ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/254/26 Справа № 215/5564/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря: ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6 ( в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відео конференції, апеляційну скаргузасудженого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024 року за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровськоїобластівід 15жовтня 2024 року залишено без ОСОБА_9 про «звільнення відпокарання» та роз`яснивши право повторного звернення до суду в порядку, передбаченому пунктом 14 частини 1 статті 537, пунктом 4 частини 2 статті 539 Кримінальногопроцесуального Кодексу України, а саме до Дніпровськогоапеляційного суду.

Суд мотивував своє рішення тим, що у цій справі, питання, порушене засудженим, стосується застосування щодо нього вимог ст. 80 ч. 1 п. 5 КК України та звільнення його від відбування покарання, тобто підлягає розгляду судом визначеним п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК, оскілки у засудженого виникли сумніви і протиріччя стосовно змісту вироку, що не пов`язані з діями, бездіяльністю, рішеннями адміністрації установи виконання покарань. Оскільки ОСОБА_6 засуджено Апеляційним судом Дніпропетровської області від 17.07.2006 року, дане клопотання засудженого не підпадає під юрисдикцію Тернівського районного суду м. Кривого Рогу та може розглядатись Дніпровським апеляційним судом.

Короткий зміст вимог апеляційних скарги і узагальненні доводи особи, якаїї подала.

З таким судовим рішенням не погодився засуджений ОСОБА_6 та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом порушено право засудженого на справедливий на вільний доступ до правосуддя, скільки суд відмовив розглядати клопотання подане в порядку п.14 ст. 537 КПК України до суду передбаченого положеннями п.1 ч.2 ст. 539 КПК України.

Вказує, що предметом розгляду даного кримінального провадження є саме сплив строку давності виконання обвинувального вироку, який виник в період виконання вказаного рішення і відповідно у період відбування засудженим покарання у ДУ «Криворізька УВП №3» у зв`язку з чим засуджений вважає, що розгляд клопотання про звільнення від відбування покарання підпадає під юрисдикцію Тернівського районного суду м. Кривого Рогу.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні засуджений та захисник підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її зазначених в ній підстав.

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін

Висновки суду:

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону, виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено, що засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення від відбування покарання.

У поданому клопотання засуджений зазначив що Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є частиною національного законодавства України, - вважає несумісним зі ст. 3 Конвенції та «нелюдським» покаранням тривале відбування довічного ув`язнення в режимі з багатьма обмеженнями.

Вважає, що подальше відбуванняним покарання у видідовічногопозбавленняволі в існуючомурежиміпорушуєстаттю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та КонституціюУкраїни.Вказує, що держава не забезпечилайомуможливості знати з самого початку терміну тащосамевін маєзробити для реабілітації, щофактичнонівелює мету виправлення.

Зазначив, що Конституційний Суд України у рішенні № 6-р (ІІ)/2021 від 16.09.2021 р. чітко зазначив: ототожнення довічного терміну з позбавленням волі до природної смерті без шансу на перегляд заперечує саму сутність людської гідності. Цесуперечить ч. 1 ст. 3 та ч. 2 ст. 28 КонституціїУкраїни, оскількиперетворюєпокарання на акт фізичногознищенняособистості без права на другий шанс.

Вказав, що відсутність реабілітаційних заходів протягом 19 років унеможливлює застосування принципу законності в розумінні практики ЄСПЛ, адже він був позбавлений права на підготовку до дострокового звільнення з моменту винесення вироку.

Наголосив, що триваючевідбуванняпокарання без реальної, передбачуваної та доступноїпроцедурискороченнятерміну є порушенням заборони катування та нелюдськогоповодження.

Колегією суддів було встановлено, що відповідно до вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2006р., який міститься в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за ст. ст. 115 ч. 2, 187 ч. 4, 289 ч. 3 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду Українивід 30.01.2007р. вказаний вище вирокАпеляційного суду Дніпропетровськоїобласті від 17.07.2006р. залишено без змін.

Колегією суддів також встановлено, що суд першої інстанції дійшов висновку про залишення клопотання засудженого без розгляду, мотивуючи своє рішення тим, що розгляд питань у порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК можливий судом визначеним п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК у тих випадках, коли йдеться про звернення ув`язнених та засуджених з метою оскарження рішень, дій та бездіяльності адміністрації установ виконання покарань чи попереднього ув`язнення, з приводу всякого роду сумнівів і протиріч, що виникають при виконанні вироку саме ними.

За інших умов питання окреслені п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК розглядаються судом вказаним у п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК, тобто судом, який ухвалив вирок, оскільки ці сумніви і протиріччя пов`язані саме зі змістом вироку, а не з діями, бездіяльністю, рішеннями адміністрації установ виконання покарань при його виконанні.

Оскільки в даному випадку питання, порушене засудженим, стосується застосування ст. 80 ч. 1 п. 5 КК України та звільнення його від відбування покарання, тобто підлягає розгляду судом визначеним п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК, так як у засудженого виникли сумніви і протиріччя стосовно змісту вироку, що не пов`язані з діями, бездіяльністю, рішеннями адміністрації установи виконання покарань.

Колегія суддів з таким рішенням суду першої інстанції не погоджується виходячи з наступного.

В поданому до суду першої інстанції клопотанні засуджений вказав, що за 19 років невиконання покарання він не ухилявся від відбування покарання та не вчинив жодного злочину та на підставі п.5 ч.1 ст. 80 КК України просить звільнити від відбування призначеного покарання.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2006 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ст. ст. 115 ч. 2, 187 ч. 4, 289 ч. 3 КК України, до довічного позбавлення волі та який ухвалою Верховного Суду України від 30.01.2006 року залишено без змін, набрав законної сили та виконується, що також підтверджується наявним в матеріалах кримінального провадження розпорядженням про виконання вироку від 17.07.2006 року.

Звернення засудженого ОСОБА_6 обґрунтоване положеннями п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України, згідно з якими особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк п`ятнадцяти років у разі засудження до позбавлення волі на строк понад десять років за особливо тяжкий злочин.

Однак посилання засудженого на те, що вирок щодо нього не виконувався протягом 19 років є безпідставним. Згідно з правовою природою інституту давності виконання вироку, під його невиконанням розуміється ситуація, коли засуджений з різних причин (не пов`язаних з ухиленням) взагалі не розпочав відбувати покарання. Оскільки ОСОБА_6 фактично перебуває в установі виконання покарань, вирок перебуває в стадії реального виконання. Отже, строки давності, передбачені ст. 80 КК України, не можуть бути застосовані до особи, яка вже відбуває призначене покарання у зв`язку з чим розгляд клопотання засудженого в порядку п.5 ч. 1 ст. 80 КК України не відповідає фактичним обставинам.

В той час, суд першої інстанції, в обґрунтування свого рішення вказав, що розгляд питань у порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК можливий судом визначеним п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК у тих випадках, коли йдеться про звернення ув`язнених та засуджених з метою оскарження рішень, дій та бездіяльності адміністрації установ виконання покарань чи попереднього ув`язнення, з приводу всякого роду сумнівів і протиріч, що виникають при виконанні вироку саме ними.

За інших умов питання окреслені п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК розглядаються судом вказаним у п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК, тобто судом, який ухвалив вирок, оскільки ці сумніви і протиріччя пов`язані саме зі змістом вироку, а не з діями, бездіяльністю, рішеннями адміністрації установ виконання покарань при його виконанні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання порушене засудженим у клопотанні стосується виконання вироку, однак суд першої інстанції визначив порядок розгляду такого клопотання в порядку п. 14. ст. 537 КПК та дійшов висновку, що воно розглядається судом, який ухвалив вирок, тобто Дніпровським апеляційним судом.

Відповідно до прийнятої у 2012 році нової редакції Кримінального процесуального кодексу України, апеляційні суди втратили повноваження суду першої інстанції і наразі позбавлені можливості здійснювати кримінальне провадження в порядку виконання вироків постановлених ними, як судами першої інстанції, а діють виключно, як суди апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевих судів.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Вимогами п.4 ч.2 т. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Тобто засуджений має альтернативне право звернутись до судів, визначених в п.1 та п.4 ч.2 ст. 539 КПК України, щодо розгляду його клопотання.

В такому випадку висновки суду першої інстанції, що клопотання засудженого про звільнення його від відбування покарання підлягає розгляду Дніпровським апеляційним судом є помилковим, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та направлення матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд для розгляду клопотання засудженого по суті.

На підставі викладеного, керуючисьст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024 року за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання - скасувати та призначити новий судовий розгляду в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: