ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/23/26
Номер справи місцевого суду: 650/172/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

18 лютого 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 січня 2026 року в кримінальному провадженні №0000040 від 09 січня 2026 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чарівне Великоолександрівського району Херсонської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Великоолександірвського районного суду Херсонської області від 12 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника слідчого відділення Каховського РВП ГУНП в Херсонській області капітана поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 .

Стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 10 березня 2026 року включно.

На підозрюваного ОСОБА_8 покладено наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора та суду на першу таку вимогу;

- не відлучатися із фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 січня 2026 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого у кримінальному провадженні, та застосувати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування та визначити заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості, передбаченого ч.1 ст.155 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому наявні ризики того, що ОСОБА_8 з огляду на тяжкість можливого покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зокрема ОСОБА_10 09 січня 2026 року під час перевірки працівниками поліції наявності його за місцем проживання вживав заходів щодо свого переховування, вводячи працівників поліції в оману.

Крім того наявні ризики того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку прокурора саме запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

У судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п.п.3, 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до

-раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

-раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З клопотання слідчого вбачається, що слідчим відділенням Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000040 від 09 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України.

10 січня 2026 року в рамках даного кримінального провадження було затримано ОСОБА_8 .

10 січня 2026 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.155 КК України вчинення повнолітньою особою дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.

Згідно з повідомленням про підозру ОСОБА_8 підозрюється у тому, що у червні 2024 року (точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у селі Стійке Бериславського району Херсонської області, познайомився з неповнолітньою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому, в період часу з серпня 2024 року по червень 2025 року (точних дат та часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_8 зустрічався з неповнолітньою ОСОБА_11 , достовірно знаючи про те, що остання не досягла 16-річного віку, в селі Стійке Бериславського району Херсонської області, за місце проживання останньої, в будинку по АДРЕСА_2 , вказаного населеного пункту.

В ході даних зустрічей у ОСОБА_8 виник умисел направлений на вчинення дій сексуального характеру з неповнолітньою ОСОБА_11 , яка не досягла 16-річного віку.

Так, ОСОБА_8 в період часу з серпня 2024 року по червень 2025 року (точних дат та часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи за місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи єдиний прямий злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру відносно останньої, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_11 є неповнолітньою та не досягла шістнадцятирічного віку, оскільки тривалий час був знайомий із нею та її родиною, з мотивів сексуального характеру та з метою задоволення власної статевої пристрасті, у тому числі штучного розвинення у неповнолітньої особи статевого інстинкту у збоченій формі, тобто порушення її нормального фізичного, психічного і соціального розвитку, шляхом посягання на її статеву недоторканість, всупереч вимог ст. ст. 1, 10-12 Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 (зі змінами), ст. ст. 2, 19, 34, 36 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без застосування фізичного та психічного насильства, а також погроз застосування такого насильства, систематично, не менше 4 разів, вступав з потерпілою ОСОБА_11 у статеві зносини, а саме вчиняв дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в її тіло, з використанням власних геніталій, внаслідок чого остання завагітніла.

12 січня 2026 року слідчий звернувся до слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області із клопотанням в якому просив застосувати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначити йому заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

За твердженням слідчого ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного злочину, що підтверджується долученими до клопотання доказами. Крім того, слідчий послався на існування ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду , незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають суттєве значення для кримінального провадження чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглянувши вказане клопотання, слідчий суддя не погодився із доводами сторони обвинувачення та застосував до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово покидати місце проживання та покладенням обов`язків, що передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, а також існування ризику незаконного впливу підозрюваного на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні. В той же час, стороною обвинувачення не доведено існування ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають суттєве значення для кримінального провадження чи вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому запобігти встановленому ризику можливо шляхом застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Надаючи оцінку вказаним висновками слідчого судді у відповідності із доводами апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що слідчим суддею належним чином виконано вимоги процесуального законодавства та вірно встановлено відсутність правових підстав для застосування стосовно ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 злочину передбаченого ч.1 ст.155 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання, а саме:

- заявою про вчинення злочину ОСОБА_12 від 09.01.2026, в якій остання пояснює, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з серпня 2024 року, вчинив відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_11 , 2010 р.н. дії сексуального характеру, внаслідок чого її донька завагітніла;

- допитом свідка ОСОБА_13 від 09.01.2026 року, який пояснює, що в грудні 2025 року, останньому стало відомо, що його донька ОСОБА_11 , 2010 р.н. вагітна, що підтвердилось оглядом у гінеколога в с-ще Велика Олександрівка Херсонської області, після чого донька повідомила, що батьком дитини є ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду від 09.01.2026 року, що проводився за адресою: АДРЕСА_2 , де зафіксовано місце вчинення злочину;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 10.01.2026 року, яка пояснила, що в грудні 2025 року, остання почала розуміти, що її донька ОСОБА_11 , 2010 р.н., вагітна. Після чого доньку було показано лікарю-гінекологу, де вагітність підтвердилась. Під час розмови з донькою остання повідомила, що батько дитини ОСОБА_14 ;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила, що за добровільною згодою, без застосування насильства та погроз їх застосування, вступала в статеві відносини з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого завагітніла. Останньому було відомо, що їй 14 років.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 09.01.2026, який пояснив, що в листопаді грудні 2025 року, він помітив, що сестра ОСОБА_11 , 2010 р.н., має ознаки вагітності, після чого запитав у матері чи це правда, та мати - ОСОБА_12 сказала, що так та батьком дитини є ОСОБА_14 ;

- заявою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зазначив, що в період часу з серпня 2024 по середину червня 2025 року вступав в інтимні стосунки, природнім шляхом з неповнолітньою ОСОБА_11 , 2010 р.н., якій на той час було 14 років;

- протоколом затримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час затримання пояснив, що вчиняв дії сексуального характеру з особою, яка не досягла 16 років ( ОСОБА_11 , 2010 р.н.);

- допитами працівників поліції: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які пояснили, що при опрацюванні повідомлення, за фактом вчинення повнолітньою особою дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій було встановлено, що особа на яку вказує потерпіла - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняв дії, щодо переховування від працівників поліції, але останнього за місцем його проживання все ж таки було виявлено;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Оцінюючи питання існування обґрунтованої підозри, суд апеляційної інстанції виходить із поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Згідно вказаного в рішенні ЄСПЛ визначення, обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд, проаналізувавши зазначені докази, що долучені до клопотання слідчого, вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, адже фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України в клопотанні та доданих до нього матеріалах достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри. Зазначена обставина сторонами не оспорюється.

Крім того, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що в судовому засіданні прокурор довів існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні .

Так, матеріали провадження свідчать, що підозрюваний ОСОБА_8 підозрюється у вчинення нетяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи. При цьому підозрюваний знайомий з потерпілої та частиною свідків, що допитані в ході досудового розслідування, а також обізнаний з їх місцем проживання. Крім того в ході досудового розслідування ще не встановлено та не допитано всіх свідків у кримінальному провадженні. З огляду на наведене, висновок слідчого судді щодо існування ризику незаконного впливу підозрюваного на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні є обґрунтованим.

Що стосується існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, то апеляційний суд погоджується із позицією слідчого судді з приводу того, що існування вказаного ризику на даному етапі досудового розслідування не доведено. Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України, за скоєння якого передбачене покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Врахування тяжкості можливого покарання при оцінці ризику переховування має свій раціональний зміст, оскільки за певних умов суворість покарання може спонукати особу, підозрювану у вчиненні злочину до переховування. Однак дана обставина, не може бути єдиною підставою для констатації можливості особи переховуватися. Ризик переховування слід оцінювати у світлі чинників, які стосуються характеру особи, її моральних якостей, місця проживання, роду занять, майна, сімейних зв`язків та усіх видів зв`язків з країною.

У даному випадку ОСОБА_8 хоч і підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України, проте має місце проживання, та соціальні зв`язки, оскільки є одруженим та має на утриманні неповнолітню дитину.

Сукупність наведених обставин спростовує твердження сторони обвинувачення про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_8 09 січня 2026 року під час перевірки працівниками поліції наявності його за місцем проживання вживав заходів щодо свого переховування, вводячи працівників поліції в оману, апеляційний суд до уваги не приймає. На зазначену обставину слідчий посилався в тому числі у клопотанні про обґрунтуванні ризику переховування підозрюваного. Водночас, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя надав належну оцінку вказаним посиланням сторони обвинувачення та обґрунтовано їх відкирну.

Зокрема зі змісту долучених до клопотання протоколів допиту в якості свідків працівників поліції, останні повідомили, що прибули за місцем проживання ОСОБА_8 з метою встановлення його місцезнаходження. Перебуваючи за адресою проживання ОСОБА_8 працівники поліції зателефонували його дружині, яка повідомила, що перебуває в м.Кривий Ріг та не проживає з ОСОБА_8 і їй невідоме його місцезнаходження. Однак в подальшому було встановлено, що ОСОБА_8 перебуває за місцем мешкання.

Як вірно вказав слідчий суддя зміст вказаних протоколів допиту не містить жодної інформації про те, що працівники поліції будь-яким чином викликали ОСОБА_8 та на вказані заходи останній не реагував та переховувався. З`ясування місцезнаходження ОСОБА_8 шляхом спілкування по телефону з його дружиною жодним чином не свідчить про переховування підозрюваного. Крім того, вподальшому було з`ясовано, що ОСОБА_8 перебуває за місцем мешкання.

Також обґрунтованим є висновок слідчого судді про відсутність ризику можливості підозрюваного знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зокрема стороною обвинувачення не конкретизовано які саме речі, що мають значення для кримінального провадження підозрюваний може знищити, сховати або спотворити. Ризики того, що підозрюваний може перешкоджати провадженню у справі, не можна розглядати абстрактно, вони мають підтверджуватися фактичними доказами.

Не доведено стороною обвинувачення також існування ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Зокрема на обґрунтування існування вказаного ризику, і слідчий в клопотанні, і прокурор в апеляційній скарзі вказують на те, що підозрюваний перебуваючи на волі з метою залякування потерпілої, свідків може вчинити кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я останніх, у тому числі шляхом погроз. Однак такі посилання сторони обвинувачення не підтверджені жодними долученими до клопотання доказами. Вказані матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо погроз потерпілій чи свідкам з боку підозрюваного, або ж його спроб вчинити насильство стосовно них.

Відповідно до наявних матеріалів, підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, характеризується позитивно.

Що стосується можливості застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд вважає за необхідне закцентувати увагу на тому, що чинними положеннями КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

Також положення ч.2 ст.183 КПК України визначають окремі обмеження щодо можливості застосування даного запобіжного заходу в залежності від тяжкості інкримінованого злочину, відомостей про наявність у підозрюваного судимостей, а також додаткових обставин, що у такому разі мають бути доведені стороною обвинувачення.

Як вже зазначалося, згідно з п.п.3, 4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З огляду на те, що ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, а також підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України за скоєння якого передбачене покарання у виді обмеження волі на строк до 5 років, або позбавлення волі на той самий строк, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою можливе виключно у разі, якщо прокурор доведе, що підозрюваний, перебуваючи на волі переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину .

Однак матеріали провадження не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_8 переховувався від органу досудового розслідування та суду, зокрема перебував у розшуку. Відсутні також відомості про те, що ОСОБА_8 перешкоджав кримінальному провадженню чи йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає непереконливими доводи прокурора щодо неможливості застосування стосовно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Так, ОСОБА_8 хоч і підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, разом із цим, матеріали провадження свідчать, що він має постійне місце проживання та соціальні зв`язки, офіційно не працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину, а тому застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликане об`єктивною необхідністю.

Стороною обвинувачення не наведено жодного обґрунтування яким чином, підозрюваний, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом зможе перешкоджати кримінальному провадженню. Зокрема вбачається, що підозрюваний та потерпіла проживають в різних населених пунктах. Крім того, стороною обвинувачення не надано жодних відомостей, що з моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту підозрюваним здійснювалися спроби вчинити такі дії.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 з`явився на виклик суду та приймав участь у судовому засіданні.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, адже слідчий суддя обґрунтовано застосував до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 376 ч.2, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 січня 2026 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4