КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/57/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст . 309 КПК Укрраїни
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

адвокатки ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвокатки ОСОБА_6 , яка здійснює захист підозрюваного ОСОБА_7 , ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 09.01.2026, якою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогригорівка Друга, Долинського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , одруженого, без утриманців, з середньою освітою, який перебував на посаді гранатометника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , до кримінальної відповідальності притягується вперше

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання строком на 60 днів, з 07 години 00 хвилин 08.01.2026 до 07 години 00 хвилин 08.03.2026, із визначенням застави в розмірі шістдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що у грошовому еквіваленті становить сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят гривень, з покладенням відповідних процесуальних обов`язків,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчим відділом ВП № 2 Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007619 від 05.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення 08.01.2026 вручено ОСОБА_7 .

Органом досудового розслідування наразі встановлено такі обставини вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 , 17.01.2024, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді гранатометника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат» умисно, діючи в порушення вимог ст. ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах воєнного стану, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

У межах даного кримінального провадження слідча СВВП № 2 Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді із клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке розглянуте слідчим суддею та за наслідками такого розгляду задоволене, постановлено застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено заставу.

Слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. вчинення нового злочину, переховування від досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню.

Крім того, враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, що є тяжким, умисним, об`єктом є порядок несення служби, має ознаки повторності, особу підозрюваного.

Також, зауважено на положення ч. 8 ст. 176 КПК України, якими зобов`язано застосовувати під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, виключно запобіжний захід, визначений п. 5) ч. 1 ст. 176 КПК України, а саме тримання під вартою.

Із судовим рішенням не погоджується сторона захисту, адвокат підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 оскаржує ухвалу слідчого судді в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт з покладенням певних процесуальних обов`язків або зменшити розмір застави.

Свої вимоги умотивовує наступними доводами.

Слідчим суддею не взято до уваги особу підзахисного, а саме те, що він є учасником АТО, учасником бойових дій, добровольцем, який пішов на фронт в перші дні повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та який отримав на фронті хронічні захворювання.

Суд не отримав висновку ВЛК, який є обов`язковим для оцінки стану здоров`я військовослужбовця, адже це може становити загрозу життю підзахисного та суперечить практиці ЄСПЛ. Однак, ураховуючи складний стан здоров`я, ОСОБА_7 , потребує лікування та обстеження, право на яке мав би забезпечити йому командир в/ч НОМЕР_1 .

Також вказала, що не було взято до уваги, що ОСОБА_7 офіційно, на підставі рапорту звертався до командира через ВСП з вимогою надати йому можливість пройти ВЛК на придатність, оскільки є пряме порушення Наказу МОУ №402, Статутів ЗСУ, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», ст. 10, 11 Європейської конвенції про захист прав людини, проте жодної відповіді від посадових осіб не отримав.

Крім того, вважає, що жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений.

У матеріалах клопотання про застосування запобіжного заходу відсутні достатні докази які б свідчили, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, чинити незаконний сплив на свідків.

Крім того, визначений розмір застави занадто великий для підозрюваного, слідчим суддею не взято до уваги майновий та фізичний стан ОСОБА_7 , який мешкає у сільській місцевості, не отримує виплат, систематично хворіє, заробітну плату отримує лиш дружина підозрюваного, яка працює вихователем у дитячому садочку.

В судове засідання не з`явився прокурор ОСОБА_9 , подавши клопотання про проведення апеляційного розгляду без його участі, висловивши процесуальну позицію: апеляційна скарга захисту не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 4) ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

Обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення наведені вище. Затриманий ОСОБА_7 08.01.2026, тоді ж йому вручено підозру.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 (факти або інформація, які можуть переконати у тому, що підозрюваний міг вчинити правопорушення) підтверджується наявними доказами при матеріалах клопотання: матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 (рапортами, витягами з Наказів, доповіддю, поясненнями, службовою характеристикою, актом службового розслідування, тощо), протоколами допиту свідків ОСОБА_10 від 02.09.2025, ОСОБА_11 від 02.09.2025, ОСОБА_12 від 20.11.2025, ОСОБА_13 від 03.12.2025.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, злочин вчинено в період воєнного часу.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, одружений, утриманців не має, перебував на посаді гранатометника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , задовільно характеризований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Слід зауважити, ОСОБА_7 хоча раніше не судимий, але вчинив злочин в період воєнного стану, підозрюється у вчиненні військового кримінального правопорушення, що полягає у самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану, що створило в очах військовослужбовців та суспільства в цілому негативне враження безладдя, безкарності в лавах ЗСУ, наслідком чого є підрив авторитету Збройних сил України.

Можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, можливо допускати, що підозрюваний ОСОБА_7 , зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину та усвідомлюючи міру покарання, що може йому загрожувати, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити незаконний вплив на свідків.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, застосувавши стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, на даній стадії провадження не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований щодо підозрюваного ОСОБА_7 , за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання підозрюваного під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту з приводу необґрунтованості підозри та неврахування слідчим суддею положень ст. 177 КПК України, спростовуються зазначеним вище.

Щодо визначення застави.

Як убачається із ухвали слідчого судді, підозрюваному ОСОБА_7 визначено й альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у сумі 199 680 гривень, що еквівалентно 60 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, розмір застави визначений у межах, встановлених п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: п. 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Переглядаючи законність прийнятого рішення, колегія суддів вважає, що визначений розмір застави, хоч й узгоджується з положеннями Кримінального процесуального кодексу України, але, зважаючи на обставини ст. 178 КПК України, для підозрюваного ОСОБА_7 може бути зменшений.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Тобто, згідно із вказаними положеннями кримінального процесуального закону, суд наділений дискреційними повноваженнями в аспекті визначення застави і її розміру, а відтак має можливість самостійно визначати доцільність застосування положень ч. 4 ст. 183 КПК України у кожному конкретному випадку.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, із урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_7 , обставин, встановлених відповідно до ст. 178 КПК України, колегія суддів визначає підозрюваному ОСОБА_7 розмір застави у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення клопотання слідчої та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням меншого розміру застави, аніж його визначено слідчим суддею місцевого суду, який в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції, положення якої вказують, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню частково зі скасуванням ухвали слідчого судді та постановленням нової ухвали відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвокатки ОСОБА_6 , яка здійснює захист підозрюваного ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 09.01.2026 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 07 години 00 хвилин 08.01.2026 до 07 години 00 хвилин 08.03.2026, із визначенням застави в розмірі шістдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить 199 680 гривень, з покладенням відповідних процесуальних обов`язків, скасувати.

Клопотання слідчої СВ ВП №2 Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_14 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах досудового розслідування, строком дії до 07 години 00 хвилин 08.03.2026.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень, яку підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести на депозитний рахунок Кропивницького апеляційного суду (UA 0086310 в ДКС України м. Київ, , код банку отримувача (МФО) 820172 ), та надати документи, що підтверджують сплату застави прокурору та суду.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4