Справа № 706/1128/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000461 від 14.07.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Христинівка Черкаської області, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, працюючого на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду цеху поточного ремонту тепловозів (ПР 3) виробничого підрозділу Локомотивне депо Христинівської регіональної філії Одеська залізниця АТ «Українська залізниця», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив умисне легке тілесне ушкодження за таких обставин.

12.07.2025 близько 21 год ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності малолітньої дитини, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до своєї колишньої співмешканки ОСОБА_6 , з метою спричинення їй тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, у ході суперечки наніс останній пластиковою вибивачкою для килимів один удар в область правого передпліччя, внаслідок чого спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді: синця на задній поверхні середньої та нижньої третини правого передпліччя, що згідно висновку експерта № 05-7-01/372 від 23.07.2025 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, тим самим вчинивши діяння, що має ознаки фізичного насильства, як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину в інкримінованому проступку не визнав та повідомив, що подія мала місце 12 чи 13 липня 2025 року близько 21 год. Потерпіла, яка приходиться йому колишньою співмешканкою, разом із донькою приїхали до будинку за місцем проживання обвинуваченого, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Житловий будинок є спільною сумісною власністю обвинуваченого і потерпілої без виділення часток. Спільне проживання між ними припинено за три роки до події. Речей ОСОБА_6 в будинку немає, але є речі доньки. Потерпіла має вільний доступ та ключі від будинку і навідується, коли того забажає. Зайшовши до будинку того дня, потерпіла із донькою почали ходити по хаті, щось перевіряли. Сварки не було. Потерпіла підійшла до арки, що веде у кімнату, почала зривати штори, які обвинувачений почепив там на цвяхи. Обвинувачений попередив потерпілу, що «якщо вона буде надалі дебоширити, то получить». Вона не послухала обвинуваченого, спровокувала його, тому він підійшов до неї і вдарив вибивачкою для килимів один раз по руці. Обставини, викладені в обвинувальному акті, ОСОБА_4 не заперечує, але вважає себе невинуватим у вчиненому, оскільки метою нанесення удару було припинення протиправних дій ОСОБА_6 , яка не зважаючи на попередження, продовжувала зривати штори, що належать йому.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні також наполягав на тому, що його підзахисний має бути виправданий з урахуванням положень статті 36 КК України, позаяк ОСОБА_4 діяв в умовах необхідної оборони, захищаючи своє майно штори. Подія відбувалася в будинку за місцем проживання обвинуваченого, майна потерпілої на час інкримінованих ОСОБА_4 подій там не було, обвинувачений неодноразово попереджав потерпілу про припинення протиправних дій, а тому він, маючи право на необхідну оборону, наніс їй легкі тілесні ушкодження, що виключає в його діях склад правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого діяння підтверджується його показаннями, показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої та безпосередньо дослідженими судом документами.

Так, потерпіла ОСОБА_6 повідомила в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_4 є її колишнім співмешканцем, з яким вона спільно проживала із 2011 року по липень 2022 року. Останні 3,5 роки вони проживають окремо. Події, що є предметом кримінального провадження, відбувалися увечері 12.07.2025. Вона разом із донькою прибула до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Даний будинок є спільною сумісною власністю потерпілої та обвинуваченого. На даний час там мешкає ОСОБА_4 . Час від часу потерпіла приїздить до будинку, щоб пересвідчитись, чи все гаразд у помешканні, оскільки там бувають сторонні особи, обвинувачений самовільно зняв батареї, котел, що призвело до зменшення вартості будинку. Того дня вони приїхали із донькою, постукали у вікна. Обвинувачений був вдома, тому відчинив. Вони між собою не віталися, не спілкувалися, сварки не було. Коли потерпіла зайшла до будинку, то побачила, що прохід із прихожої до кімнати закритий шторами. Потерпіла почала їх знімати, оскільки їм там не місце і вони заважали їй пройти. Обвинувачений попередив, щоб вона цього не робила, а потім вдарив один раз вибивачкою для килимів по правій руці. Рука після удару опухла, в послідуючому на ній з`явилися синці. Потерпіла зверталася за допомогою до Уманської міської лікарні, де їй зробили знімок аби пересвідчитися, що відсутній перелом. Свідком цих подій була її малолітня донька, а події вона фіксувала на власний телефон.

Сторони про допит як свідка малолітньої доньки обвинуваченого та потерпілої не клопотали.

Дослідженням письмових доказів у справі встановлено, що 14.07.2025 сектором дізнання Уманського РУП ГУНП в Черкаській області за фактом спричинення 12.07.2025 ОСОБА_4 шляхом нанесення удару пластиковою вибивачкою для килимів в ділянку правого передпліччя тілесних ушкоджень ОСОБА_6 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000461 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Підставою внесення відомостей до ЄРДР слугувала заява потерпілої ОСОБА_6 від 12.07.2025, в якій вона повідомила, що 12.07.2025 близько 21 год 20 хв за адресою: вул. В. Стуса 66А в м. Христинівка, її колишній співмешканець ОСОБА_4 під час суперечки спричинив їй тілесні ушкодження шляхом нанесення удару по правій руці предметом для вибивання килимів.

Про дану подію потерпіла о 21 год 30 хв повідомила на спец лінію «102», свідченням чого є досліджений у судовому засіданні датований 12.07.2025 рапорт. Повідомлення зареєстровано в Журналі єдиного обліку Уманського РУП ГУНП в Черкаській області 12.07.2025 за №20576.

Згідно довідки №1443 від 13.07.2025 ОСОБА_6 зверталася за допомогою до відділення екстренної (невідкладної) медичної допомоги КНП «Уманська ЦМЛ» з приводу забою м`яких тканин правого передпліччя. Із довідки слідує, що травма отримана 12.07.2025.

Відповідно до висновку спеціаліста в галузі судово медичної експертизи № 348 від 14.07.2025 на задній поверхні середньої та нижньої третини правого передпліччя наявний місяцеподібний синець розміром близько 8*11 см блідо рожевого кольору без чітких меж. Дані тілесні ушкодження за висновком спеціаліста утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо в час та при обставинах, вказаних освідуваною і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

15.07.2025 потерпіла ОСОБА_6 видала пластикову вибивачку, якою зі слів останньої їй були спричинені тілесні ушкодження.

Проведеним 15.07.2025 старшим дізнавачем СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 оглядом пластикової вибивачки для килимів встановлено, що її загальна довжина складає близько 53 см, видимих пошкоджень чи слідів предмет, що оглядався, не має.

Постановою старшого дізнавача від 15.07.2025 пластикова вибивачка визнана речовим доказом та передана на зберігання до камери речових доказів Уманського РУП ГУНП в Черкаській області.

У ході проведеного 15.07.2025 за участю потерпілої ОСОБА_6 слідчого експерименту, остання відтворила події 12.07.2025 та продемострувала спосіб нанесення їй ОСОБА_4 удару пластиковою вибивачкою. Слідчий експеримент зафіксований на відеозаписі, що безпосередньо переглянутий під час судового засідання.

За результатом проведеної у період із 21.07.2025 по 23.07.2025 судово медичної експертизи № 05-7-01/372 судовим експертом констатовано, що у ОСОБА_6 виявлено синець на задній поверхні середньої та нижньої третини правого передпліччя. Дані тілесні ушкодження за висновком експерта утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо в час та при обставинах, вказаних освідуваною і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 в результаті нанесення одного удару пластиковою вибивачкою для килимів в область правої руки (передпліччя), про які вказала потерпіла в ході слідчого експерименту від 15.07.2025, не виключається.

Факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 обвинуваченим підтверджено переглянутим у судовому засіданні відеозаписом, що зроблений потерпілою на власний мобільний телефон, який виданий нею органу дізнання в порядку ст. 93 КПК України.

Досліджені в судовому засіданні докази є належними, допустимими, узгоджуються між собою, підтверджують пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення та є достатніми для висновку про вчинення обвинуваченим умисного легкого тілесного ушкодження.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

При цьому суд відхиляє, як неспроможні, доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення, оскільки він діяв в умовах необхідної оборони.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК України ці умови полягають у такому:

1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави;

2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені Кримінальним кодексом України;

3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала;

4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;

5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає;

6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

У контексті даного кримінального провадження суд констатує про відсутність суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілої та відсутність правових підстав для застосування обвинуваченим сили.

Як свідчать встановлені обставини справи, між потерпілою та обвинуваченим виник конфлікт з приводу побутового питання облаштування належного сторонам на праві спільної часткової власності будинку. Потерпіла, не погоджуючись із необхідністю закриття арки в будинку шторами, почала їх зривати, що не може кваліфікуватися як суспільно небезпечне посягання та не створює умов необхідної оборони для обвинуваченого.

Більш того, обвинувачений, попередивши потерпілу про можливість застосування до неї сили, взяв до рук пластикову вибивачку для килимів, усвідомлюючи характер своїх дій, бажаючи настання наслідків, наніс один удар по руці ОСОБА_6 , що свідчить про спрямованість умислу ОСОБА_4 на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій та підтверджує наявність в його діях складу інкримінованого правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальний проступок, вчинене ним діяння має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинене у присутності малолітньої особи.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, працює на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду цеху поточного ремонту тепловозів (ПР 3) виробничого підрозділу Локомотивне депо Христинівської регіональної філії Одеська залізниця АТ «Українська залізниця», за місцем роботи та місцем проживання характеризується посередньо, під наглядом у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, та вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

При визначенні виду покарання суд враховує відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального проступку, відсутність засудження ним власної поведінки та вважає за необхідне, з урахуванням всіх наведених вище обставин, призначити йому покарання у виді штрафу.

Призначене таким чином ОСОБА_4 покарання, на думку суду, найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених статтею 91 - 1 КК України, про що клопотала прокурор у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 - 1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Отже, застосування визначених ч. 1 ст. 91 - 1 КК України обмежувальних заходів є правом суду у випадку вчинення обвинуваченим злочину.

Враховуючи обставини справи, особу, що притягується до кримінальної відповідальності, вчинення ним кримінального проступку, а не злочину, відсутність відомостей про рівень небезпеки кривдника, окреме проживання обвинуваченого та потерпілої, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежуваних заходів, передбачених ч. 1 ст. 91 - 1 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у даній справі не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази: пластикову вибивачку для килимів, яка знаходиться на зберіганні у камері речових доказів Уманського РУП ГУНП в Черкаській області знищити; DVD-R диск із відеозаписом наданий потерпілою ОСОБА_6 залишити у матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Христинівський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та потерпілій.

Суддя ОСОБА_8