Провадження №1-кс/523/2903/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , в присутності підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000504 від 10.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Так, органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді курсанта першої навчальної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, у невстановлений час, однак не пізніше 18.09.2023 о 20 год. 00 хв. самовільно залишив місце служби, а саме місце розташування військової частини НОМЕР_1 , який розташований у АДРЕСА_3 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах правового режиму воєнного стану) та ухилявся до моменту затримання, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з обов`язками військової служби.

У зв`язку з невстановленням місцезнаходження ОСОБА_5 , йому було повідомлено про підозру у вищезазначеному кримінальному правопорушенні за допомогою поштового зв`язку.

04.03.2026 року ОСОБА_5 затримано на підставі ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси.

До Пересипського районного суду міста Одеси надійшло клопотання старшого слідчого вищезазначеного органу досудового розслідування, погоджене прокурором, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , яке обґрунтоване тим, що він може:

- переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407КК України, який згідно ст. 12 КК України відносять до категорії тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (позбавлення волі від п`яти до десяти років), що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час триває досудове розслідування даного кримінального провадження;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні оскільки ОСОБА_5 будучи повідомленим про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з метою уникнути покарання за вчинені дії, з урахуванням характеру, обставин, суспільної небезпеки злочинів, та того, що більшість свідків по даному провадженню є військовими з якими останній ніс службу та ймовірніше за все підтримує дружні товариські відносини, є підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_5 може вживати заходи, направлені на незаконний вплив, як безпосередньо так і опосередковано на свідків, потерпілих, інших осіб які встановлюються, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, а також примусити вже допитаних свідків змінити покази на свою користь до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з тим, що на даний час, встановлюються інші свідки протиправних діянь підозрюваного ОСОБА_5 які мешкають на території Одеси у тому числі й військовослужбовці ЗС України, що дає змогу ОСОБА_5 знаходячись на свободі, впливати на цих осіб, а також на потерпілих, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 , є військовослужбовцем, таким чином добре володіє різними видами озброєння та може вчинити злочини проти встановленого порядку несення військової служби, зокрема пов`язане з ухиленням від обов`язків проходження військової служби, тощо.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити з підстав, викладених в ньому;

захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання та просила застосувати щодо ОСОБА_5 цілодобовий домашній арешт, або тримання під вартою з подальшим утриманням на гаупвахті;

підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя, суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст.178 КПК України.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України Кримінальне Процесуальне Законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, слідчий суддя враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання підозрюваного під вартою повинна забезпечувати не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Згідно повідомлення про підозру, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке відноситься до категорії тяжкого злочину.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема: показаннями свідків, матеріалами службового розслідування та іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Слідчий суддя погоджується із доводами слідчого, прокурора, що повідомлена ОСОБА_5 підозра станом на час розгляду цього клопотання повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», яка відображена у п.175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зокрема термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану особу з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року). Тобто факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя приходить до переконання, що вони є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Щодо заявлених ризиків на наявність яких посилаються слідчий та прокурор у поданому клопотанні, то слідчий суддя вважає наступне.

На даний час є достатні підстави вважати, що підозрюваний перебуваючи на свободі з огляду на санкцію статті в підозрі може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду на території України з метою уникнення від кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, як особисто, так і через третіх осіб, з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань; спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час триває досудове розслідування даного кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з тим, що на даний час, встановлюються інші свідки протиправних діянь підозрюваного ОСОБА_5 ; вчинити інше кримінальне правопорушення з причин зазначених у клопотанні старшого слідчого.

Слідчий суддя вважає, що запобігти вищезазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, неможливо, зважаючи на вище перелічені ризики.

Вказані обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на свободі підозрюваний ОСОБА_5 буде перешкоджати виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

Зазначені ризики існують, що, згідно ст. 177 КПК України, є підставою для застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України не встановлено.

З урахуванням суспільної небезпеки злочину, у скоєнні якого ОСОБА_5 пред`явлена підозра, усіх обставин справи, особи підозрюваного, який є громадянином України, з середньою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2012 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (проживаючого з родичами), останньому було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до десяти років, слідчий суддя вважає, що потрібно застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчим суддею також враховуються і положення ч.8 ст.176 КПК України про те, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення під час дії воєнного стану, що становить підвищену суспільну небезпеку, а також високий ступінь встановлених ризиків, слідчий суддя приходить до висновку про застосування запобіжного заходу без визначення розміру застави.

Таким чином, дотримуючись завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, враховується необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами суспільства та держави та забезпечення охоронюваних прав та свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.176, 177, 183, 309, 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів - до 03.04.2026 року включно, в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1