02 березня 2026 року м. Запоріжжя
16 грудня 2025 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 складено та вручено повідомлення про підозру ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Вважає вказане повідомлення про підозру незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.
1. Попереднє повідомлення про підозру від 03.12.2025 було складено за ч. 5 ст. 361 КК України (несанкціоноване втручання в роботу інформаційних систем). Після його оскарження (з підстав порушення строків вручення, відсутності складу злочину) орган досудового розслідування, не усунувши недоліків, фактично змінив кваліфікацію на ч. 5 ст. 191 КК України, додавши нові епізоди та розрахунки. Така зміна кваліфікації є штучною та спрямованою на уникнення відповідальності за допущені процесуальні порушення. При цьому, фабула злочину залишилася тотожною: несанкціоноване втручання в роботу лічильника (ст. 361 КК) було перекваліфіковано на заволодіння майном (ст. 191 КК) без наведення нових доказів, які б обґрунтовували саме службовий характер діяння.
2. Відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Для кваліфікації дій за ст. 191 КК України обов`язковою є наявність спеціального суб`єкта - службової особи, якій майно було ввірене чи перебувало у її віданні, або використала службове становище для заволодіння майном.
2.1. Відсутність ознак службової особи в розумінні ст. 191 КК України. Відповідно до примітки ст. 364 КК України, службовими особами є особи, які постійно чи тимчасово здійснюють функції представників влади, або обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків. Однак: майно (природний газ), яке інкримінується як викрадене, не було ввірене ОСОБА_3 як директору ТОВ «ГАЗТЕК СХІД» у розумінні ст. 191 КК України. Газ надходив на підставі договору постачання, і він не був матеріально відповідальною особою за збереження цього газу. Заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем передбачає, що особа використовує свої службові повноваження всупереч інтересам служби. Інкриміноване «втручання в роботу лічильника» не є використанням службового становища, оскільки такі дії не входять до посадових обов`язків ОСОБА_3 як директора. Доступ до лічильника та коректора не є адміністративно-господарською функцією, за змістом ст. 191 КК, особа, яка має лише право доступу до майна за родом своєї діяльності (охоронець, водій, а також директор, якщо майно не ввірене йому під звіт), не може відповідати за привласнення чи розтрату. У матеріалах справи відсутні докази того, що газ був переданий ОСОБА_3 під звіт або що він мав одноосібні повноваження розпоряджатися ним.
2.2. Відсутність доказів заволодіння майном саме ОСОБА_3 . Орган досудового розслідування посилається на закачування газу до пересувної установки у період з 27.09.2025 по 05.12.2025. Однак: не надано доказів, що саме ОСОБА_3 здійснював фізичний вплив на лічильник або давав вказівки на його блокування; транспортування газу здійснювалося транспортними засобами, що належать ТОВ «ТРАНС ГАЗ ЛОГІСТІК», а реалізація - невстановленими особами. Ніби-то прямий умисел та корисливий мотив на заволодіння газом саме як службової особи не доведено; наявність статусу директора не доводить автоматично причетності ОСОБА_3 до кожної господарської операції чи технічних маніпуляцій.
3. Відсутність попередньої змови групи осіб. У повідомленні про підозру зазначено про змову з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Однак матеріали справи не містять: даних про час, місце та обставини укладення такої змови; розподілу ролей; доказів узгодженості дій саме щодо заволодіння майном у розумінні ст. 191 КК. Сама по собі спільна робота на підприємстві не є доказом попередньої змови на вчинення злочину.
4. Порушення процесуального порядку притягнення до відповідальності. Відповідно до ст. 276-278 КПК України, повідомлення про підозру має бути обґрунтованим та вручене в порядку, визначеному законом. Попереднє повідомлення від 03.12.2025 було вручено з порушенням строків (через 2 дні після складення). Нове повідомлення від 16.12.2025 дублює ті самі обставини, додаючи лише нову кваліфікацію, що свідчить про не усунення порушень та зловживання процесуальними правами з боку слідства.
У судовому засіданні підозрюваний та його адвокат доводи скарги підтримали в частині викладення доводів скарги у пунктах 2,3 зазначених вище, та просили вимоги скарги задовольнити. Інші доводи, викладені у скарзі (пункти 1,4) не підтримали, зазначивши, що вони не є актуальними та просили не брати їх до уваги.
Слідчий ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги, вважають її необґрунтованою. Зазначили, що підозра складена на достатності зібраних доказів, та вручена у спосіб передбачений кримінальним процесуальним законодавством України. Просили у задоволенні скарги відмовити, оскільки правові підстави для її задоволення відсутні.
Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ст. 303 КПК України.
Зокрема, у відповідності до п. 10 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого, прокурора про повідомлення про підозру після двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.
Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст.278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст.276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.
Отже підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.
Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.
Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст.278 КПК України). У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).
В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.
Зважаючи на правову природу зазначеного виду оскарження, у ході його здійснення слідчим суддею перевіряється наявність підстав для повідомлення про підозру, зміст такого повідомлення про підозру та дотримання стороною обвинувачення процесуального порядку такого повідомлення.
Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя має встановити: чи дотримано строк після якого підозрюваний чи його захисник можуть звернутися із скаргою на повідомлення про підозру; чи існували визначені підстави для повідомлення про підозру у вказаному кримінальному провадженні; чи дотримані вимоги КПК України щодо змісту повідомлення про підозру; чи дотримано вимоги щодо строків та порядку вручення повідомлення про підозру.
Відповідаючи на вказані питання, слідчий суддя виходить з таких міркувань.
У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України скарга на повідомлення про підозру у вчиненні злочину може бути подана, зокрема, підозрюваним та його захисником після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що оскаржуване повідомлення про підозру складено та вручено 16.12.2025, а скарга на вказане повідомлення про підозру подана 26.02.2026, тобто зі спливом більше двох місяців з дня повідомлення про підозру. Під час розгляду вказаної скарги, слідчим суддею встановлено, що на момент звернення до суду із скаргою та на момент її розгляду кримінальне провадження не закрито, а обвинувальний акт до суду не передано.
Таким чином, слідчий суддя констатує, що скаргу подано із дотриманням строків, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.
У свою чергу, положення ст. 278 КПК України передбачають строк та порядок вручення повідомлення про підозру, а саме повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Застосовуючи вказані норми до оскаржуваного повідомлення про підозру від 16.12.2025, слідчий суддя встановив, що вказана підозра складена уповноваженим слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 і погоджена повноважним процесуальним прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_11 , та вручена ОСОБА_3 16.12.2025 уповноваженим слідчим ОСОБА_10 .
Крім того, ОСОБА_3 16.12.2025 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, про що свідчить його особистий підпис.
Отже, оскаржуване повідомлення про підозру вручено органом досудового розслідування 16.12.2025 ОСОБА_3 з дотриманням строку та порядку вручення повідомлення про підозру.
Крім того, аналізуючи оскаржуване повідомлення про підозру від 16.12.2025, слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру містить правову кваліфікацію злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) КК України, та зміст повідомлення про підозру містить виклад відповідних обставин.
Перевірка повідомлення про підозру з точки зору наявності доказів для визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом.
Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином.
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача у тому, що кримінальне правопорушення мало місце і що особа, якій вручено письмове повідомлення про підозру, могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність. Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами у кримінальному провадженні.
Під час проведення досудового розслідування проведено ряд слідчих (розшукових) дій, спрямованих на розкриття злочину та встановлення осіб, причетних до вчиненого кримінального правопорушення, в результаті яких встановлено, що до скоєного злочину можуть бути причетні особи, у тому числі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на вказане, слідчий суддя вважає доводи адвоката, викладені у скарзі, такими, що не можуть бути підставами для скасування повідомлення про підозру.
Як встановлено при розгляді скарги, за своїм змістом повідомлення про підозру відповідає вимогам ст. 277 КПК, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконливого висновку, що ОСОБА_3 був причетний до вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.
Зміст повідомлення про підозру ОСОБА_3 за ч.5 ст.191 КК України узгоджується з вимогами вищевказаної статті. У повідомленні про підозру зазначається стислий виклад фактичних обставин злочинів, у вчиненні яких підозрюється особа, які відомі на момент здійснення повідомлення про підозру. При цьому, слідчим суддею на даній стадії провадження не перевіряється наявність всіх елементів складу злочинів, наведені у повідомленні про підозру, обставини мають бути достатніми вважати, що особа могла вчинити вказане кримінальне правопорушення.
Слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_3 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Інші доводи адвоката, зазначені у скарзі, вважаю безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду. Зокрема, доводи захисника зводяться до оцінки належності та допустимості доказів, що у даному випадку слідчим суддею не може вирішуватися, оскільки вказані питання повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Відтак, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скарги про скасування повідомлення про підозру від 16.12.2025 відносно ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, у зв`язку із чим у задоволенні даної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 06 березня 2026 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1