КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4077/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який має вищу освіту, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.146 КК України, та призначено йому покарання:

за ч. 1 ст. 125 КК України - 240 (двісті сорок) годин громадських робіт;

за ч. 1 ст. 146 КК України - 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання - 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання - 2 (двох) років обмеження волі, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь потерпілої ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_3 , проживає в АДРЕСА_4 (п`ятдесят тисяч) грн моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Згідно вироку, ОСОБА_7 в період часу з 23.30 06.08.2023 року по 11.00 07.08.2023 року у квартирі АДРЕСА_5 , переслідуючи мету незаконного позбавлення волі ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно позбавив ОСОБА_9 права на свободу пересування, тобто права вільного та безперешкодного за своїм бажанням переміщатися у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб та у будь-який час, що виразилось у тому, що ОСОБА_7 зачинив вхідні двері до квартири, в якій перебував разом із ОСОБА_9 , сховав ключі від квартири, чим позбавив ОСОБА_9 можливості вийти з квартири. В подальшому, продовжуючи незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 , ОСОБА_7 зв`язав руки та ноги ОСОБА_9 будівельними хомутами, чим унеможливив спроби потерпілої покинути квартиру за вказаною адресою.

Близько 09.30 07.08.2023 року ОСОБА_7 розрізав хомути та вийшов з квартири у своїх справах, в цей час ОСОБА_9 знайшла ключі, відкрила вхідні двері та втекла з квартири.

Крім того, утримуючи ОСОБА_9 з 23.30 06.08.2023 року по 11.00 07.08.2023 року у квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи у ванній кімнаті, схопив ОСОБА_9 за футболку та кинув її у ванну, після чого почав хаотично наносити удари кулаками рук по тулубу та в обличчя. Потім ОСОБА_7 схопив ОСОБА_9 спереду за одяг та відвів ОСОБА_9 в кухню, де продовжив наносити хаотичні удари кулаками рук та ногами по тулубу, ногам, в голову, живіт, по стегнам, після чого схопив її за волосся та смикав в різні боки, від чого ОСОБА_9 впала на підлогу. Після цього ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки під ліве око жінки, від якого у потерпілої потекла кров.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження - множинні синці та садна голови, тулуба та кінцівок, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.03.2025 року у справі №369/16996/23 змінити в частині вирішення цивільного позову та задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що не погоджується з вироком в частині стягнутого розміру компенсації за завдану моральну шкоду. Так, визначений судом розмір компенсації за завдану моральну шкоду не відповідає характеру та обсягу фізичних і душевних страждань, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 і, зокрема, не відповідає ступеню отриманих тілесних ушкоджень, що призвели до розладу здоров`я та позбавили її можливості вести повноцінний спосіб життя.

Зазначає, що суд першої інстанції належно з`ясував факти, характер та обсяг страждань, яких вона зазнала, характер немайнових втрат, стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, врахував час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інші обставини, за яких вони були заподіяні, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 та завданою їй шкодою. Однак, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 гривень є непропорційним до обсягу пережитих нею моральних страждань у цій ситуації і недостатнім для сатисфакції.

Таким чином, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди суд належним чином не мотивував визначений ним розмір компенсації за завдану моральну шкоду. Разом з тим, суд першої інстанції неналежним чином врахував обставини, що мають значення, та визначив розмір цього відшкодування, який не є справедливим та не відповідає дійсному обсягу заподіяних потерпілій фізичних і моральних страждань, переживань та життєвих незручностей, розмір компенсації за завдану моральну шкоду не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Потерпіла зазначає, що суд не врахував того, що майже півтора року після побиття та позбавлення свободи потерпіла постійно перебувала у стресовому стані, оскільки вимушена була згадувати про обставини отриманих тілесних ушкоджень, про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , про позбавлення ним її свободи, спочатку на досудовому слідстві під час проведення слідчих дій, а потім в суді під час розгляду кримінального провадження.

Отже, при визначенні розміру компенсації за завдану моральну шкоду, суд всупереч вимогам ст. 1167 ЦК України та роз`яснень, наданих в п.9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» не в повній мірі врахував характер вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та характер страждань потерпілої від завданих тілесних ушкоджень та позбавлення її свободи, а також тривалість фізичних і моральних страждань, настання негативних змін у житті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.146 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК, і при цьому застосовуються норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, що викликані протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. До того ж суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Місцевий суд за результатами розгляду кримінального провадження, вирішуючи питання про заявлений у справі потерпілою ОСОБА_9 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 200 000 грн моральної шкоди, дійшов беззаперечного висновку, що заподіяна потерпілій ОСОБА_9 протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_7 моральна шкода є очевидною, частково задовольнив позовні вимоги потерпілої та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду і вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди було визначено відповідно до вимог закону та з урахуванням обставин справи, наданих доказів та наслідків вчиненого злочину, вирок суду в цій частині належно вмотивований, а визначений судом розмір моральної шкоди, заподіяної потерпілій, на думку колегії суддів, відповідає вимогам розумності та справедливості, є адекватним ступеню моральних страждань потерпілої, а тому вважати його необґрунтовано заниженим підстав немає.

Доводів, які б заслуговували на увагу щодо необхідності збільшення розміру завданої потерпілій моральної шкоди в апеляційній скарзі не наведено, а тому колегія суддів вказані доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Наведене у своїй сукупності вказує на необґрунтованість апеляційної скарги потерпілої та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи положення ч.2 ст.404 КПК України колегія суддів знаходить підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125, так як на час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді закінчилися строки давності, передбачені ст. 49 КК України.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Відповідно до висновку, зробленого у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду (постанова від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17), звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом слугує саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в період часу з 23.30 06.08.2023 року по 11.00 07.08.2023 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_7 висловив свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Колегією суддів встановлено, що строки, передбачені ст. 49 КК України, станом на час розгляду матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 апеляційним судом, сплинули.

Фактів зупинення чи переривання перебігу строків давності судом не встановлено, оскільки наявними матеріалами кримінального провадження не підтверджується, що обвинувачений вчиняв дії, спрямовані на ухилення від суду чи затягування судового процесу.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що у провадженні наявні умови, які є правовою підставою для прийняття рішення судом апеляційної інстанції про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Отже, з урахуванням обставин справи, наявні правові підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

У зв`язку із викладеним колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України, та закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КК України. За таких обставин, посилання на застосування положень ч.1 ст. 70 КК України підлягають виключенню з резолютивної частини вироку.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині притягнення за ч.1 ст.125 КК України - скасувати.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування положень ч.1 ст. 70 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4