Справа №211/2938/26
Провадження № 1-кп/211/1091/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного провадження обвинувальний акт, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 від 12.03.2026 року за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суворовка, Криворізького району, Дніпропетровської області, громадянство України, освіта середньо-технічна, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 18.06.2024 року, не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2026, приблизно о 19 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився в тролейбусі № 20, який проїжджав повз будинок № 2 по вул. Дніпровське шосе, Довгинцівського району, м. Кривого Рогу, де зустрів раніше не знайомого йому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, потерпілий ОСОБА_3 зробив зауваження обвинуваченому ОСОБА_2 щодо його зухвалої поведінки під час руху вищевказаного громадського транспорту, у зв`язку з чим, між ними виник словесний конфлікт в ході якого у обвинуваченого ОСОБА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до потерпілого ОСОБА_3 , виник протиправний умисел, спрямований на завдання побоїв, з метою завдання фізичного болю останньому.

Одразу після цього, обвинувачений ОСОБА_2 , знаходячись у тролейбусі № 20, який проїжджав за вищезазначеною адресою, реалізуючи свій протиправний намір, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи по ліву руку від потерпілого на відстані витягнутої руки, наніс потерпілому ОСОБА_3 один удар кулаком правої руки в область щелепи, від чого останній відчув фізичний біль. Після цього, продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, обвинувачений ОСОБА_2 , діючи умисно, наніс один удар своєю правою ногою по правій нозі ОСОБА_3 , а саме в область під коліном, від чого останній відчув фізичний біль.

Виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення свого протиправного умислу до кінця, обвинувачений ОСОБА_2 припинив свої протиправні дії та залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_2 , потерпілому ОСОБА_3 були заподіяні побої, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 126 КК України, а саме як умисне завдання побоїв, якиі завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

До обвинувального акту при його направленні до суду, додано заяву обвинуваченого ОСОБА_2 , складену у присутності захисника ОСОБА_4 , про беззаперечне визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Також до обвинувального акту додана заява потерпілого ОСОБА_3 про надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, його заяву, у якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяви та клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт може бути розглянутий у порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України, без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Дослідивши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України доведена, його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно абзацу 2 пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року (в ред. Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 року) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України класифікується як кримінальний проступок, особу винного, той факт, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно непрацевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується задовільно.

В якості обставини, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_2 , про яке вказано в обвинувальному акті, зі змістом якого погодився обвинувачений.

В якості обставини, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, даних про особу винного, приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_2 раніше не судимий, офіційно непрацевлаштований, постійного доходу немає, суд приходить до висновку про неможливість призначити йому покарання у виді штрафу або виправних робіт, а вважає необхідним призначити йому покарання у виді громадських робіт.

На думку суду, такий вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_2 запобіжний захід не обирався. Суд уважає, що підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили немає.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Судових витрат не має. Речові докази до кримінального провадження не долучалися.

Керуючись 368, 371, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто годин.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня отримання учасниками судового провадження копії вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суддя ОСОБА_1