Справа № 740/1069/26
Провадження № 1-кп/740/269/26
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілого військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_8 ,

у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України,

встановив:

До суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 24.01.2024 за № 0000056 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання, підтримане обвинуваченим ОСОБА_4 , про направлення кримінального провадження до Чернігівського апеляційного суду для внесення подання у порядку ч. 3 ст. 34 КПК України до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду про направлення даного кримінального провадження за підсудністю з Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області до Шевченківського районного суду м. Києва в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

В обгрунтування клопотання зазначив, що згідно обвинувального акта обвинуваченими вчинено два кримінальних правопорушення. Відтак, на підставі ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження має здійснювати суд, у межах територіальної юрисдикції якого було вчинено більш тяжке правопорушення, тобто злочин, передбачений ч. 5 ст. 426-1КК України.

Інкримінований ОСОБА_4 злочин, передбачений ч. 5 ст. 426-1 КК України, був фактично закінченим з моменту настання суспільно небезпечних наслідків, тобто заподіяння шкоди, у зв`язку з чим кінцевим місцем його вчинення слід вважати місце заподіяння та настання тяжких наслідків. Наявність тяжких наслідків є обов`язковим елементом об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 426-1 КК України.

З обставин вчинення кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, вбачається, що діями обвинуваченого «спричинено збитки у вигляді зайво сплачених бюджетних коштів», тобто в розумінні ст. 426-1 КК тяжкі наслідки були спричинені перерахуванням відповідних коштів з рахунку військової частини НОМЕР_1 , який був відкритий у Головному управлінні Державної казначейської служби України в м. Києві (, юридична адреса: місто Київ, вул. Терещенківська 11А, Шевченківський район м. Києва) на рахунки ТОВ «Трейдінг енд делівері», юридична адреса якого: місто Київ, вул. Вознесенський узвіз, будинок 23А, офіс 20 (Шевченківський район м. Києва).

Тобто, відповідно до інформації, викладеної прокурором у обвинувальному акті, інкриміноване кримінальне правопорушення було закінчено перерахуванням грошових коштів між двома юридичними особами, що розташовані на території Шевченківського району м. Києва. Відтак, на підставі ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження має здійснювати суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинена остання дія кримінальне правопорушення, тобто у межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного м. Києва.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 у вирішенні зазначених клопотань підтримали обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 . Захисник адвокат ОСОБА_7 зазначив, що доводи про підсудність кримінального провадження Шевченківському районному суду м. Києва не є безпідставними, а тому визначить підсудність належить судам вищих інстанцій.

Прокурор ОСОБА_3 та представник потерпілого військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 заперечували проти задоволення зазначеного клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 . Прокурора наполягав, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 426-1 КК України, вчинене у м. Ніжині.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, представника потерпілого, суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Тобто основною юридичною ознакою для визначення територіальної підсудності є місце вчинення злочину, яке згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України належить до обставин, що підлягають доказуванню у кожному конкретному провадженні.

В контексті ч. 1 ст. 32 КПК України - «місце вчинення злочину» розглядається лише як ознака, що дозволяє визначити підсудність кримінального провадження, - це одиниця адміністративно-територіального поділу, на підставі якої побудована судова система в цілому.

Положеннями ч. 1 ст. 34 КПК України передбачено, що кримінальне провадження може бути передано на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушеннями правил територіальної підсудності.

В ч. 3 ст. 34 КПК України вказано, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Згідно з матеріалами кримінального провадження до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

Як убачається із обвинувального акту, при описі обставин більш тяжкого правопорушення (ч. 5 ст. 426-1 КК України), які прокурор вважає встановленими, не зазначено про його вчинення на території Шевченківського районного суду м. Києва, а натомість зазначається про вчинення окремих з дій, у яких проявилося правопорушення, на території військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_1 .

Зміст обвинувального акта свідчить, що більш тяжке правопорушення (ч. 5 ст. 426-1 КК України) було принаймні почато і продовжено у межах територіальної юрисдикції Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області.

Кримінальне правопорушення визнається вчиненим на території України, якщо його було почато, продовжено, закінчено або припинено на території України (ч. 2 ст. 6 КК України).

Суд вважає можливим застосування наведених норм КК України для цілей визначення, чи в межах територіальної юрисдикції суду вчинене кримінальне правопорушення, при вирішенні питання підсудності кримінального провадження.

То ж, ураховуючи, що місце вчинення більш тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України пов`язане із місцем знаходження військової частини у АДРЕСА_1 , і більшу частину дій, які становлять об`єктивну сторону більш тяжкого кримінального правопорушення, згідно з обвинувальним актом вчинено на території Ніжинського району Чернігівської області, де проживає один з обвинувачених, а також за доводами прокурора значна частина свідків, що не заперечувалося стороною захисту, і знаходиться потерпіла юридична особа - військова частина, якій заподіяно шкоду, дане кримінальне провадження підсудне Ніжинському міськрайонному суду Чернігівської області.

За такого, до обставин даної справи не є релевантними, на думку суду, викладені Верховним Судом у постановах від 20.07.2023 у справі № 389/969/23, від 22.10.2024 у справі № 946/7983/24, висновки, на які посилається захисник, щодо визначення підсудності кримінальних проваджень про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України, оскільки в них не йдеться про застосування норм права щодо підсудності кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Крім того, про пов`язаність вчинення злочинів із місцем знаходження військової частини свідчить те, що обвинувачення висунуте проти службових осіб військової частини, з рахунків якої за твердженням обвинувачення надміру сплачені кошти на рахунок юридичної особи приватного права, товариства з обмеженою відповідальністю.

У переданій до суду справі не висунуто обвинувачення службовцям цього товариства з обмеженою відповідальністю, тоді як у справах № 389/969/23, № 946/7983/24 йшлося про обвинувачення в заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем керівників саме тих юридичних осіб (приватного підприємства чи товариства з обмеженою відповідальністю) на рахунки, яких кошти були перераховані за твердженням обвинувачення безпідставно чи надміру на основі підроблених документів.

Керуючись ст.ст. 32, 34, 314, 369, 376, 409, 412 КПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 426-1 КК України та ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 425 КК України до Чернігівського апеляційного суду для внесення подання у порядку ч. 3 ст. 34 КПК України до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду про направлення даного кримінального провадження за підсудністю з Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області до Шевченківського районного суду м. Києва в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали складено 30.03.2026.

Суддя ОСОБА_1