Справа № 697/2170/24
Номер провадження 1-кп/697/35/2026
У Х В А Л А

Іменем України

04 березня 2026 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо прийняття заяви про відвід головуючому судді від 02.03.2026 по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст. 336 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Канівського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ст. 336 КК України.

03.03.2026 до суду надійшла заява обвинуваченого про відвід головуючого судді.

Заява обґрунтована тим, що оскільки на його думку наявні обставини, які відповідно до статті 75 КПК України викликають обґрунтовані сумніви у неупередженості судді та можуть вплинути на забезпечення права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд. Заява ґрунтується на обставинах, які не були та об`єктивно не могли бути відомі заявнику на момент подання попередніх заяв про відвід і, відповідно, не були предметом судової оцінки.

Вважає, що розгляд наступних заяв призначався до вирішення попередніх (зокрема: 02.02.2026 - 04.02.2026; 12.02.2026 24.02.2026), що свідчить про формалізований та системний підхід до застосування ч.4 ст. 81 КПК України без індивідуальної оцінки нових доводів.

В ухвалі від 04.02.2026 суддею було використано формулювання «нібито нові обставини», що свідчить про надання попередньої оціночної характеристики доводам сторони до їх повної процесуальної перевірки. Такий підхід створює об`єктивно виправданий сумнів у процесуальній нейтральності суду та формує зовнішнє враження упередженості.

21.02.2026 обвинуваченим було подано заяву про перенесення судового засідання з обґрунтуванням причин неможливості участі, однак питання про відвід було розглянуто за його відсутності тим самим суддею.

Вважає, що непослідовність у визначенні порядку розгляду заяв про відвід головуючого (8 заяв було передано для розгляду безпосередньо судді, якому заявлено відвід, а інші заяви передавалися для розгляду іншим суддям) створює ризик формальної оцінки допустимості заяви самим суддею, щодо якого порушено питання відводу, що може викликати сумнів у дотриманні принципу об`єктивності.

Просить суд, зареєструвати цей процесуальний документ та провести розподіл для розгляду клопотання про відвід між суддями в автоматизованому порядку. Виключити з автоматичного розподілу при розгляді справи про відвід судді, суддів які вже ухвалювали рішення щодо попередніх заяв про відвід, а саме: суддів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 . Розглянути по суті заяву про відвід судді ОСОБА_1 та задовольнити її у повному обсязі. Розгляд заяви проводити за участю заявника та його захисника. Зупинити розгляд справи до вирішення питання про відвід.

Заяви про відвід було передано головуючому судді на підставі довідки Канівського міськрайонного суду Черкаської області, враховуючи рішення зборів суддів Канівського міськрайонного суду №6 від 08.09.2025, для вирішення питання в порядку ст. 81 КПК України (або передачі заяви про відвід для авторозподілу в порядку ст. 35 КПК України, або залишення заяви про відвід без розгляду).

У судове засідання обвинувачений ОСОБА_5 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він не може бути присутнім, у зв`язку з триваючим лікуванням та загальним психоемоційним станом.

Судом з урахуванням викладеного, положень ст. 81 КПК України, визнано можливим розгляд заяви про відвід розглядати у відсутність обвинуваченого, оскільки його неявка не перешкоджає вирішенню заяви про відвід у відповідності до ст. 81 КПК України.

У судовому засіданні прокурор просив залишити без розгляду подану ОСОБА_5 заяву про відвід судді від 02.03.2026.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засідання просила залишити без розгляду подану ОСОБА_5 заяву про відвід судді від 02.03.2026.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши заяву про відвід та матеріали справи, виходить з наступного.

Ухвалою суду від 08.10.2024 було призначено справу до судового розгляду.

З 08.10.2024 розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою обвинуваченого.

Обвинуваченим неодноразово подавалися заяви про відвід головуючого судді, які було розглянуто суддями Канівського міськрайонного суду Черкаської області, а саме:

- ухвалами від 07.05.2025, 16.05.2025, 01.07.2025, 12.08.2025, 02.09.2025, 10.09.2025 у задоволенні 6 (шести) заяв про відвід відмовлено;

- ухвалами від 15.10.2025, 04.11.2025, 01.12.2025, 10.12.2025 було залишено без розгляду 7 (сім) заяв ОСОБА_5 про відвід головуючого судді ОСОБА_1 , з підстав передбачених ч.4 ст. 81 КПК України (зловживання правом на відвід з метою затягування розгляду справи);

- ухвалами від 19.01.2026, 02.02.2026, 12.02.2026 у задоволенні 3 (трьох) заяв ОСОБА_5 про відвід відмовлено;

- ухвалою від 24.02.2026 було залишено без розгляду заяву ОСОБА_5 про відвід головуючого судді ОСОБА_1 від 23.02.2026, (зокрема подану до суду 17 раз) з підстав передбачених ч.4 ст. 81 КПК України (зловживання правом на відвід з метою затягування розгляду справи).

03.03.2026 до суду від обвинуваченого ОСОБА_5 вкотре (18 раз ) надійшла заява про відвід, з підтавав того, що на момент призначення наступного судового засідання, питання про відвід судді ОСОБА_1 ще не було вирішене у встановленому законом порядку.

Разом з тим, у заяві про відвід від 01.02.2026 та 23.02.2026, серед підстав відводу було зазначено аналогічні підстави, які були предметом розгляду.

У кожному кримінальному провадженні незалежність і об`єктивність судді забезпечується, серед іншого, закріпленням загального переліку підстав для відводу від участі у цьому провадженні.

Згідно з ч. 1,2 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Суддя не може брати участь у справі за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК).

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Заявлений обвинуваченим відвід судді не містить належних та підтверджених даних, (інших, відмінних від попередньо вказаних заявником), які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені вказаними нормами КПК.

Доводи заявленого відводу в заяві від 02.03.2025 також ґрунтуються на незгоді розгляду заяви про відвід за відсутності обвинуваченого, тоді коли від ОСОБА_5 надійшла заява про перенесення судового засідання з розгляду питання про відвід судді та призначення головуючим у справі судового засідання на 04.03.2026.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його оскарженні (у тому числі апеляційному).

Таким чином, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.

Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Щодо наявності ознак зловживання стороною захисту правом на відвід.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить окремого положення, яке б містило визначення зловживання процесуальними правами. Водночас, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 у справі № 757/9655/22-к, та ін.).

У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17).

Положення ч. 4 ст. 81 КПК України не пов`язують наявність зловживання правом на відвід із особою заявника відводу. Зловживання наявне, якщо відвід заявлений з метою затягування кримінального провадження будь-ким з учасників повторно у межах одного кримінального провадження.

На переконання суду заявлений обвинуваченим відвід, зводиться до незгоди з призначенням розгляду кримінального провадження, та з процесуальними рішеннями судді, ухваленими під час судового розгляду у ньому.

Отже, оскільки у даному кримінальному провадженні з аналогічних підстав вже було заявлено відвід судді ОСОБА_1 , який розглянуто по суті, зокрема, ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.02.2026 у відповідності до ч.3 ст. 35 КПК України, і у задоволенні якого було відмовлено, то подану заяву про відвід, суд оцінює як повторно заявлений відвід, що має ознаки зловживання правом на відвід, з метою затягування розгляду кримінального провадження.

Верховний Суд у постанові від 04.04.2024 по справі № 686/1476/21 зазначив, що у разі повторно заявленого відводу, який має ознаки зловживання правом, суд який здійснює провадження (головуючий, колегія суддів) має право залишити таку заяву без розгляду.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 81 КПК України, а також те, що судовий розгляд здійснюється суддею ОСОБА_1 , саме суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370-372 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

Заяву обвинуваченого ОСОБА_5 від 02.03.2026 про відвід головуючому у справі судді ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 05.03.2026 о 10-00 год.

Суддя ОСОБА_1