Справа № 301/2699/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/78/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 332 КК України, -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з наданням логістичних послуг та перевезенням громадян в прикордонних районах України строком на 3 (три) роки з конфіскацією майна.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 , строк його перебування під вартою з 30.08.2025 року по 02.09.2025 року, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_6 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з наданням логістичних послуг та перевезенням громадян в прикордонних районах України, рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_6 у виді покладення обов`язків, залишено без змін до набрання вироком законної сили .

Після вступу вироку в законну силу заставу в розмірі 151 400,00 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень, сплачену згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 69 в АТ «Ощадбанк» від 01 вересня 2025 року, повернути заставодавцю ОСОБА_10 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Вирішено питання з речовими доказами та арештом майна.

Згідно вироку суду, відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом України №2102-IX від 24.02.2022, на території України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05:30 год 24.02.2022, строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищевказаного злочину.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президент України видав Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації, яка проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, строк дії якої також неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Враховуючи вказане, на період введення воєнного стану в Україні, на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України, осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Судом становлено, що 15 та 23 серпня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяв їх вчиненню порадами, вказівками, при цьому надавав консультації з приводу незаконного переправлення через державний кордон України в Угорщину, проїзду до місця, де повинен був відбутись незаконний перетин державного кордону, та перебуваючи у селі Білки Хустського району Закарпатської області зустрівся з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем АДРЕСА_2 , якому надав вказівки та поради з приводу незаконного його переправлення через державний кордон України, при цьому для здійснення цих намірів, обговорив з останнім необхідність проїзду на кордон на транспортному засобі, який він організує, необхідності у подальшому подолання загороджень на кордоні та перепливання через річку, бути одягненим у відповідний одяг, наявності особистих документів, а також порядок оплати йому за вказані дії, які мають здійснитися 30 серпня 2025 року з с.Білки Хустського району Закарпатської області.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, знаючи про вказані обмеження чинного законодавства, ОСОБА_6 30 серпня 2025 року організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяв їх вчиненню порадами, вказівками, при цьому надавав консультації з приводу незаконного переправлення через державний кордон України в Угорщину, проїзду до місця з села Білки Хустського району в напрямку села Вари Берегівського району Закарпатської області, де повинен був відбутись незаконний перетин державного кордону та умисно, з корисливих мотивів, організував для цього автомобіль марки ВАЗ 21013 білого кольору державний номерний знак НОМЕР_2 , яким біля 13 години з села Білки Хустського району Закарпатської області з вказаною вище метою здійснив перевезення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 за грошові кошти в сумі 4300 доларів США, який діяв під контролем правоохоронних органів та був викритий працівниками правоохоронного органу в м.Іршава по вулиці Шевченка Хустського району на території АЗС «GO GROUP OIL».

Таким чином, вказаними діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України - організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинене з корисливих мотивів.

На вирок суду адвокат ОСОБА_9 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок змінити, призначити ОСОБА_6 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та визначенням йому іспитового строку за правилами, передбаченими ст. ст. 75-76 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання є надмірно суворим та не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України. Посилається на те, що інкримінований злочин, хоча й відноситься до категорії тяжких, фактично не був доведений до кінця, матеріальних збитків не спричинено, інтереси держави, територіальної громади чи громадян не порушено.

Захисник вказує, що судом не було належним чином враховано дані про особу засудженого, зокрема його молодий вік, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю, а також те, що він є єдиним годувальником сім`ї та постійно проживає з родиною. Зазначає, що мотивом вчинення злочину було складне матеріальне становище, пов`язане з лікуванням дитини.

Наголошує, що суд першої інстанції не врахував висновки досудової доповіді органу пробації, відповідно до якої ризик повторного вчинення злочину та рівень небезпеки для суспільства з боку засудженого оцінено як середній, а його виправлення можливе без ізоляції від суспільства з покладенням передбачених законом обов`язків.

Посилаючись на положення статті 69 КК України, захисник вважає, що у справі наявна сукупність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема активне сприяння розкриттю злочину з першого дня та сімейний стан засудженого, у зв`язку з чим суд мав підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 3 ст. 332 КК України, із застосуванням статей 75-76 КК України.

Окремо захисник не погоджується з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з наданням логістичних послуг та перевезенням громадян у прикордонних районах України, а також із застосуванням конфіскації майна, зазначаючи, що судом не встановлено наявності майна, яке підлягає конфіскації, а вчинення злочину не було безпосередньо пов`язане із зайняттям засудженим відповідною діяльністю, що, на думку захисту, не узгоджується з роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року.

На апеляційний розгляд обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, захисник та прокурор не заперечили про проведення апеляційного розгляду у відсутності обвинуваченого, а тому його неявка у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, виступи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, апеляційний суд не проводить їх детальний аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Доводи захисника щодо застосування судом першої інстанції надмірно суворого покарання ОСОБА_6 колегія суддів вважає частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається із матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, посередньо характеризується, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких дитина-інвалід, у вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вище обставини не було в повній мірі враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку, однак їх слід взяти до уваги, як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та дають підстави для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.

Сукупність наведених обставин у їх взаємному зв`язку та значенні для індивідуалізації покарання істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що дає підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Водночас колегія суддів враховує, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинене з корисливих мотивів та пов`язане з організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України в умовах дії воєнного стану, що саме по собі свідчить про підвищену суспільну небезпеку таких дій. За таких обставин підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та призначення покарання без реального відбування колегія суддів не вбачає, оскільки це не відповідало б цілям покарання та принципу його справедливості.

Разом з тим, враховуючи наведені вище дані про особу засудженого, його сімейний стан, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, одну з яких є дитиною з інвалідністю, а також щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання у виді 7 років позбавлення волі є надмірно суворим.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За таких умов, колегія суддів вважає за можливе застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 69 КК України та змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшивши покарання до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з наданням логістичних послуг та перевезенням громадян в прикордонних районах України строком на 3 (три) роки, з конфіскацією майна. Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігатиме вчиненню ним нових злочинів, відповідатиме положенням ст.ст. 50, 65 КК України.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції - зміні. До ОСОБА_6 слід застосувати положення ст. 69 КК України та вважати його засудженим за ч. 3 ст. 332 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з наданням логістичних послуг та перевезенням громадян в прикордонних районах України строком на 3 (три) роки, з конфіскацією майна. У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 332 КК України в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з наданням логістичних послуг та перевезенням громадян в прикордонних районах України строком на 3 (три) роки, з конфіскацією майна.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4