У Х В А Л А

12.03.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженню № 0000654, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

представник Маловільшанської сільської ради Білоцерківської району Київської області ОСОБА_7 ,

захисникОСОБА_8 ,

захисникОСОБА_9 (в режимі відеоконференцзв`язку),

обвинувачений ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

установив:

30.10.2025 до судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені № 0000654, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою суду від 03.11.2025 за вищевказаним кримінальним провадженням призначено підготовче судове засідання.

Судом поставлено на обговорення учасників кримінального провадження питання щодо наявності чи відсутності перешкод для призначення судового розгляду обвинувального акту у кримінальному проваджені № 0000654, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Під час з`ясування думки учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду, прокурор просив призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні, в яке просив викликати обвинувачених та їх захисників, представника потерпілого, оскільки обвинувальний акт складений без порушень норм КПК України.

Захисник ОСОБА_8 заперечував щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду, просив повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам кримінального процесуального кодексу, зокрема ст. 291 КПК України мотивуючи тим, що обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування не було вручено прокурором обвинуваченому ОСОБА_5 ,невідповідність обвинувального акту нормам КПК України щодо формулювання обвинувачення та неповного розкриття суті обвинувачення висунотого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .. Таким чином вважає, що всі процесуальні дії, пов`язані із завершенням досудового розслідування, вчинені з порушенням вимог процесуального законодавства. А також просив суд скасувати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 визначений ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.08.2025 року.

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтримали клопотання свого захисника.

Крім того, представник Маловільшанської сільської ради Білоцерківської району Київської області ОСОБА_7 просила виключити зі статусу потерпілої особи Маловільшанську сільську раду Білоцерківської району Київської області, оскільки в даному кримінальному провадженні потерпілим є не територіальна громада, а Житлово комунальновиробниче підриємство «Озерянське» Маловільшанської сільської ради.

Ознайомившись зі змістом обвинувального акту та доданими до нього додатками, заслухавши думку прокурора, котрий щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 та представника Маловільшанської сільської ради Білоцерківської району Київської області ОСОБА_7 заперечував, думку обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , їх захисника, які підтримали клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, думку інших учасників кримінального провадження, які підтримали клопотання захисника ОСОБА_8 та представника Маловільшанської сільської ради Білоцерківської району Київської області ОСОБА_7 , суд дійшов такого висновку.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Пред`явлене особі обвинувачення повинно бути конкретним за змістом та містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа: час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висовує обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 цього Кодексу.

Вимоги, які висуваються до обвинувального акта, визначені у ст. 291 КПК України.

Обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті даної статті має відображатись у обвинувальному акті відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Суд вважає, що із системного аналізу законодавства та судової практики з питання повернення обвинувального акту прокурору вбачається, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам статті 291 КПК України, зокрема, якщо документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Разом з тим, клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту є безпідставним, оскільки твердження про те, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні складений з порушенням вимог ст. 291 КПК України не ґрунтується на вимогам кримінального процесуального закону.

Із змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , копія якого вручена під розписку обвинуваченому ОСОБА_3 та захиснику ОСОБА_8 , обвинуваченому ОСОБА_4 та його захисникам ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , вбачається, що в ньому містяться як формулювання обвинувачення з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так і правова кваліфікація правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Належна правова процедура - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні -це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що прокурором дотримано належної правової процедури гарантованого кожному ст.6 Конвенції щодо вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, зокрема обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисникам.

На думку суду, у даному кримінальному провадженні вимоги закону при врученні обвинувального акту належним чином дотримані, що дає суду підстави призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Суд вважає, неогрунтованими доводи захисника ОСОБА_8 щодо незапрошення їх прокурором для вручення обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 , запрошувались для отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. ОСОБА_5 не з`явився, про причини неявки не повідомив. З огляду на викладене 29.10.2025 обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування були направлені останньому листом з оголошеною цінністю та описом вкладення через Укрпошту (копія чеку та опису містяться в матеріалах справи).

Таким чином, виходячи з вимог ст. ст. 290, 293 КПК України вручення копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування стороні захисту є обов`язком прокурора, якому кореспондує право обвинуваченого та захисника на отримання вказаних копій. Прокурор навів доводи щодо неможливості виконання покладеного на сторону обвинувачення обов`язку вручення копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування вказаним захисникам у зв`язку з ухиленням ними від їх отримання. Саме тому реалізація права сторони захисту на отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування у даному випадку не залежала від волі сторони обвинувачення, оскільки була зумовлена об`єктивними чинниками.

Учасники кримінального провадження зобов`язані повідомляти про зміну їхнього місця проживання або електронної адреси сторону обвинувачення і не допускати зловживань шляхом маніпулювання цими даними. На цьому у постанові по справі №183/1682/22 від 18 червня 2024 року наголосив Касаційний кримінальний суд.

ККС наголошує, що у разі вчинення стороною захисту дій, які ускладнюють вручення копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування до моменту звернення сторони обвинувачення з обвинувальним актом до суду, сторона обвинувачення може здійснити таке вручення вказаних документів обвинуваченим та їхнім захисникам у підготовчому судовому засіданні.

Разом з тим, прокурор в судовому засіданні пропонував обвинуваченому ОСОБА_5 отримати копію обвинувального акту з додатками, проте останній проігнорував таку пропозицію прокурора та відмовився отримувати обвинувальний акт з додатками.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на виключний перелік підстав для повернення обвинувального акту прокурору, вказані захисником обставини не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

А тому, суд вважає, що підстав для повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України немає.

Підстав для закриття провадження немає. Обвинувальний акт складений відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Кримінальне провадження підсудне Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Судовий розгляд з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити у відкритому судовому засіданні, одноособово, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Отже, судовий розгляд проводити у відкритому судовому засіданні, за участю учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 визначеного ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.08.2025 року та повернення застави, захисник як на підставу для повернення застави посилається на ту обставину, що на даний час будь-яких ризиків вчинення дій передбачених ст. 177 КПК України немає, у зв`язку з чим, прокурор не ставив питання перед судом про продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків.

Як видно з матеріалів судової справ у них міститься ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 29.08.2025 про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді застави з покладенням обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 1,8,9,11 ст. 182 КПК України 1. Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

8. У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

9. Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання.

11. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Як видно з наведеної вище норми а також параграфу 1 Глави 18 КПК України не передбачено строку дії застави як запобіжного заходу. З моменту внесення застави на підозрюваного покладаються обов`язки, визначені ухвалою слідчого судді строком на два місяці, та не продовження цих обов`язків не тягне за собою припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави. Закінчення строку дії покладених на підозрюваного слідчим суддею обов`язків не припиняє дію основного запобіжного заходу (яким у цьому випадку є застава) і не є підставою або умовою повернення визначеної в ухвалі про застосування запобіжного заходу внесеної застави.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 182 КПК України, пунктів 7-8 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року № 15), застава повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави та постановлення вироку (ухвали), у якому міститься рішення про повернення застави.

При цьому, після внесення грошових коштів як застави за підозрювану особу, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді застави діє до моменту прийняття остаточного рішення, а саме ухвалення вироку чи закриття кримінального провадження, оскільки відповідно до ст. 182 КПК України цей запобіжний захід не має граничного строку дії.

Ураховуючи, що дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинялась, а вказаний запобіжний захід діяв як захід забезпечення запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду та виконання ним процесуальних обов`язків, належної процесуальної поведінки то вимога про повернення застави є такою, яка суперечать меті застосування запобіжного заходу.

Указана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2024 року у справі № 308/1220/22

Оскільки у клопотанні стороною захисту ставиться питання лише про повернення застави, тому на даній стадії судового розгляду законних підстав для повернення застави суд не вбачає, а за таких обставин у задоволенні клопотання про повернення застави слід відмовити.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Важливість належного визначення потерпілого у кримінальному провадженні також, серед іншого, обумовлена тим, що виходячи з ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

Крім того, потерпілий, цивільний позивач мають низку прав у кримінальному процесі, зокрема, згідно з ч. ч. 7, 8 ст. 290 КПК України про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, цивільного позивача, його представника та законного представника, після чого вони мають право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті.

Судом встановлено, що згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні 0000654, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.12.2024 потерпілим у даному кримінальному провадженні є юридична особа Маловільшанська сільська рада, відомості щодо цивільного позову в даному обвинувальному акті наявні в матеріалах справи, розмір завданої майнової шкоди визначено в розмірі 2 245 478, 32 грн.

Разом з тим, суд доходить висновку, що Маловільшанська сільська рада є потерпілим в даному кримінальному провадженні, з наступних підстав.

Суд виходить з ч. ч.1, 3 ст.140 Конституції України, якими передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з ст.142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Виходячи з ч. ч.1, 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Таким чином, єдиним власником коштів місцевих бюджетів є відповідні територіальні громади, а правомочності щодо володіння, користування та розпорядження щодо таких коштів належать виключно органам місцевого самоврядування.

Отже, єдиним власником коштів бюджету на підставі ст. ст.140, 142 Конституції України, ч.ч.1, 5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є територіальна громада Маловільшанської сільської ради, яка представляється своїми органами місцевого самоврядування.

Також відомо, що відповідно до ч.1 ст.118 Конституції України виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Як встановлено п.7ст.119 Конституції України, місцеві державні адміністрації на відповідній території забезпечують реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.

Крім того, ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення, зокрема, згідно з пп.2 п. б) ч.1 даної статті до відання цих органів належать делеговані повноваження з забезпечення здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов осіб з інвалідністю, ветеранів війни та праці, громадян, реабілітованих як жертви політичних репресій, військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, сімей, які втратили годувальника, багатодітних сімей, громадян похилого віку, які потребують обслуговування вдома, до влаштування в будинки осіб з інвалідністю і громадян похилого віку, які мають потребу в цьому, дітей, що залишилися без піклування батьків, на виховання в сім`ї громадян.

Разом з тим, суд звертає увагу, що виходячи з вищенаведених норм законодавства, повноваження делегуються місцевим державним адміністраціям, виконавчим органам сільських, селищних, міських рад, але не їх структурним підрозділам, а тому доходить висновку, що твердження представника Маловільшанської сільської ради про те, що саме цьому підприємству були надані делеговані повноваження в межах, є такими, що суперечать законодавству України.

На підставі вищенаведених норм законодавства України суд доходить висновку, що потерпілим у даному кримінальному провадженні є саме територіальна громада Маловільшанської сільської ради, в силу ст. 55 КПК України.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право постановити ухвалу, якою доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Частиною 5 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Відповідно до ч. 2 ст. 314-1 КПК України досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Із зазначених норм закону убачається, що вирішення питання під час підготовчого судового засідання щодо складання досудової доповіді є правом суду, яке обмежується винятковими випадками, коли складання такої досудової доповіді є обов`язковим.

Обвинувачені ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Санкція ст. 191 ч. 5 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти.

Згідно ст. 12 ч. 6 КК України, даний злочин відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Враховуючі вимоги ч.2 ст. 314-1 КПК України, суд не вбачає підстав для складання досудової доповіді відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ..

Враховуючи викладене, керуючись статтями 314-317, 369 КПК України, суд,

постановив:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000654, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 визначеного ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.08.2025 року та повернення застави, відмовити.

У задоволенні клопотання представника Маловільшанської сільської ради Білоцерківської району Київської області ОСОБА_7 про виключення зі статусу потерпілої особи Маловільшанську сільську раду Білоцерківської району Київської області, відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000654, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на 23 березня 2026 о 17:30 год.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні, за участю прокурора, представника потерпілого, обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх захисників, яких викликати в судове засідання.

Копію ухвали, після оголошення вручити учасникам процесу та надіслати особам, які не були присутні під час її оголошення.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку та строки, передбачені ст. 395 КПК України.

Повний текст ухвали складено і проголошено 18.03.2026 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

СуддяОСОБА_11