Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/755/26
Провадження № 1-кс/494/91/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2026 року м. Березівка

Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Березівка Одеської області клопотання слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000148 від 06.03.2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із застосуванням застави, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2026 року слідчий СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із застосуванням застави у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у кримінальному провадженні №0000148.

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді справу визначено слідчому судді ОСОБА_1 та призначено до розгляду на 28.03.2026 року.

На обґрунтування поданого клопотання, слідчий посилався на те, що наприкінці лютого 2026 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи за межами м. Березівка Березівського району Одеської області, виявив один корпус ручної осколкової гранати «Ф-1» з маркуванням «386 299-81Т», один корпус ручної осколкової гранати «РГД-5» без маркування, один запал типу «УЗРГМ-2» з маркуванням на спусковому важелі «66-88 УЗРГМ-2 11» «386-130-88», та один імітаційний запал типу УЗРГМ, з маркуванням на спусковому важелі 7-81-386. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення положень Постанови Верховної Ради України № 2471-XII від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва, для відстрілу патронів споряджених гумовими чи, аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, придбав шляхом знайдення, без передбаченого законом дозволу вказані бойові припаси. В подальшому, ОСОБА_5 , умисно, протиправно, з метою подальшого збуту переніс вказані бойові припаси до підсобного приміщення поблизу місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Усвідомлюючи, що зберігання вибухових пристроїв являється забороненим без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 , умисно став незаконно зберігати вищевказані бойові припаси з метою подальшого їх збуту, у підсобному приміщенні поблизу місця свого мешкання за вищевказаною адресою. У подальшому, на початку березня 2026 року, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на незаконний збут бойових припасів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 , домовився із ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів - Березівського РВП ГУНП в Одеській області, про продаж останньому бойових припасів - одного корпусу ручної осколкової гранати «Ф-1» з маркуванням «386 299-81Т», одного корпусу ручної осколкової гранати «РГД-5» без маркування, одного запалу типу «УЗРГМ-2» з маркуванням на спусковому важелі «66-88 УЗРГМ-2 11» «386- 130-88» та один імітаційний запал типу УЗРГМ, з маркуванням на спусковому важелі 7-81-386, які є конструктивно оформленим зарядом вибухових речовин та які при поєднанні в одну конструкцію утворюють оборонні осколкові ручні гранати «Ф-1» та «РГД-5», які відносяться до бойових припасів.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_5 , 26.03.2026 приблизно о 16:00 год., з метою збуту вказаних вибухових пристроїв, зустрівся із ОСОБА_8 та разом поїхали у заздалегідь обумовлене місце, а саме: на узбіччя ґрунтової дороги, на відстані 100 метрів від автомобільної дороги Р-55 сполученням «Одеса-Вознесенськ-Новий Буг» на околиці с. Курісове, Березівського району, Одеської області,.

В ході зустрічі, ОСОБА_8 , який діяв під контролем працівників Березівського РВП ГУНП в Одеській області, згідно із попередньою домовленістю передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, на що ОСОБА_5 збув: один корпус ручної осколкової гранати «Ф-1» з маркуванням «386 299-81Т», один корпус ручної осколкової гранати «РГД-5» без маркування, один запал типу «УЗРГМ-2» з маркуванням на спусковому важелі «66-88 УЗРГМ-2 11» «386-130-88» та один імітаційний запал типу УЗРГМ, з маркуванням на спусковому важелі 7-81-386, які при поєднанні в одну конструкцію утворюють оборонні осколкові ручні гранати «Ф-1» та «РГД-5» та відносяться до бойових припасів, після чого був затриманий на місці працівниками Березівського РВП ГУНП в Одеській області.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України у придбанні, носінні, зберіганні, та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу.26.03.2026 року о 17:31 останнього затримано та 27.03.2026 року повідомлено про підозру за ч.1 ст.263 КК України.

Під час досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначення розміру застави у 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Слідчий та прокурор вважає про наявність ризиків передбачених п.1,3 та п.5 ч.1 ст.177 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України). Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні 28.03.2026 року клопотання підтримали на підставах викладених у клопотанні, просили його задовольнити. Також, посилались на наявність ризиків, що зазначені у клопотанні.

Захисник та підозрюваний ОСОБА_5 заперечували проти клопотання слідчого та прокурора, просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний із тримання під вартою. ОСОБА_5 свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав. Будь-яких клопотань, заяв під час розгляду справи не заявляв. Водночас, захисник просив застосувати домашній арешт або особисте зобов`язання. Підозрюваний просив застосувати домашній арешт, оскільки необхідно допомагати матері.

Розглянувши подане клопотання та додані до нього документи, вивчивши матеріали кримінального провадження №0000148, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважаю наступне.

На розгляді у СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження за №0000148 від 06.03.2026 року відносно ОСОБА_5 у якому він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

З матеріалів кримінального провадження №0000148 вбачається, що наприкінці лютого 2026 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи за межами м. Березівка Березівського району Одеської області, виявив один корпус ручної осколкової гранати «Ф-1» з маркуванням «386 299-81Т», один корпус ручної осколкової гранати «РГД-5» без маркування, один запал типу «УЗРГМ-2» з маркуванням на спусковому важелі «66-88 УЗРГМ-2 11» «386-130-88», та один імітаційний запал типу УЗРГМ, з маркуванням на спусковому важелі 7-81-386. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення положень Постанови Верховної Ради України № 2471-XII від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва, для відстрілу патронів споряджених гумовими чи, аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, придбав шляхом знайдення, без передбаченого законом дозволу вказані бойові припаси.

В подальшому, ОСОБА_5 , умисно, протиправно, з метою подальшого збуту переніс вказані бойові припаси до підсобного приміщення поблизу місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Усвідомлюючи, що зберігання вибухових пристроїв являється забороненим без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 , умисно став незаконно зберігати вищевказані бойові припаси з метою подальшого їх збуту, у підсобному приміщенні поблизу місця свого мешкання за вищевказаною адресою.

У подальшому, на початку березня 2026 року, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на незаконний збут бойових припасів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 , домовився із ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів - Березівського РВП ГУНП в Одеській області, про продаж останньому бойових припасів - одного корпусу ручної осколкової гранати «Ф-1» з маркуванням «386 299-81Т», одного корпусу ручної осколкової гранати «РГД-5» без маркування, одного запалу типу «УЗРГМ-2» з маркуванням на спусковому важелі «66-88 УЗРГМ-2 11» «386- 130-88» та один імітаційний запал типу УЗРГМ, з маркуванням на спусковому важелі 7-81-386, які є конструктивно оформленим зарядом вибухових речовин та які при поєднанні в одну конструкцію утворюють оборонні осколкові ручні гранати «Ф-1» та «РГД-5», які відносяться до бойових припасів.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_5 , 26.03.2026 приблизно о 16:00 год., з метою збуту вказаних вибухових пристроїв, зустрівся із ОСОБА_8 та разом поїхали у заздалегідь обумовлене місце, а саме на узбіччя ґрунтової дороги, на відстані 100 метрів від автомобільної дороги Р-55 сполученням «Одеса-Вознесенськ-Новий Буг» на околиці с. Курісове, Березівського району, Одеської області,.

В ході зустрічі, ОСОБА_8 , який діяв під контролем працівників Березівського РВП ГУНП в Одеській області, згідно із попередньою домовленістю передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, на що ОСОБА_5 збув: один корпус ручної осколкової гранати «Ф-1» з маркуванням «386 299-81Т», один корпус ручної осколкової гранати «РГД-5» без маркування, один запал типу «УЗРГМ-2» з маркуванням на спусковому важелі «66-88 УЗРГМ-2 11» «386-130-88» та один імітаційний запал типу УЗРГМ, з маркуванням на спусковому важелі 7-81-386, які при поєднанні в одну конструкцію утворюють оборонні осколкові ручні гранати «Ф-1» та «РГД-5» та відносяться до бойових припасів, після чого був затриманий на місці працівниками Березівського РВП ГУНП в Одеській області.

26.03.2026 року ОСОБА_5 затримано на підставі протоколу затримання.

27.03.2026 року в порядку статей 276-279 КПК України повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Водночас, положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`є джерелом права.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення; другий, що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що 27.03.2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

-заявою про вчинене кримінальне правопорушення у якому ОСОБА_8 зазначив, що ОСОБА_5 займається незаконним збутом гранат;

-протоколом огляду місця події від 26.03.2026, у ході якого було оглянуто та вилучено речові докази, зокрема корпус гранати РГД-5, корпус гранати Ф-1, запал типу УЗРГМ, учбовий імітаційний запал з маркуванням, змиви на марлеві тампони з вказаних гранат та запалів;

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.03.2026, в ході якого у затриманого ОСОБА_5 під час особистого обшуку виявлено та грошові кошти в сумі 10000 грн, купюрами номіналом по одній тисячі гривень з номерами купюр: ГМ5697571, ЛА6302845, ЛЖ7388576, АМ6138024, АУ7403426, АЄ8719984, ЛВ8603418, ЛВ6889938, ВС0856983, БЛ8850762;

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , від 27.03.2026, який повідомив, що дійсно він незаконно зберігав та збував бойові припаси;

- протоколом огляду грошових коштів, які будуть у використанні під час проведення оперативної закупки, яким здійснено огляд грошових коштів, якими безпосередньо здійснювалась оперативна закупка бойових припасів; ; :

-протоколом огляду покупця і вручення грошових коштів;

-актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів;

-довідки про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 26.03.2026, який повідомив, що його знайомий ОСОБА_5 пропонував придбати в нього 2 бойові гранати за грошові кошти в розмірі 10 000 гривень;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 26.03.2026, який повідомив, що 06.03.2026 він звернувся з письмовою заявою до відділу поліції, в якій виклав відомі йому обставини збуту бойових припасів, а саме бойових гранат натериторії Березівського району, Одеської області його знайомим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім того свідок повідомив, що за його участі 26.03.2026 у ОСОБА_5 було проведено оперативну закупку бойових припасів, а саме бойових гранат;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 27.03.2026, який повідомив, що 26.03.2026 працівниками поліції його було запрошено до участі в слідчій дії, а саме до огляду грошових коштів, а також до огляду місця події, який проводився 26.03.2026, в ході якого в оперативного закупника було вилучено бойові припаси;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 27.03.2026, який повідомив, що 26.03.2026 працівниками поліції його було запрошено до участі в слідчій дії, а саме до огляду грошових коштів, а також до огляду місця події, який проводився 26.03.2026, в ході якого в оперативного закупника було вилучено бойові припаси;

-іншими доказами в їх сукупності.

Окрім цього, у судовому засіданні підозрюваний визнав свою причетність до інкримінованого йому злочину.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ним вищезазначеного кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед іншими даними про особу підозрюваного.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Як зазначено у клопотанні, прокурор та слідчий посилаються на наявність ризиків, передбачених п.1,п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КК України.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, то слідчий суддя вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 , раніше судимий, вироком Доброславського районного суду Одеської області 23.02.2026 за ч. 1 ст 357, ч. 4 ст 185 КК України, та якому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, на даний час підозрюється у вчиненні злочину, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, а тому є підстави вважати, що знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінального правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та, в подальшому, від суду.

Окрім того, слідчий суддя враховує, підозрюваний офіційно не працевлаштований, офіційного джерела доходу не має, не має тісних соціальних зв`язків, тому може безперешкодно залишити своє місце проживання, ускладнивши тим самим досудове розслідування та нормальну діяльність суду, здійснення правосуддя. Більш того, підозрюваний під час судового засідання повідомив що має закордонний паспорт, та виїжджав до Польщі. При цьому, підозрюваний повідомив, що знятий з військового обліку.

Наведені вище обставини є передумовами та можливістю для втечі підозрюваного з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, в тому числі за злочин у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо високим. Таким чином, наведені вище обставини в сукупності дають слідчому судді підстави дійти висновку щодо наявності ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

Таким чином, наведені вище обставини в сукупності дають слідчому судді підстави дійти висновку щодо наявності ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

Щодо наявності ризику незаконно впливати на свідків є обґрунтованим у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 раніше знайомий зі свідками у кримінальному провадженні, про що зазначив у судовому засіданні, і під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини, суспільну небезпеку злочину, може незаконно впливати на них з метою зміни свідком показів, які викривають його дії.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризиквчинити інше кримінальне правопорушення обумовлене тим, що ОСОБА_5 не маючи постійного місця роботи, відсутність офіційного джерела доходу, оскільки може продовжувати вчиняти подібні правопорушення, відтак існує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення. При цьому, як вже зазначалось вище, останній фактично під час винесення вироку у лютому 2026 року та надання йому іспитового строку, через місяць знову підозрюється у вчиненні злочину за ч.1 ст.263 КК України.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності також існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України;

- пред`явлення йому підозри у вчиненні, в тому числі злочину, у разі визнання винуватим у вчиненні якого, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років;

-станом на день розгляду клопотання ОСОБА_5 виповнилося 35 років; підтверджені належним чином дані, що стан його здоров`я несумісний з триманням під вартою відсутні.

Оцінивши вказані обставини у їх сукупності із встановленими ризиками і обставинами розслідуваного кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що такі відомості про особу підозрюваного не спростовують висновків слідчого судді про високу ймовірність перешкоджання кримінальному провадженню і необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тобто, є обґрунтовані підстави вважати, що стосовно підозрюваного, який вчинив в тому числі тяжкий злочин, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1,3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доцільно застосування запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Також враховуючи, що взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, але зважаючи, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на що посилався слідчий, прокурор у своєму клопотанні.

Зазначені висновки суду засновані перед усім на тому, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особисте зобов`язання, з урахуванням вищевикладеного.

Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваною покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу - не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особиста порука не виявляється можливим.

Передбачений ст. 181 КПК України запобіжний захід домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Водночас, підозрюваний може ухилитись від органів досудового слідства. Домашній арешт, в тому числі цілодобовий, пов`язаний з можливістю підозрюваного спілкування з іншими особами, в тому числі шляхом телекомунікаційних зав`язків, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на даному його етапі.

За таких обставин, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням його особистих характеристик, слідчий суддя доходить висновку, що до підозрюваного слід застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до положень ст.194 КПК України вважаю, що під час судового розгляду клопотання були доведені:

-обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України;

- підстави вважати, що існують ризики передбачені п.1,3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України;

- недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні слідчого.

Таким чином, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та за сукупності наведених обставин, слідчий суддя вважає, за доцільне застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 діб, а саме з моменту його затримання з 26.03.2026 року та і з визначенням розміру застави.

Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя враховує вимоги ч.5 ст.182 КПК України та те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, з огляду на обставини справи, майновий та сімейний стан підозрюваного, наявність родичів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному у якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням на останнього у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Такий розмір застави, на думку слідчого судді, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а також належну процесуальну поведінку підозрюваного, не порушуючи при цьому його прав.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Керуючись статтями 177, 178, 193, 194, 196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000148 від 06.03.2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із застосуванням застави задовольнити частково.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням розміру застави.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту у залі суду, помістивши його до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту затримання, а саме: з 26.03.2026 року 17 год 31 хв. до 24.05.2026 року 17 год 31 хв.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в якості альтернативного запобіжного заходу, заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 166 400 (сто шістдесят шість тисяч чотириста ) грн 00 коп.

Підозрюваний, або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ

Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA0005435

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 28.03.2026 року, заставна сума за ОСОБА_5 , суддя: ОСОБА_1 .

У разі внесення застави на відповідний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, звільнити підозрюваного ОСОБА_5 з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками;

-у разі наявності здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали в частині покладених на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків становить до 24.05.2026 року 17 год 31 хв.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 28.03.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1