Справа № 991/1165/26
Провадження 1-кс/991/1172/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (ВАКС) ОСОБА_1 (далі-слідчий суддя чи суд),

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву ОСОБА_3 про відвід

слідчого Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_5

від участі у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження.

10.02.2026 до ВАКС надійшла заява ОСОБА_3 (далі-заявник) про відвід слідчого Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_5 від участі у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024, для розгляду якої відповідно до статті 35 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) і протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено слідчого суддю ОСОБА_1 , яким призначено судовий розгляд на 17.02.2026.

2. Короткий виклад заяви про відвід і позицій учасників судового провадження.

2.1. Заявник у заяві просив: «1) Заяву про відвід старшого слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України капітана юстиції ОСОБА_5 від участі у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024 - задовольнити; 2) Відвести старшого слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України капітана юстиції ОСОБА_5 від участі у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024»,

що обґрунтовувалось зокрема таким: «Детективами Національного антикорупційного бюро України, за процесуального керівництва Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001148 від 12.12.2024 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 209, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 384, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

До складу міжвідомчої слідчої групи в кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024 входить старший слідчий в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України капітан юстиції ОСОБА_5 …

У зв`язку з тим, що слідчий ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024 були вчинені дії, які суперечать імперативним вимогам кримінального процесуального законодавства, та які в свою чергу спровокували існування обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості, я з метою відновлення моїх порушених прав, зокрема, але не виключно, права на захист та права на визначену правову процедуру…

Обставини, які підтверджують обґрунтовані сумніви в неупередженості старшого слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України капітана юстиції ОСОБА_5 , полягають в наступному.

29.04.2025 ОСОБА_6 , суддю Північно-західного апеляційного господарського суду, було викликано на допит старшим слідчим Головного слідчого управління Служби безпеки України - капітаном ОСОБА_5 , як свідка у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024. Під час зазначеного допиту ОСОБА_6 надала відповідні показання.

Після цього, 07.07.2025 ОСОБА_6 подала в межах кримінального провадження №0001148 від 12.12.2024 заяву про уточнення раніше наданих показів тому ж старшому слідчому в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України капітану юстиції ОСОБА_5 …

Разом з тим, під час допиту 29.01.2026 свідок ОСОБА_6 повідомила обставини, які свідчать про можливий неправомірний вплив на формування та зміну її показів, наданих 29.04.2025, а також про порушення встановленого КПК України порядку отримання та фіксації її показів.

Зі слів свідка, після завершення допиту у приміщенні Служби безпеки України в м. Рівне, складання та підписання відповідного протоколу допиту, вже поза межами органу досудового розслідування, вона отримала декілька пропущених дзвінків від слідчого ОСОБА_5 . У подальшому між нею та слідчим відбулася телефонна розмова, за результатами якої останній ініціював особисту зустріч.

Як зазначила ОСОБА_6 , така зустріч відбулася у громадському місці - на зупинці громадського транспорту поблизу магазину «Новус» у м. Рівне, де слідчий повідомив їй, що керівництво органу досудового розслідування ознайомилося з її показами та вказало на необхідність їх зміни, мотивуючи це тим, що надані нею покази «не мають значення для слідства».

Свідок також пояснила, що під час зазначеної неформальної зустрічі їй було запропоновано ознайомитися з текстом показів у зміненій редакції, який, за її твердженням, був викладений не її словами, не відображав її дійсну позицію та відрізнявся за стилістикою й структурою викладення від її власних формулювань.

При цьому, як зазначила ОСОБА_6 , підписання вказаного тексту відбулося поза приміщенням органу досудового розслідування, без належного процесуального оформлення, без складання нового протоколу допиту, без фіксації часу, місця, підстав внесення змін, а також без роз`яснення їй процесуальних прав та наслідків підписання відповідних документів.

Свідок вказала, що перебувала у стані значного емоційного напруження після допиту, що вплинуло на її здатність критично оцінювати запропоновані дії, у зв`язку з чим вона підписала запропонований їй протокол.

Разом з тим, вже після повернення додому свідок усвідомила, що підписані нею відомості не відповідають фактичним обставинам, які вона повідомляла раніше, та її внутрішньому переконанню. Усвідомлюючи наслідки такого підписання, після повернення з відпустки вона звернулася за правовою допомогою до адвоката, а згодом подала заяву про уточнення показів 07.07.2025, з метою усунення допущених порушень та приведення своїх показів у відповідність до реальних обставин…

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що слідчий ОСОБА_5 допустив позапроцесуальне спілкування зі свідком, фактично ініціював зміну показів поза межами визначеної законом процедури та діяв у спосіб, який об`єктивно викликає обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Такі дії старшого слідчого свідчать не лише про невиконання процесуальних обов`язків, передбачених ст. 40 КПК України, а й про упереджене ставлення до сторони захисту, що виражається у тиску на свідків з метою змінити їхні показання, у зв`язку з тим, що ці покази не відповідають очікуванням керівництва органу досудового розслідування.

Отже, поведінка старшого слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України капітана юстиції ОСОБА_5 свідчить про наявність обґрунтованих сумнівів у його об`єктивності та неупередженості, що в контексті вимог п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України (наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості слідчого) є підставою для його відводу від участі у подальшому здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024».

2.2. В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 і захисник ОСОБА_4 підтримали заяву про відвід і просили таку задовольнити, вважаючи, що незалежно від прийнятого прокурором рішення про зміну підслідності, кримінальне провадження №0001148 від 12.12.2024 продовжує належати до підсудності ВАКС.

Слідчий ОСОБА_5 заперечував проти задоволення заяви про відвід, зазначивши, що на цей час у кримінальному провадженні №0001148 змінена підслідність та матеріали такого ще не передані з НАБУ до ГСУ СБУ, тому не визначена слідча група, до складу якої він би входив.

Окрім того, 16.02.2026 до ВАКС надійшов лист від 16.02.2026 №6/4-2083 заступника начальника 4 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_7 , де зазначалось зокрема таке: «Повідомляю, що відповідно до постанови заступника начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва у суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_8 від 04.02.2026 визначено підслідність у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024 за слідчими Головного слідчого управління СБ України. При цьому, на адресу Головного слідчого управління СБ України станом на 16.02.2026 від детективів Національного антикорупційного бюро України не надходило будь-яких матеріалів досудового розслідування у вказаному провадженні. Відповідно до положень статті 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений, серед іншого, визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих. Враховуючи той факт, що Головним слідчим управлінням СБ України не отримано матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024 та як наслідок не встановлено обсяг та кількість, а також строки проведення необхідних слідчих (розшукових) дій. 3 огляду на викладене, не визначено слідчого та/або слідчої групи, які здійснюватимуть досудове розслідування. Враховуючи вказані обставини, прошу скаргу підозрюваного ОСОБА_3 про відвід слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_5 від кримінального провадження №0001148 від 12.12.2024 повернути заявнику без розгляду».

3. Обґрунтування позиції суду.

3.1. Суду відомі такі обставини:

12.12.2024 постановою прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 виділено з кримінального провадження №0001649 від 27.09.2024 в окреме кримінальне провадження №0001148 від 12.12.2024 матеріали досудового розслідування щодо невстановлених осіб за фактами заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем; легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом; зловживання повноваженнями особою, яка надає публічні послуги, а також завідомо неправдивого висновку експерта в суді. Постанову для виконання направлено до Головного слідчого управління Служби безпеки України (ГСУ СБУ).

12.12.2024 постановою начальник 1 відділу 4 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_10 визначено слідчу групу, яка здійснюватиме досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024 у складі 14 слідчих СБУ і старшим слідчої групи визначено старшого слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_5 , який керуватиме діями інших слідчих.

14.05.2025 постановою начальника ГСУ СБУ ОСОБА_11 визначено міжвідомчу слідчу групу, яка здійснюватиме досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001148 у складі 35-и осіб, а саме 32-х слідчих СБУ і 3-х детективів НАБУ: ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і старшим групи визначено старшого слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_5 , який керуватиме діями інших слідчих та детективів.

17.06.2025 постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управлінні процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманні публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 об`єднано в одне провадження матеріали досудових розслідувань №0001148 від 12.12.2024 та №0000590 від 16.06.2025 (у якому досудове розслідування здійснювалось Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань (ДБР) за фактом пособництва, в т.ч. суддями, у заволодінні нафтопродуктопроводом «Самара - Західний напрямок» зі ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України) під єдиним реєстраційним номером №0001148, визначена підслідність кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України за ГСУ СБУ та постанову направлено до ГСУ ДБР для організації передачі матеріалів кримінального провадження №0000590 до ГСУ СБУ.

18.06.2025 у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024 першим заступником Генерального прокурора ОСОБА_15 повідомлено ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27/частиною 5 статті 191 КК, а саме у пособництві в заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в особливо великих розмірах, групою осіб за попередньою змовою.

19.06.2025 постановою прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 визначена підслідність кримінальних правопорушень, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 384, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024 за НАБУ, постанову для організації виконання направлено до ГСУ СБУ.

01.07.2025 постановою керівника першого Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_16 визначена міжвідомча слідча група, яка здійснюватиме досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024 у складі 5-х детективів НАБУ ОСОБА_14 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , 15-и слідчих ГСУ ДБР і 15-и слідчих ГСУ СБУ, й старшим міжвідомчої слідчої групи визначено старшого детектива Національного бюро Першого підрозділу детективів Першого Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_14 , якому доручено керівництво діями інших детективів та слідчих групи.

14.07.2025 постановою керівника Першого Головного підрозділу детектив НАБУ ОСОБА_19 доповнено склад міжвідомчої слідчої групи, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024 детективом НАБУ ОСОБА_20 і старшим міжвідомчої слідчої групи залишено старшого детектива Національного бюро Першого підрозділу детективів Першого Головної підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_14 , якому доручено керівництво діями інших детективів та слідчих групи.

25.11.2025 ухвалою слідчого судді ВАКС ОСОБА_1 у справі №991/11325/25 задоволено частково заяву ОСОБА_3 про відвід і відведено детектива НАБУ ОСОБА_14 від участі у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024.

27.11.2025 постановою керівника Першого Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_16 внесено зміни до складу міжвідомчої слідчої групи, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024, виключивши з її складу детектива НАБУ ОСОБА_14 , і старшим міжвідомчої слідчої групи визначено детектива НАБУ ОСОБА_21 , якому доручено керівництво діями інших детективів та слідчих групи.

19.12.2025 постановою керівника Першого Головного підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_16 старшим міжвідомчої слідчої групи визначено детектива НАБУ ОСОБА_13 , якому доручено керівництво діями інших детективів та слідчих групи, і виключено з міжвідомчої слідчої групи детектива НАБУ ОСОБА_21 .

04.02.2026 постановою заступника начальника п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Карася визначено підслідність у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024 за слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України, оскільки «На даний час у розслідуваному кримінальному правопорушенні не встановлено жодної умови або підстави (ні за суб`єктною, ні за предметною ознакою) для здійснення подальшого досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення детективами НАБ України, оскільки відомості досудового розслідування не містять даних про виконавця кримінального правопорушення ч. 5 ст. 191 КК України, а відповідно вказане унеможливлює надати оцінку іншим учасникам кримінального правопорушення відповідно до форми співучасті у їх нерозривному зв`язку та зіставити із подіями, які відбувалися у інкримінований період часу. При цьому, враховуючи відомості, які містяться у матеріалах кримінального провадження можуть вбачатися ознаки кримінальних правопорушень, які підслідні слідчим органів безпеки…Ураховуючи викладене, кримінальне провадження № 0001148 належить до компетенції слідчих органів безпеки».

3.2. Статтею 3 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 07.06.2018 №2447-VIII визначено, що завданням Вищого антикорупційного суду є здійснення правосуддя відповідно до визначених законом засад та процедур судочинства з метою захисту особи, суспільства та держави від корупційних і пов`язаних із ними кримінальних правопорушень та судового контролю за досудовим розслідуванням цих кримінальних правопорушень, дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а також вирішення питання про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави у випадках, передбачених законом, у порядку цивільного судочинства, а також здійснення правосуддя у справах про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції», у порядку адміністративного судочинства.

Стаття 4 того ж Закону №2447-VIII передбачає, що Вищий антикорупційний суд здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанцій у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до його юрисдикції (підсудності) процесуальним законом, а також шляхом здійснення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у таких кримінальних провадженнях, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанції у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави в порядку цивільного судочинства, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанції у справах про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції», у порядку адміністративного судочинства; аналізує судову статистику, вивчає та узагальнює судову практику у кримінальних та інших провадженнях, віднесених до його підсудності, інформує про результати узагальнення судової практики Верховний Суд та надає йому пропозиції до висновків щодо проектів законодавчих актів, які стосуються організації та діяльності Вищого антикорупційного суду, спеціальних вимог до суддів цього суду та гарантій їх діяльності, а також оприлюднює їх на своєму офіційному веб-сайті. Територіальна юрисдикція (підсудність) Вищого антикорупційного суду поширюється на всю територію України.

3.3. Статтею 2 КПК встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 32 КПК визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу. Кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, що вчинені на території України і віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду, здійснює Вищий антикорупційний суд..

Відповідно до частин 1-3 статті 33-1 «Предметна підсудність ВАКС» КПК, ВАКС підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України (КК) (а саме такими вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього кодексу. Кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 366-2, 366-3 цього Кодексу), статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК. Слідчі судді ВАКС здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності ВАКС відповідно до частини 1 цієї статті. Інші суди, визначені цим кодексом, не можуть розглядати кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, які віднесені до підсудності ВАКС (крім випадку, передбаченого абзацом 7 частини 1 статті 34 цього кодексу).

В свою чергу, частиною 5 статі 216 КПК визначено, що детективи Національного антикорупційного бюро України (НАБУ) здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-2, 366-3, 368, 368-5, 369, 369-2, 410 КК, якщо наявна хоча б одна з таких умов:

1) кримінальне правопорушення вчинено: - Президентом України, повноваження якого припинено, народним депутатом України, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, Головою Національного агентства з питань запобігання корупції, його заступником, Директором Бюро економічної безпеки України, його заступником, членом Ради Національного банку України, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України; - державним службовцем, посада якого належить до категорії «А»; - депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом обласної ради, міської ради міст Києва та Севастополя, посадовою особою місцевого самоврядування, посаду якої віднесено до першої та другої категорій посад; - суддею (крім суддів Вищого антикорупційного суду), суддею Конституційного Суду України, присяжним (під час виконання ним обов`язків у суді), Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої ради правосуддя, Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; - прокурорами органів прокуратури, зазначеними у пунктах 1-4, 5-11 частини першої статті 15 Закону України «Про прокуратуру»; - особою вищого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, органів та підрозділів цивільного захисту, вищого складу Національної поліції, посадовою особою митної служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника митної служби III рангу і вище, посадовою особою органів державної податкової служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової служби III рангу і вище; - військовослужбовцем вищого офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України; - керівником суб`єкта великого підприємництва, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків;

2) розмір предмета кримінального правопорушення, передбаченого статтями 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 368, 369, 369-2 Кримінального кодексу України, у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення, а також предмет кримінального правопорушення або розмір завданої шкоди у кримінальних правопорушеннях, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 364, 410 Кримінального кодексу України, у п`ять тисяч і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення (якщо кримінальне правопорушення вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків);

3) кримінальне правопорушення, передбачене статтею 369, частиною першою статті 369-2 КК, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині 4 статті 18 КК або у пункті 1 цієї частини.

В ухвалі Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду (ККС ВС) від 14.12.2021 у справі №991/4989/21 викладена така правова позиція:

«Редакція частини 5 статті 216 КПК, якою визначалася підслідність Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), впроваджена Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14 жовтня 2014 року № 1698-VII, у підпункті «и» пункту 3 Прикінцевих положень якого зазначено, що після частини четвертої статті 216 доповнити новою частиною.

Первісно ця частина складалася з двох абзаців, перший з яких законодавчо визначав предметну, персональну та предметно-персональну підслідність НАБУ, другий - надавав прокурору, який здійснює нагляд за досудовими розслідуваннями, які проводяться слідчими Національного антикорупційного бюро України, право своєю постановою віднести кримінальне провадження у кримінальних правопорушеннях, передбачених абзацом 1 частини 5 статті 216 КПК, до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України, якщо відповідним кримінальним правопорушенням було заподіяно або могло бути заподіяно тяжкі наслідки охоронюваним законом свободам та інтересам фізичної або юридичної особи, а також державним чи суспільним інтересам (імперативна підслідність).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення діяльності Національного антикорупційного бюро України та Національного агентства з питань запобігання корупції» від 25 квітня 2015 року № 198 VIII стаття 216 КПК була викладена у новій редакції. У результаті таких змін частина 5 цієї статті складалася з чотирьох абзаців. Її було доповнено абзацом, який встановлював підслідність за зв`язком кримінальних проваджень та абзацом, який визначав підслідність підрозділу внутрішнього контролю НАБУ.

Наступні та останні на теперішній час зміни до частини 5 статті 216 КПК відбулися у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рекомендацій Європейського Союзу з виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України стосовно уточнення підслідності органів досудового розслідування» від 10 листопада 2015 року № 771-VIII.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 цього Закону в абзаці 3 пункту 3 частини 5 статті 216 КПК слова «кримінальних правопорушень» та «кримінальні правопорушення» замінено відповідно словами «злочинів» і «злочини».

Суд звертає увагу на те, що зміни до структури частини 5 статті 216 КПК на кшталт «вважати абзац 2 частини 5 статті 216 КПК абзацом 2 пункту 3 частини 5 статті 216 КПК» законодавцем не вносилися.

Отже, виходячи з тексту чинної редакції частини 5 статті 216 КПК, підстав вважати абзац 2 частини 5 статті 216 КПК абзацом 2 пункту 3 частини 5 статті 216 КПК колегія суддів не убачає.

До такого висновку надає можливості дійти і використання логіко-граматичного та системного способів тлумачення цієї норми права.

Так, Український правопис, схвалений постановою Кабінету міністрів №437 від 22 травня 2019 року, передбачає певну систему правил пунктуації (членування написаного тексту розділовими знаками), за допомогою яких позначають змістовний та інтонаційний поділ висловленої думки. Згідно з цими правилами перелік певних складових може відкриватися знаком пунктуації «:» і має бути поєднаний з узагальнюючим словом. Складові відокремлюються знаком пунктуації «;». Завершення вичерпного переліку складових закінчується знаком пунктуації «.».

Відповідно аналіз абзацу 1 частини 5 статті 216 КПК крізь призму правил Українського правопису дає підстави констатувати: - перелік умов відкривається знаком пунктуації «:», поставленим після узагальнюючого слова «умов»; - умова , визначена у пункті 1, завершується знаком пунктуації «;», що відповідно до встановлених правил Українського правопису означає продовження переліку; - умова, визначена у пункті 2, завершується знаком пунктуації «;», що відповідно до встановлених правил Українського правопису означає продовження переліку; - умова визначена у пункті 3, завершується знаком пунктуації «.», що відповідно до встановлених правил Українського правопису означає завершення речення, тобто завершення вичерпного переліку викладених умов, на які йде посилання у частині 1 статті 33-1 КПК.

Складові пункту 3 частини 5 статті 216 КПК, згідно з правилами юридичної техніки, мають змістовно корелювати один з одним, мати якусь об`єднуючу ознаку, як це має місце, наприклад, у нормативній конструкції пункту 1 цієї ж статті, де визначені суб`єкти, щодо яких досудове розслідування здійснюється детективами НАБУ. Вони мають різний правовий статус, їх перелік закріплений в різних абзацах пункту 1, між тим їх об`єднує те, що усі вони є фізичними особами, які здійснюють певні державницькі функції.

При співставленні пункту 3 частини 5 статті 216 КПК та наступного за ним абзацу такої кореляції не простежується. Більш того, абзац 1 та наступний за ним абзац частини 5 статті 216 КПК закріплюють різні за своєю природою види підслідності. І якщо предметна (родова), персональна та предметно-персональна підслідності взаємопов`язані між собою і є відносно сталими, то імперативна підслідність визначається шляхом реалізації наданих відповідному прокурору дискреційних повноважень.

Більш того, аналізуючи зміст абзацу, відповідно до вимог якого прокурор, який здійснює нагляд за досудовими розслідуваннями, які проводяться детективами Національного антикорупційного бюро України, своєю постановою може віднести кримінальне провадження у кримінальних правопорушеннях, передбачених абзацом першим цієї частини, до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України, якщо відповідним кримінальним правопорушенням було заподіяно або могло бути заподіяно тяжкі наслідки охоронюваним законом свободам та інтересам фізичної або юридичної особи, а також державним чи суспільним інтересам, і визначаючи його як абзац 2 пункту 3 частини 216 КПК, Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду дійшла висновку про необхідну наявність лише двох складових для її застосування - існування постанови прокурора, який здійснює нагляд за досудовими розслідуваннями, про віднесення кримінальних проваджень, передбачених абзацом 1 частини 5 статті 216 КПК до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України, та встановлення факту, що відповідний злочин заподіяв або міг заподіяти тяжкі наслідки охоронюваним законом свободам та інтересам фізичної або юридичної особи, а також державним чи суспільним інтересам.

На думку колегії суддів таке тлумачення є сумнівним. Якщо вважати цей абзац абзацом 2 пункту 3 частини 5 статті 216 КПК, то слід визначати і третю обов`язкову складову, а саме: кримінальне правопорушення, передбачене статтею 369, частиною 1 статті 369-2 Кримінального кодексу України, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині четвертій статті 18 Кримінального кодексу України або у пункті 1 частини 5 статті 216 КПК.

Однак, вочевидь, такий підхід буде позбавлений будь-якої логіки, не буде відповідати волі законодавця, який надав повноваження відповідним прокурорам визначати підслідність за НАБУ кримінальних проваджень, які за загальним правилом йому непідслідні, і призведе до унеможливлювання реалізації прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури повноважень щодо визначення імперативної підслідності.

Стосовно застосування положень пункту 20-2 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до зазначеного пункту підсудність Вищого антикорупційного суду, передбачена цим Кодексом як суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції та слідчих суддів, поширюється на кримінальні провадження, відомості за якими про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань: 1) з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо початку роботи Вищого антикорупційного суду»; 2) до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо початку роботи Вищого антикорупційного суду», якщо досудове розслідування здійснюється або здійснювалося Національним антикорупційним бюро України та закінчено прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

З дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо початку роботи Вищого антикорупційного суду" у кримінальних провадженнях, досудове розслідування яких здійснюється Національним антикорупційним бюро України або досудове розслідування яких здійснювалося Національним антикорупційним бюро України та закінчено прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури… обвинувальні акти подаються в установленому порядку відповідно до Вищого антикорупційного суду.

Аналіз цих положень дає підстави вважати, що Перехідними положеннями не визначається підсудність Вищого антикорупційного суду. Законодавець не ототожнює підслідність НАБУ і підсудність Вищого антикорупційного суду. Проте, з огляду на останнє зазначене положення, усі без винятку кримінальні провадження, досудове розслідування яких здійснювалося Національним антикорупційним бюро України та закінчено прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури направляються до Вищого антикорупційного суду, який, у свою чергу, і має виключні повноваження направити кримінальне провадження до іншого суду у разі непідсудності йому цього провадження.

На погляд колегії суддів, зазначене є додатковою гарантією забезпечення незалежності Вищого антикорупційного суду, запровадженою законодавцем».

3.4. Частиною 2 статті 38 КПК встановлено, що досудове слідство здійснюють: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України; 3) підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України.

Тобто КПК визначає 5 органів досудового розслідування, які мають визначену статтею 216 різну підслідність, під чим розуміють визначені законом ознаки кримінального провадження, які обумовлюють належність такого до предмета діяльності того чи іншого слідчого органу, й само по собі існування предметної підслідності покликано впорядковувати діяльність слідчих органів з розслідування різноманітних кримінальних правопорушень, оптимізувати державні ресурси шляхом уникнення дублювання повноважень різних органів тощо.

Згідно з частиною 1 статті 216 КПК, слідчі органів Національної поліції (НП) здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування, й відповідно підслідність органів Служби безпеки України (СБУ) визначена частиною 2, Бюро економічної безпеки України (БЕБУ) - частиною 3, органів Державного бюро розслідувань (ДБР) - частиною 4, НАБУ - частиною 5 статті 216 КПК.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 27/частиною 5 статті 191 КК, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 загалом належить до корупційних кримінальних правопорушень, однак статтею 216 КПК визначена диференційована підслідність цього кримінального правопорушення залежно від встановленого законом на час вчинення такого кримінального правопорушення конкретного розміру його предмета або завданої ним шкоди, а саме - НП: розмір предмета або завданої шкоди до 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, БЕБУ - розмір предмета або завданої шкоди 1000-5000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та НАБУ - розмір предмета або завданої шкоди понад 5000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Разом з тим, абзацами 1, 3 частиною 5 статті 36 КПК визначено, що Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану… Забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, іншому органу досудового розслідування, крім випадків наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування Національного антикорупційного бюро України чи здійснення ним досудового розслідування в умовах воєнного стану. Право доручати здійснення досудового розслідування іншому органу за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування Національного антикорупційного бюро України чи здійснення ним досудового розслідування в умовах воєнного стану, має заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури або Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки).

Відповідно до частини 5 статті 218 КПК спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня. Спір про підслідність у кримінальному провадженні, яке може належати до підслідності Національного антикорупційного бюро України, вирішує Генеральний прокурор або заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (особа, яка виконує його обов`язки).

3.5. Слідчий суддя переконаний, що згадка у статті 33-1 КПК предметної підсудності ВАКС винятково за наявності хоча б однієї з умов, передбачених саме частиною 5 статті 216 КПК, означає те, що в разі здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні будь-яким іншим слідчим органом, ніж НАБУ, такі не підсудні ВАКС. Інше тлумачення такої норми позбавляє будь-якого сенсу саму згадку про частину 5 статті 216 КПК, й також створює правову невизначеність, оскільки надаватиме можливість іншим органам досудового розслідування, ніж НАБУ, свавільно і довільно на власний розсуд у будь-який час лише за формальними ознаками скеровувати до ВАКС будь-які кримінальні провадження, яких наразі в Україні нараховується сотні тисяч, що призводитиме до неможливості здійснення ВАКС ефективного судочинства, саме для запобігання чому і наявна така норма.

Визначення 04.02.2026 постановою прокурора САП підслідності у кримінальному провадженні №0001148 від 12.12.2024 шляхом віднесення такого до підслідності слідчих Головного слідчого управління СБУ, означає відсутність будь-яких ознак належності згаданого кримінального провадження до підслідності НАБУ, враховуючи пряму заборону доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності НАБУ, іншому органу досудового розслідування (крім випадків наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування НАБУ чи здійснення ним досудового розслідування в умовах воєнного стану), та за відсутності спору про підслідність.

Також судова практика Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (ККС ВС) свідчить про те, що докази, зібрані органом досудового розслідування з порушенням правил підслідності, є недопустимими через їх збирання неуповноваженим органом у непередбачений кримінальним процесуальним законом спосіб. Наприклад, об`єднана палата (ОП) ККС ВС у постанові від 24.05.2021 у справі №640/5023/19 зробила висновок, відповідно до якого наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі статей 86, 87 КПК як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку, при цьому у мотивах прийнятого судового рішення зазначено таке: «Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень. Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні - це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності. Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування. Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд».

Слідчий суддя також зазначає, що наразі у кримінальному провадженні №0001148 визначена підслідність за ГСУ СБУ та не визначена слідча група, до складу якої входив би слідчий ОСОБА_5 , що взагалі виключає можливість розгляду такої заяви. У разі наявності відповідних підстав відсутні будь-які перешкоди для звернення заявника із відповідною заявою про відвід згодом до Шевченківського районного суду міста Києва за місцем здійснення досудового розслідування згідно з частиною 1 статті 218 КПК.

3.6. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначає, що кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції у кримінально-процесуальному аспекті, «суд, котрий, відповідно до чинних положень національного права, не має повноважень судити підсудного, «не встановлений законом» у розумінні статті 6 §1», що віддзеркалює принцип правової держави, невід`ємний для системи, запровадженої Конвенцією і Протоколами до неї загалом («Йоргіч проти Німеччини» (Jorgic v. Germany), § 64; «Річерт проти Польщі» (Richert v. Poland), § 41). Орган, не встановлений відповідно до волевиявлення законодавця, буде неодмінно позбавлений легітимності, яка є необхідною в демократичному суспільстві («Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), § 114; «Горгіладзе проти Грузії» (Gorgiladze v. Georgia), § 67; «Конталексіс проти Греції» (Kontalexis v. Greece), § 38).

Відтак слідчий суддя зазначає, що кримінальне провадження №0001148 від 12.12.2024 не належить до предметної підсудності ВАКС, тому розгляд будь-яких заяв, скарг та клопотань в такому знаходиться поза межами повноважень слідчого судді ВАКС, та суперечитиме припису щодо розгляду справи судом, встановленим законом.

Разом з тим, КПК не врегульовує порядок дій слідчого судді в разі подання заяви, яка не належить до підсудності такого суду.

Однак, згідно з частиною 6 статті 9 КПК, у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього кодексу, до яких зокрема належить диспозитивність, зміст якої розкрито в статті 26 КПК, а саме, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом.

Водночас слідчий суддя враховує чинну наразі судову практику АП ВАКС, згідно із якою «положеннями ст.34 КПК визначено компетенцію судів, підстави та порядок направлення кримінального провадження з одного суду до іншого. У нормах вказаної статті використовується, зокрема, така термінологія: «кримінальне провадження передається», «до початку судового розгляду», «для судового розгляду», «обвинувачений», «судове провадження». Згідно з ч.6 ст.34 КПК суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першої цієї статті. Системний аналіз зазначених правових норм, а також визначень термінів «кримінальне провадження» (п.10 ч.1 ст.3 КПК) та «судове провадження» (п.24 ч.1 ст.3 КПК) дає підстави вважати, що кримінальне провадження у розумінні ст.34 КПК є тотожним поняттю «судове провадження». У зв`язку з цим направлення в порядку, передбаченому положеннями ст.34 КПК, кримінального провадження з одного суду до іншого суду можливе лише після направлення обвинувального акту (іншого документу, яким завершується досудове розслідування) до суду першої інстанції в порядку, передбаченому КПК, для розгляду його по суті за правилами глав 27 та 28 КПК, що підтверджується позицією, викладеною в ухвалі ККС ВС від 15 березня 2018 року у справі №571/196/18-к (провадження №51-4493впс18). Тобто, передбачений ст.34 КПК порядок направлення кримінального провадження з одного суду до іншого не може застосовуватись до проваджень, які перебувають на стадії досудового розслідування. Вирішення питання щодо розгляду по суті заяв, клопотань чи скарг поданих під час досудового розслідування або залишення їх без розгляду, повернення тощо, належать до виключної компетенції слідчого судді того суду першої інстанції, до якого вони надійшли. Відтак, Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду на стадії досудового розслідування уповноважена переглядати судові рішення слідчих суддів Вищого антикорупційного суду в випадках та порядку, передбачених КПК, проте за вищевказаними положення кримінального процесуального законодавства не має можливості направляти з Вищого антикорупційного суду до іншого суду матеріали провадження, що знаходяться на стадії досудового розслідування» (наприклад, ухвали АП ВАКС від 16.08.2024 в справах №991/7571/24, №991/7217/24, від 23.04.2024 в справі №991/847/24).

3.7. З огляду на вищенаведене, слідчий суддя вважає, що належить закрити провадження щодо поданої заяви. У той же час, нормами статті 309 КПК не передбачено можливість оскарження такої ухвали слідчого судді під час досудового розслідування.

Керуючись статтями 77, 80, 81, 33-1, 216, 309, 369-372, 532 КПК, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження.

Ухвала не підлягає оскарженню і набуває законної сили з моменту оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 23.02.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1 ______________