Провадження № 1-кп/359/333/2026
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією, тому числі з використанням системи ВКЗ, кримінальне провадження №0001466, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2025 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вороньків Бориспільського району Київської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , заступника командира батареї безпілотних авіаційних комплексів з психологічної підтримки персоналу дивізіону артилерійської розвідки в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 ,

по обвинуваченню у скоєнні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 вчинив умисні кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 115 КК України за наступних обставин.

Так, з 15.02.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займає посаду заступника командира батареї безпілотних авіаційних комплексів з психологічної підтримки персоналу дивізіону артилерійської розвідки військової частина НОМЕР_1 , маючи має військове звання старший лейтенант. Отже, ОСОБА_6 є військовослужбовцем Збройних сил України.

Отже, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог ст. ст. 6, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Водночас встановлено, що 25.07.2025 близько 23 години 45 хвилин, військовослужбовець ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився у приміщенні кафе «Хуторок», яке розташоване за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Вороньків по вул. Миру, буд. 28А, де також в цей же день та час знаходився ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Перебуваючи в холі приміщення кафе «Хуторок» ОСОБА_6 , побачивши раніше знайомого ОСОБА_12 , який в цей час знаходився поруч барної стійки закладу, підійшов до останнього, розпочавши розмову. Після короткотривалої розмови останніх, у ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник протиправний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12

25.07.2025 близько 23 години 45 хвилин, ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи свій протиправний умисел направлений на умисне, протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , діючи умисно, протиправно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, дістав табельну вогнепальну зброю, яку мав при собі, а саме пістолет марки «ПМ серії ХП № 7358 9 мм» та, спустивши спусковий гачок, здійснив один постріл в ліву частину голови ОСОБА_12 , від якого останній впав на підлогу без ознак життя.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного кульового ушкодження голови з переломами кісток склепіння та основи черепа з ушкодженням головного мозку, синців в області лівого та правого ока, зруйнуванням речовини головного мозку з крововиливами в шлуночки та під м`яку мозкову оболонку, які виникли від пострілу з вогнепальної зброї, патрон якої заряджений кулею, з близької дистанції в межах дії порохових газів та кіптяви пострілу, дії якого перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ІНФОРМАЦІЯ_3 смерті ОСОБА_12 .

Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_6 , вчинив дії, які виразились в умисному, протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

Також, у невстановлений день, час та у невстановленому місці, у військовослужбовця ОСОБА_6 виник протиправний умисел направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, «канабіс» для власних потреб без мети збуту.

Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_6 , достовірно знаючи про властивості наркотичної речовини обіг якої обмежено «канабіс», у невстановлений день, час та місці придбав та переніс до гаражного приміщення, яке розташоване на території подвір`я за адресою свого місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , наркотичний засіб обіг якого обмежено «канабіс», з метою його зберігання для власних потреб без мети збуту.

У подальшому 26.07.2025 близько 11 години 11 хвилин працівниками Бориспільського РУП ГУНП в Київській області під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у гаражному приміщенні, яке розташоване на території подвір`я за вище вказаною адресою виявлено та вилучену полімерну ємність, у якій знаходилась речовина рослинного походження темно зеленого кольору, яка є наркотичним засобом обіг якого обмежено «канабісом», маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) становить 65,51 г., що згідно таблиці 1 переліку невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 № 188 - є невеликим розміром, який ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав для власних потреб без мети збуту.

Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_6 вчинив умисні та протиправні дії, які виразились у незаконному придбані та зберіганні наркотичного засобу «канабісу» без мети збуту, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.

Доказами вчинення указаних кримінальних правопорушень, є особисті покази обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні.

З урахуванням позиції обвинуваченого, думки прокурора, захисника та потерпілих, представника потерпілої, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, часу їх скоєння, мети вчиненого, наявності умислу, наслідків у вигляді смерті потерпілого, причинного зв`язку між діями обвинуваченого та смертю потерпілого, тощо).

В судовому засіданні, ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 115 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному ним, фактичні обставини не оспорює та у судовому засіданні показав обставини вчинення інкримінованих йому дій, які відповідали зазначеним в обвинувальному акті та пред`явленому йому обвинуваченню.

Окрім допиту обвинуваченого, судом досліджено докази обвинувачення, що характеризують особу ОСОБА_6 , процесуальні витрати та речові докази у справі, та потерпілих в частині заявлених позовних вимог. Судовий розгляд здійснено у відповідності до пред`явленого обвинувачення, і підстав для його зміни не встановлено.

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання ОСОБА_6 винуватим у їх вчиненні, зважаючи на надані ним покази в ході судового розгляду.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані: за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу «канабісу» без мети збуту та за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині. Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_6 повинен бути засуджений за ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 115 КК України.

Сумнівів в тому, що саме обвинувачений вчинив дані кримінальні правопорушення у суду не виникло.

З цього приводу, суд зважаючи на позицію потерпілих, вважає за можливе завершити судовий розгляд у визначеному судом порядку, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки, не оспорюючи фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 , останні зазначають про необхідність іншої кваліфікації дій обвинуваченого, в бік погіршення становища останнього зважаючи на тяжкість вчиненого. У свою чергу така позиція потерпілих не може свідчити та, на думку суду, не є підставою для здійснення судового розгляду в повному обсязі.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінально караних діянь, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання останньому відповідного покарання, яке, на думку суду, узгоджується та відповідає ст.ст. 65-70 КК України, а також меті покарання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності. В той же час, таке покарання відносно ОСОБА_6 повинно бути реальним з ізоляцією від суспільства, зважаючи на суспільну небезпечність дій обвинуваченого, їх протиправний та умисний характер, тощо.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (зі змінами), зокрема в п. 1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Так, санкцією ч. 1 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому вчинений обвинуваченим злочин, згідно ст. 12 КК України, є особливо тяжким. Санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, що свідчить про те, що дане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття. Також, суд визнає обставиною, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого відшкодування в його інтересах матеріальної шкоди потерпілим, у зв`язку з чим потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відмовились від позову в частині завданих матеріальних збитків у вигляді витрат на поховання. В інтересах ОСОБА_6 шкода відшкодована його батьками.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на те, що він раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувався. Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку. В той же час, він є військовослужбовцем. За час проходження військової служби характеризується позитивно, виконував бойові завдання з захисту територіальної цілісності і недоторканості України. За особисту мужність, професіоналізм та організаторські здібності нагороджений відзнакою Міністра Оборони України «Хрест Пошани», а також неодноразово нагороджувався грамотами за сумлінне виконання службових обов`язків. Під час виконання бойових завдань отримав вибухову травму (акубаротравму).

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст. 50 КК України, призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді відповідного строку позбавлення волі, визначеного санкцією відповідного кримінального закону, за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді мінімального строку обмеження волі.

Призначення остаточного покарання слід здійснити в порядку ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Саме таке покарання, суд вважає буде достатнім для обвинуваченого, відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 за даним вироком покарання строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме з 28.07.2025 року по 15.02.2026 року.

В ході розгляду кримінального провадження потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пред`явили до обвинуваченого ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої смертю потерпілого.

Потерпіла ОСОБА_8 просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 87 040 грн. 00 коп., а саме: витрати, які вона понесла на поховання (ритуальні послуги та поминальний обід) свого рідного племінника ОСОБА_12 та моральну шкоду в розмірі 15 000 000 грн. 00 коп.

У свої позовній заяві потерпілий ОСОБА_9 просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 27 124 грн. 80 коп., а саме: витрати, понесені у зв`язку з похованням свого сина ОСОБА_12 та моральну шкоду в розмірі 15 000 000 грн. 00 коп.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні щодо заявленого ним розміру матеріальної шкоди зазначив, що послуги надані суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_13 для поховання ОСОБА_12 на суму 19040 грн. були включені до розміру матеріальної шкоди, яку просить стягнути потерпіла ОСОБА_8 . На цій підставі вважав за необхідне зменшити заявлену ним матеріальну шкоду та стягнути з обвинуваченого лише витрати за послуги ДСУ «Київське обласне бюро СМЕ» в сумі 6064 грн. 80 коп. та за послуги надані КП «ВУКГ» в сумі 4060 грн. Розмір моральної шкоди підтримав в повному обсязі.

У судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 позовні вимоги останньої підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 також підтримав, зазначивши, що дійсно ОСОБА_8 у своїй позовній заяві врахувала витрати для поховання ОСОБА_12 на суму 19040 грн. та погодився, що зазначені витрати мають бути виключені з позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 .

Обвинувачений заявлені потерпілими позовні вимоги визнав частково, а саме: щодо розміру матеріальної шкоди не заперечував, зазначений розмір моральної шкоди вважав завищеним.

Захисник обвинуваченого щодо цивільного позову потерпілих зазначила, що обвинувачений визнає матеріальну шкоду, оскільки її розмір підтверджується доказами, проте, розмір моральної шкоди вважає непомірним, у зв`язку з чим щодо її стягнення поклалась на розсуд суду. Крім того, захист вважав недоведеним право потерпілої ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди, зважаючи на відсутність підтвердження доказів перебування в стійких сімейних відносинах та спільного проживання з загиблим.

Прокурор просив вирішити цивільний позов у відповідності до вимог закону зважаючи на обґрунтованість вимог.

Щодо вирішення пред`явлених цивільних позовів по суті, в рамках даного кримінального провадження, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено факт несення цивільними позивачами витрат на організацію та проведення поховання ОСОБА_12 , що підтверджується відповідними платіжними документами, квитанціями та рахунками (а.с.77,79, 130-134).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлені потерпілими позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Проте, в судовому засіданні 16.02.2026 року, потерпілі та адвокат ОСОБА_11 зазначили, що матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі, тому останні відмовляються від таких вимог до обвинуваченого, залишивши вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Таким чином, позовні вимоги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальних збитків, що спричинені похованням ОСОБА_12 , на думку суду, підлягають залишенню без розгляду.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Як убачається з матеріалів позовних заяв, обґрунтовуючи заявлений розмір моральної шкоди, потерпілі посилаються виключно на те, що у разі загибелі обвинуваченого, як військовослужбовця, держава виплатила б його близьким одноразову грошову допомогу у розмірі 15 000000 грн., а отже саме така сума, на їх думку, підлягає стягненню з обвинуваченого.

З цього приводу суд зазначає, що державна одноразова грошова допомога сім`ям загиблих військовослужбовців має публічно-правову природу, є елементом системи соціального захисту та не пов`язана з цивільно-правовою відповідальністю конкретної фізичної особи.

Нормативно встановлений розмір такої допомоги не є і не може бути критерієм визначення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з фізичної особи у порядку цивільного судочинства, оскільки: він не враховує індивідуальних обставин конкретної справи; не відображає реальний обсяг моральних страждань саме потерпілих; не кореспондує з принципами розумності, справедливості та співмірності, закріпленими у статтях 3, 23 ЦК України.

Суд також враховує, що потерпілі не надали належних та допустимих доказів, які б підтверджували саме такий, винятково високий розмір моральної шкоди, зокрема не довели: інтенсивність та тривалість моральних страждань; істотне порушення звичного способу життя; наявність обставин, що об`єктивно виправдовують заявлений розмір відшкодування.

Фактичне ототожнення розміру моральної шкоди з розміром державної соціальної виплати свідчить не про оцінку заподіяних немайнових втрат, а про довільне визначення суми позову, що суперечить правовій природі моральної шкоди.

За таких обставин суд приходить до висновку, що заявлені потерпілими позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 15000000 грн. є необґрунтованими та недоведеними.

В той же час, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Суд враховує, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілі перенесли ряд негативних емоцій у виді сильних душевних страждань, психологічного стресу через не відновлювальну втрату рідної людини і порушення звичного ритму життя, витрачали час та докладали додаткових зусиль для відновлення й організацію звичайного способу свого життя, який було порушено внаслідок дій обвинуваченого.

Суд зауважує, що вбивство людини, неминуче завдає моральних страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, що не потребує доведення жодними додатковими доказами.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які….зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації судом факту порушення.

Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, заявлених вимог, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Суд також не має правових підстав прирівнювати соціальні пільги та гарантії, запроваджені законодавцем відносно загиблих військовослужбовців при виконанні бойових завдань із смертю близької та рідної людини внаслідок умисного вбивства. Тому, сума відшкодування моральної шкоди також є відмінною від таких виплат при загибелі військових.

Тож, суд враховуючи роз`яснення, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень на потерпілого батька загиблого, є обґрунтованою і такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду.

Щодо відшкодування завданої моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 , то суд вважає, що зважаючи на сімейний стан та спорідненість з загиблим, у останньої є менший ступінь спричиненої моральної шкоди, який суд оцінює в 200 000 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого на її користь. При прийнятті такого рішення суд враховує, що остання відноситься до рідних осіб загиблого, неслав відповідні витрати на його поховання в більшому розмірі ніж батько. Додатково можливість їхнього сімейного життя судом не перевірялось, зважаючи на встановлений порядок, та відсутність необхідності в цьому, зважаючи на достатність встановлених судом даних з приводу вчинених потерпілою дій відносно загиблого.

ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2025 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підстав для зміни або скасування застосованого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Слід також вирішити питання про дію заходів забезпечення кримінального провадження в порядку ст. 174 КПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні становлять 110137 (сто десять тисяч сто тридцять сім) грн. 30 коп. за залучення експертів та проведення експертиз, а тому підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. 50, 62-67, 100, 318, 322, 342-351, 358, 368-371, 373, 374 КПК України, ст. 15, 20, 65-70, 72, 93, 94, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту оголошення 16.02.2026 року.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення в період з 28.07.2025 року по 15.02.2026 року, в порядку ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

До набрання вироком суду законної сили залишити запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою та продовжити утримувати останнього в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: ) на користь Держави (рахунок отримувача: UA0010004; отримувач коштів: Борисп. УК/Бориспіль/24060300; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38007070; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; код класифікації доходів бюджету: 24060300; призначення платежу за проведення експертизи в кримінальному провадженні №0001466, справа №359/12470/25), - процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 110137 (сто десять тисяч сто тридцять сім) грн. 30 коп.

Арешти на речові докази, накладені відповідно до ухвал слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2025 року, після набрання вироком суду законної сили, - скасувати.

Після набрання вироком суду законної сили, речові докази в кримінальному провадженні, а саме:

- медичні картки стаціонарного хворого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за №4915/365 та №10019/381, а також два диски для лазерних систем зчитування «DVD-R диск 4.7 MB 120 MIN 16Х» із записами подій з нагрудної камери працівників поліції, які з 25-26.07.2025 прибули па виклик за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Вороньків, вулиця Миру, 28-а, приміщення кафе «Хуторок», - залишити зберігати при матеріалах судової справи;

- мисливський карабін «Мосіна КО», № НОМЕР_3 , калібру 7,62x54R, предмет схожий на пістолет з маркуванням НОМЕР_4 , предмет схожий на гільзу з маркуванням «270 02», 59 предметів зовні схожих на патрони 7, 62 мм, 50 предметів зовні схожих на патрони 7, 62 мм, 51 предметів зовні схожих на патрони 7, 62 мм, 3 штрих ножа у чохлах, 5 магазинів до автомата АКА, предмет зовні схожий на полум`ягасник, цівку, ствольну накладку, предмет зовні схожий на сигнальну ракету на якій мається напис СХТ 40, 254-26-88, НОМЕР_5 , 6 предметів схожих на набої до пістолета «ПМ» калібру 9 мм. з маркуванням «270 02», предмет схожий магазин для набоїв, предмети схожі на набої у кількості 9 шт., - передати на використання силам оборони України, а в разі неможливості використання знищити;

- футболку світлого кольору з РБК, кофту зеленого кольору з РБК, штани з джинсової тканини, ремінь чорного кольору, кросівки синьо-сірого кольору, марлю зі слідами РБК, сумку коричневого кольору із слідами РБК, капці чорного кольору, шорти чорного кольору з ременем знищити.

- речовину рослинного походження зеленого кольору в пластиковому відрі, яка є наркотичним засобом та рослиною, обіг якого обмежено - канабісом вагою в перерахунку на суху речовину 65,51 г. знищити.

- змиви з правої та лівої руки трупа ОСОБА_12 , змив РБК з підлоги поблизу трупа ОСОБА_12 , змив зі скроні біля вхідного отвору трупа ОСОБА_12 , змиви з правої та лівої кистей рук, з поверхні правого та лівого вуха ОСОБА_6 , - знищити;

- мобільний телефон марки «Хіаоmi» модель «Redmi», чорного кольору в чохлі, який належав покійному ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повернути батькові останнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- документи на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : посвідчення учасника бойових дій, посвідчення офіцера, дозвіл на зброю та мобільний телефон марки «Apple Iphone 14 pro», IMEI1: НОМЕР_6 , IMEI2: НОМЕР_7 , чорного кольору, повернути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_8 ) 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_9 ) 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди, - залишити без розгляду.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та потерпілим.

Головуючий : ОСОБА_1