ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Шевченківського районного суду м.Дніпра від 25 грудня 2025 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0020241, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Дніпра від 25 грудня 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0020241 від 02 жовтня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, повернуто прокурору для приведення його у відповідність до вимог КПК України.

Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що згідно зі змісту викладу фактичних обставин в обвинувальному акті ОСОБА_8 вчинив два епізоди самовільного залишення місця несення військової служби в умовах воєнного стану, а саме 15 травня 2025 року з військової частини НОМЕР_1 , до якої він так і не повернувся, та 11 липня 2025 року з військової частини НОМЕР_2 , до якої він також не повернувся. При цьому, суд першої інстанції вказав, що згідно зі змісту формулювання обвинувачення ОСОБА_8 ставиться у провину лише один епізод самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 11 липня 2025 року. Суд першої інстанції зауважив, що наявна різниця між викладом фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті та формулюванням обвинувачення істотно порушує право на захист ОСОБА_9 . Окрім цього, суд першої інстанції вказав, що відповідно до викладених фактичних обставин, ОСОБА_8 15 травня 2025 року був відсутнім під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 , тобто самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , та став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення військової служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього. Суд першої інстанції зробив висновок, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини, за якими ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення в такий спосіб, свідчить про невиконання органом досудового розслідування завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, порушення загальних засад кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор посилається на те, що у підготовчому засіданні захисник ОСОБА_7 приймала участь в підготовчому судовому засіданні, тому право на захист обвинуваченого не було порушено. Вказав, що суд не мав давати оцінку наявності доведеним даним про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Вважає, що суд вийшов за межі своїх дискреційних повноважень, оскільки в умовах дії воєнного стану він не мав права на власний розсуд давати оцінку одним доказам вчинення кримінального правопорушення особою та відкидати інші, вирішуючи, чи можливе, чи ні прокурору скористатися своїм правом на зміну обвинувачення в судовому засіданні відповідно до положень ст. 338 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд.

Захисник ОСОБА_7 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду провадження, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення за наявними у справі матеріалами в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Положеннями ч.2 ст. 291 КПК України встановлено вичерпний перелік відомостей, які повинні міститися в обвинувальному акті.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає наявність саме в обвинувальному акті таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в обвинувальному акті, як процесуальному рішенні, який має містити виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення Закону і статті (частини статті) КК України і формулювання обвинувачення.

Положеннями ст. 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб) та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається із змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , до якого долучено передбачені законом додатки, він повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Приймаючи рішення за результатами підготовчого судового засідання, суд першої інстанції має виходити також із положень ст.22, ст.26 КПК України щодо змагальності та диспозитивності кримінального провадження та положень ст. 337 КПК України, яка визначає межі судового розгляду, який проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, згідно ст. 92 КПК України під час судового розгляду покладається на прокурора.

Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального провадження, а також про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення, не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає по формі обвинувальний акт вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України.

Водночас обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто суть обвинувального акта, є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 273/1053/17 Верховний Суд вказав, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про неможливість призначення кримінального провадження до судового розгляду через невідповідність змісту обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і постановити законне та обгрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК України є підставою для скасування ухвали і повернення провадження на новий розгляд у суд першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Під час підготовчого провадження суд має перевірити відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, після чого прийняти відповідне рішення, передбачене ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Дніпра від 25 грудня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4