Провадження №11-кп/801/289/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000258 від 26.11.2025, за апеляційною скаргою зі змінами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2026, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Київ, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , незаміжню, із середньою освітою, громадянку України,

звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000258 від 26.11.2025, закрито.

Вирішено питання із долею речових доказів та процесуальними витратами.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2026 ОСОБА_7 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження було закрито.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що, дослідивши всі наявні у кримінальному провадженні докази та встановивши фактичні обставини справи, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченої положень, передбачених ст. 45 КК України.

Зокрема, суд виходив із того, що в обвинувальному акті зазначено про наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, а саме її щире каяття. Крім того, судом встановлено, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, тобто інкриміноване їй кримінальне правопорушення вчинила вперше.

Разом із цим суд урахував дані про особу обвинуваченої, зокрема те, що вона не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, що свідчить про відсутність обставин, які могли б негативно характеризувати її особу. Окрім цього, суд звернув увагу на те, що обвинувачена не заперечувала проти її звільнення від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ст. 45 КК України, що також було враховано при ухваленні відповідного рішення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції прокурора у кримінальному провадженні прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу зі змінами, у якій просив змінити ухвалу суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2026 підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України.

При цьому апелянт зазначає, що відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Крім того, звертає увагу, що ст. 126 КПК України передбачено обов`язок суду вирішувати питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Разом із тим, як вказує апелянт, постановляючи ухвалу про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям на підставі ст. 45 КК України та закриття кримінального провадження щодо неї, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 126 КПК України, не прийняв рішення про стягнення з неї на користь держави процесуальних витрат за проведення експертизи, натомість безпідставно відніс такі витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 7 131 гривень 20 копійок, за рахунок держави.

Водночас апелянт наголошує, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження свідчать про те, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Більше того, зазначає, що така підстава дозволяє суду у більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження, а у разі згоди особи на його завершення без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодовувати саме вона.

Отже, як підсумовує апелянт, закриття кримінального провадження на нереабілітуючих підставах і застосування більш м`якої форми його завершення, ніж обвинувальний вирок, не звільняє особу від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертних досліджень.

На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на практику Верховного Суду, зокрема на постанову колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 29.09.2021 у справі № 342/1560/20, а також постанову колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 01.02.2024 у справі № 930/497/23.

У зв`язку з викладеним, апелянт вважає, що наявні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для зміни ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання захисник ОСОБА_9 не з`явився, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином та завчасно, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду, а також повідомлень про поважність причин неявки від нього до суду не надходило.

Разом із тим, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_7 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ст. 45 КК України, а відтак характер інкримінованого діяння та процесуальний статус особи не свідчать про наявність обставин, за яких участь захисника є обов`язковою. Зазначене кримінальне провадження не відноситься до жодної з категорій, визначених ч. 2 ст. 52 КПК України, які передбачають обов`язкову участь захисника.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що неявка захисника, належним чином повідомленого про судове засідання, не перешкоджає апеляційному розгляду.

У зв`язку з цим, керуючись положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України, суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності захисника, забезпечивши при цьому дотримання прав сторін та принципів кримінального провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, позицію обвинуваченої ОСОБА_7 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали судової справи, мотиви апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу прокурора зі змінами слід задоволити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає у частині визначення та розподілу процесуальних витрат, що свідчить про неповноту судового вирішення питання, яке підлягало обов`язковому розгляду.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням, у тому числі і експерта, несе сторона кримінального провадження, яка його залучила, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Поряд з цим, згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою, що, у свою чергу, свідчить про обов`язковість вирішення такого питання незалежно від форми судового рішення.

Таким чином, системний аналіз наведених норм кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що обов`язок суду щодо вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не ставиться у залежність виключно від ухвалення обвинувального вироку, а поширюється на будь-яке судове рішення, яким кримінальне провадження завершується по суті, у тому числі й на ухвалу про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, де наголошено на необхідності вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 342/1560/20, у разі згоди особи на завершення кримінального провадження у спрощеній формі, без використання права на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Водночас пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

За своєю правовою природою процесуальні витрати виникають у зв`язку зі здійсненням кримінального провадження та є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження, що підлягають розподілу відповідно до вимог закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, стороною обвинувачення до суду подані документи, які підтверджують процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні, а також відомості про їх наявність і розмір відображені в обвинувальному акті.

Зокрема, витрати на залучення експертів у даному провадженні пов`язані з проведенням наступних експертиз:

-експертизи № СЕ-19/102-25/25768-НЗПРАП від 02.12.2025 про проведення дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів (загальною вартістю 3 565,60 грн);

-експертизи № СЕ-19/102-25/26871-НЗПРАП від 11.12.2025 про проведення дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів (загальною вартістю 3 565,60 грн).

Отже, вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у формулюванні судом чіткого висновку про їх стягнення або відмову у стягненні конкретної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачену ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, що є нереабілітуючою підставою закриття кримінального провадження.

Слід зауважити, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження свідчать про наявність достатніх доказів для обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу передбачених законом обставин кримінальне провадження щодо неї припиняється без ухвалення обвинувального вироку.

Більше того, застосування такої підстави дозволяє завершити кримінальне провадження у спрощеній формі, а у разі згоди особи на таке завершення без реалізації права на доведення своєї невинуватості у повному обсязі.

За таких обставин, з урахуванням правової природи інституту звільнення від кримінальної відповідальності, процесуальні витрати, понесені у зв`язку із здійсненням кримінального провадження, у тому числі витрати, пов`язані із залученням експерта, підлягають відшкодуванню саме особою, щодо якої провадження закрито з нереабілітуючих підстав.

Разом з тим, як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, всупереч наведеним вимогам закону та сформованій судовій практиці, безпідставно відніс процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, у сумі 7 131 гривень 20 копійок, на рахунок держави, фактично не вирішивши питання про їх стягнення з обвинуваченої та не навівши належних мотивів такого рішення.

При цьому такий підхід не узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, а також у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 342/1560/20, від 01.02.2024 у справі № 930/497/23 та від 10.04.2024 у справі № 577/5002/20.

Отже, закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав і застосування до обвинуваченої більш м`якої форми завершення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від обов`язку відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, а невирішення судом першої інстанції цього питання є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Окремо колегія суддів зазначає, що інститут процесуальних витрат у кримінальному провадженні має на меті забезпечення справедливого балансу між інтересами держави та учасників кримінального провадження, а також недопущення безпідставного покладення фінансового тягаря, пов`язаного із здійсненням кримінального переслідування, на державу у випадках, коли кримінальне провадження завершується з підстав, що не реабілітують особу.

Витрати, пов`язані із залученням експертів, є невід`ємною складовою доказового процесу та об`єктивно спрямовані на встановлення обставин кримінального правопорушення, а відтак їх компенсація особою, щодо якої провадження закрито з нереабілітуючих підстав, узгоджується як із засадами кримінального провадження, так і з принципом процесуальної справедливості. Покладення ж таких витрат на державу за відсутності передбачених законом підстав фактично призводить до перекладення обов`язку їх відшкодування на суспільство в цілому, що є неприпустимим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення не погіршують становища обвинуваченої, а тому ухвала в частині вирішення питання про процесуальні витрати підлягає зміні із покладенням таких витрат на ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 45 КК України, ст. ст. 118, 122, 124, 126, 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 задовільнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2026, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, кримінальне провадження закрито змінити.

Викласти 5 абзац резолютивної частини ухвали в наступній редакції: «Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 7 131 (сім тисяч сто тридцять одна тисяча) гривня 20 (двадцять) копійок, стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4