ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/287/26 Справа № 201/373/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимів відеоконференції),

захисника ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000233 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Соборного районного суду м. Дніпра від 16 січня 2026 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Соборного районного суду м. Дніпра від 16 січня 2026 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сіверськодонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях підполковника юстиції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Луганської обласної прокуратури ОСОБА_11 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000233 від 25.04.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Накладено арешт, на майно вилучене 12.01.2026 року під час обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- аркуші паперу за зовнішніми ознаками схожі на грошові кошти - Євро в загальній сумі 3270 Євро;

- аркуші паперу, за зовнішніми ознаками схожі на Долари США - 1124 долари;

- аркуші паперу, схожі на грошові кошти у національній валюті гривня в загальній сумі 348 800 гривень. Заборонено розпоряджатись та відчужувати вказане майно на час досудового розслідування та судового розгляду у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя дійшов висновку, що матеріали клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали вказують, що вище зазначене майно може зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на його відповідність ст. 98 КПК України.

В апеляції:

- адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки при її прийнятті слідчий суддя неповно та однобічно дослідив надані докази.

Зазначає, що слідчим суддею було проігноровано всі обставини справи.

Вказує, що із тексту постанови слідчого від 13.01.2026 про визнання речовими доказами вбачається, що рішення про визнання такими речеи?, предметів та документальних матеріалів, які вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , мотивовано тим, що вони, начебто, містять відомості, які можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та зберегли на собі и?ого сліди, а також є достатні підстави вважати, що вилучені грошові кошти є такими, що набуті кримінально протиправним шляхом та є доходом від вчинення кримінальних правопорушень.

Проте, із копії витягу з ЄРДР, долученого до матеріалів клопотання не вбачається, що предметом розслідування у кримінальному провадженні No0000233 від 25.04.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 1 ст. 111-2 КК Украі?ни є діяльність саме підприємства ТОВ «НВП Аеромех» або ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , до матеріалів клопотання не долучено відомостеи? про повідомлення у кримінальному провадженні №0000233 будь-яких осіб, в тому числі і ОСОБА_10 , ОСОБА_9 .

Вважає, що висновок слідчого судді про те, що вилучені предмети (грошові кошти) містять відомості, які можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження є надуманим, оскільки ані у клопотанні слідчого ані в оскаржуваніи? ухвалі слідчого судді не наведено яким чином ці речі зможуть у подальшому сприяти розкриттю кримінального правопорушення, притягненню винних осіб до встановленої законом відповідальності, яке вони мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування, а також чи є необхідність і?х утримання для подальшого призначення судових експертиз.

Вказує, що слідчий суддя не взяв до уваги та належно не оцінив надані стороною захисту докази (копіі? податкових звітів фізичних осіб-підприємців готівки, квитанції, чеки про купівлю валюти - євро та долара США) того, що вилучені кошти не мають злочинного походження, а були отримані законно у якості плати та доходу від підприємницької діяльності і є їх спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 і ОСОБА_9

- адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки при її прийнятті слідчий суддя неповно та однобічно дослідив надані докази.

Зазначає, що слідчим суддею було проігноровано всі обставини справи.

Вказує, що із тексту постанови слідчого від 13.01.2026 про визнання речовими доказами вбачається, що рішення про визнання такими речеи?, предметів та документальних матеріалів, які вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , мотивовано тим, що вони, начебто, містять відомості, які можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та зберегли на собі и?ого сліди, а також є достатні підстави вважати, що вилучені грошові кошти є такими, що набуті кримінально протиправним шляхом та є доходом від вчинення кримінальних правопорушень.

Проте, із копії витягу з ЄРДР, долученого до матеріалів клопотання не вбачається, що предметом розслідування у кримінальному провадженні No0000233 від 25.04.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 1 ст. 111-2 КК Украі?ни є діяльність саме підприємства ТОВ «НВП Аеромех» або ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , до матеріалів клопотання не долучено відомостеи? про повідомлення у кримінальному провадженні №0000233 будь-яких осіб, в тому числі і ОСОБА_10 , ОСОБА_9 .

Вважає, що висновок слідчого судді про те, що вилучені предмети (грошові кошти) містять відомості, які можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження є надуманим, оскільки ані у клопотанні слідчого ані в оскаржуваніи? ухвалі слідчого судді не наведено яким чином ці речі зможуть у подальшому сприяти розкриттю кримінального правопорушення, притягненню винних осіб до встановленоі? законом відповідальності, яке вони мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування, а також чи є необхідність і?х утримання для подальшого призначення судових експертиз.

Вказує, що слідчий суддя не взяв до уваги та належно не оцінив надані стороною захисту докази (копіі? податкових звітів фізичних осіб-підприємців готівки, квитанціі?, чеки про купівлю валюти - євро та долара США) того, що вилучені кошти не мають злочинного походження, а були отримані законно у якості плати та доходу від підприємницької діяльності і є їх спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 і ОСОБА_9 .

У суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційних скарг поданих в інтересах ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , наполягав на їх задоволенні.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність має ґрунтуватися на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема, арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що може бути досягнута мета, для якої слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані належним чином.

Матеріалами справи встановлено, що слідчими 2 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сіверськодонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000233 від 25.04.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами відділу Луганської обласної прокуратури, зокрема, прокурором відділу ОСОБА_11 яким погоджено та скеровано клопотання про арешт майна.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра, 12.01.2026 року було проведено санкціонований обшук за адресою проживання ОСОБА_10 , ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, а саме:

- мобільний телефон SAMSUNG Galaxy S21 Ultra, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон Iphone 14 Pro max, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон SAMSUNG Galaxy A12, IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 ;

- аркуші паперу, за зовнішніми ознаками схожі на грошові кошти - Євро в загальній сумі 3270 Євро;

- аркуші паперу, за зовнішніми ознаками схожі на грошові кошти Долари США - 1124 долари;

- аркуші паперу, схожі на грошові кошти у національній валюті гривня в загальній сумі 348 800 гривень.

13.01.2026 року, в ході огляду вилучених речей, за зовнішніми ознаками схожих на грошові кошти, встановлено серії, номери купюр, що зазначено у відповідному протоколі. В ході огляду вилучених мобільних телефонів виявлено інформацію, яка має значення для здійснення подальшого досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Того ж дня, вказані предмети, визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

За змістом клопотання вказано, що з метою забезпечення збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації а також запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, керуючись ст. ст. 39, 40, 131, 132, 170, 171 КПК України, слідчий просив клопотання задовольнити.

Слідчий стверджує, що грошові кошти та мобільні телефони мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні для підтвердження факту вчинення злочину та можуть використовуватись, чи бути передані, знищенні або відчуженні, виникла об?єктивна необхідність у накладенні арешту з метою позбавлення можливості розпоряджатися будь-яким чином та використовувати майно. Крім того, є необхідність у проведення ряду судових експертиз.

Доводи апеляційної скарги захисника зводяться до того, що вилучені грошові кошти не відповідають жодним ознакам речового доказу, передбаченим в ст. 98 КПК України, тому арешт майна є безпідставним.

З такими доводами апеляційної скарги, суд не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Зі змісту ч. 2 ст. 167 КПК України вбачається, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Положеннями ст. 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Очевидно, що тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Отже, норми КПК передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, - ухвалу про арешт майна (ч. 5 ст. 173 КПК України).

КПК містить три процесуальні механізми, за допомогою яких володілець може ставити перед слідчим суддею питання про обґрунтованість обмеження права власності: 1) заперечення арешту майна при розгляді відповідного клопотання і обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні; 2) звернення з клопотанням про скасування арешту майна з доведенням того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано; 3) оскарження бездіяльності щодо повернення тимчасово вилученого майна.

Таким чином, судовий контроль за законністю обмеження права власності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , здійснений під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, і як правильно встановлено слідчим суддею, з метою забезпечення спеціальної конфіскації грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення злочину та які є доходом від його вчинення, а також відповідають критеріям речового доказу в розумінні ст. 98 КПК України, тому арешт на майно накладений у відповідності до вимог ст. 132, 170, 171, 173 КПК України.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження....(ч. 1 ст. 98 КПК України).

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя обґрунтовано виходив із того, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що розслідується.

Крім того, слідчим суддею правильно встановлено наявність правових підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти також з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України. Із матеріалів клопотання вбачається, що такі кошти можуть бути одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або бути доходами від нього, що у разі доведення відповідних обставин утворює передбачені законом підстави для застосування спеціальної конфіскації.

На даному етапі досудового розслідування встановлення беззаперечного походження вилучених коштів не є обов`язковим, оскільки при вирішенні питання про арешт майна достатньою є наявність обґрунтованих даних, які вказують на можливий зв`язок такого майна із кримінальним правопорушенням. Такий підхід відповідає правовій природі арешту майна як тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження, спрямованого на збереження доказів та гарантування можливості виконання судового рішення у майбутньому.

За таких обставин твердження сторони захисту про відсутність підстав для арешту майна є безпідставними.

Отже, слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК України, а саме враховані правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для особи і обраний належний спосіб такого арешту. З таким рішенням погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження не становить надмірний тягар для ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і не порушує баланс між завданнями кримінального провадження та обмеженням права власності останнього, що спростовує твердження сторони захисту про відсутність підстав для арешту вказаного майна.

Суд не приймає до уваги долучені стороною захисту довідки про доходи ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця, довідку з АТ КБ «ПриватБанк» та квитанцію про здійснення обмінної операції, оскільки зазначені документи самі по собі не спростовують обставин, що перевіряються у межах кримінального провадження, та не дають можливості зробити однозначний висновок щодо законності джерел отримання коштів і характеру господарської діяльності вказаних осіб.

Крім того, триває досудове розслідування, у межах якого перевіряються відомості щодо можливої причетності зазначених осіб до діяльності підприємства, що функціонує на тимчасово окупованій території Луганської області, а також щодо їх можливої взаємодії з державою-агресором та незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території.

Остаточна правова оцінка зазначеним обставинам може бути надана лише за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх доказів у межах досудового розслідування та подальшого судового розгляду.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Стандарт доказування під час розгляду слідчим суддею питання про арешт майна з метою збереження речових доказів є меншими ніж для повідомлення особі про підозру, висунення обвинувачення і, тим більше доведеності обвинувачення в суді. Мета арешту майна є забезпечення дієвості кримінального провадження та полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для вилучення майна та його арешту.

На даному етапі досудового розслідування дізнавач, слідчий або прокурор не зобов`язані мати докази, достатні для повідомлення про підозру або пред`явлення обвинувачення, оскільки це завдання наступних етапів досудового розслідування.

Водночас, у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або будуть проведені всі необхідні слідчі дії з таким майном, чи встановлено відсутність складу чи події злочину, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, в значенні ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин і прийняття рішення відповідно до ст. 283 КПК України, власники або законні володільці цього майна наділені правом ініціювати, в порядку ст. 174 КПК України, питання про скасування накладеного арешту.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вказане у клопотанні прокурора та ухвалі слідчого судді майно може містити інформацію щодо розслідуваного злочину, існує необхідність проведення ряду слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України, апеляційний суд доходить висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим і відсутні підстави для його скасування, при цьому інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність таких висновків, у зв`язку з чим не можуть бути задоволені.

Керуючись статтями 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соборного районного суду м. Дніпра від 16 січня 2026 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4