Номер провадження: 11-кп/813/758/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в повторному дослідженні доказів

у кримінальному провадженні

30.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» за участю обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_11 про повторне дослідження доказів під час розгляду його апеляційної скарги на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2025 року в кримінальних провадженнях №0003838 від 11.11.2017 року та №0003705 від 02.11.2017 року, яким ОСОБА_9 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а ОСОБА_10 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.194, ч.1 ст.299 КК України, а також апеляційної скарги цього ж прокурора на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2025 року в кримінальному провадженні №0003362 від 30.09.2017 року щодо ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.194, ч.1 ст.299 КК України, та йому призначене покарання:

- за ч.1 ст.115 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 гривень;

- за ч.2 ст. 194 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 299 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2023 року, більш суворим призначеним вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2025 року, та остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 до набуття вироком законної чинності залишено у виді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Покарання обвинуваченому ОСОБА_10 рахується із моменту затримання, тобто з 12.11.2017 року.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та йому призначене покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набуття вироком законної чинності залишено у виді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахується із моменту затримання, тобто з 13.11.2017 року.

Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 20000 грн та моральної шкоди в розмірі 50000 грн задоволено частково.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_12 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Окрім цього, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2025 року закрито кримінальне провадження №0003362 від 30.09.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України, після повідомлення особі про підозру.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України та в частині призначення покарання з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині засудження обвинувачених за ч.1 ст.115 КК України, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинувачених внаслідок м`якості, істотного порушення приписів кримінального процесуального закону.

Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_9 за п.12 ч.2 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.

ОСОБА_10 прокурор просить визнати винуватим за п.12 ч.2 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Одночасно прокурор просить вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.1 ст.299 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. На підставі ст.ст.49, 74 КК України прокурор просить звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання за ч.1 ст.299, ч.1 ст.125 КК України.

Також прокурор просить вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.2 ст.194 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, прокурор просить остаточно призначити покарання ОСОБА_10 у виді 15 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок місцевого суду прокурор просить залишити без змін.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що місцевим судом необґрунтовано перекваліфіковано дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з п.12 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.115 КК КК України та призначено занадто м`яке покарання.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить в порядку ч.3 ст.404 КПК України повторно дослідити докази у кримінальному провадженні, а саме: дослідити висновок судово-медичної експертизи №314 від 11.11.2017 року, допитати свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дослідити протоколи слідчих експериментів за участю обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відеозаписи до них, а також дані, які характеризують особи обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Одночасно, не погоджуючись із ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2025 року, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, та призначити новий розгляд обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, судом першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок та ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржені.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , а також захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора та просили вирок місцевого суду залишити без змін.

Окрім цього, захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подано письмові заперечення на клопотання прокурора про повторне дослідження доказів під час апеляційного розгляду, та просить в ньому відмовити.

Захисник ОСОБА_8 в запереченнях вказує, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, оскільки сторона обвинувачення не навела обставин, які б свідчили про дослідження місцевим судом доказів не повністю або з порушенням. Захисник зазначає, що суд першої інстанції дослідив усі можливі докази у кримінальному провадженні з дотриманням безпосередності, тому вважає, що у суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено у місцевому суді.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 не підтримав клопотання прокурора ОСОБА_11 про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні, з посиланням на те, що не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинувачених, про які вказує в апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 , та відповідно і для повторного дослідження доказів.

Заслухавши думку прокурора ОСОБА_6 ; думку захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, а також думку обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтримали думку своїх захисників; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частинами 1, 2 статті 22 КПК України (далі - КПК) передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 22 КПК, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Апеляційний суд звертає увагу, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 року в справі №127/14811/17.

У постанові від 21.12.2022 року (справа №759/5737/17) Верховний Суд також зазначив, що на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

Отже, відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку суд дав оцінку всім доказам, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч. 3 ст. 404 КПК.

Тому за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч. 3 ст. 404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Таким чином, норми ч.3 ст.404 КПК зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням. Сама по собі незгода учасників кримінального провадження з висновками, зробленими на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів, апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК.

При цьому, судом апеляційної інстанції також враховується правова позиція Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду по справі №712/2341/15-к, у відповідності до якої, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання, щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та оскарженого вироку, судом першої інстанції були допитані обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 стосовно інкримінованих їм кримінальних правопорушень, потерпілу ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 щодо обставин відомих їм подій кримінальних правопорушень, а також досліджені письмові докази в кримінальному провадженні.

В обґрунтування клопотання про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні, прокурор ОСОБА_11 вказує, що зважаючи на неповному дослідження судом першої інстанції обставин, на які можуть посилатися учасники судового провадження, що полягає у поверхневій їх оцінці, ненаданні оцінки усіх досліджених у суді доказам, відсутності оцінки доказів у їх сукупності, що призвело до помилки у оцінці фактичних обставин, ураховуючи положення ч.3 ст.403 КПК, у ході апеляційного розгляду необхідно повторно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 не надав раціонального пояснення стосовно існування передбачених процесуальних законом підстав для повторного дослідження доказів судом апеляційної інстанції, з урахуванням приписів ч.3 ст.404 КПК. Прокурором не зазначено в чому була неправильність чи неповнота дослідження вказаних в клопотанні доказів місцевим судом, та які конкретно підстави для їх повторного дослідження.

Вказані обставини, з урахуванням приписів ч.3 ст.404 КПК, дають можливість апеляційному суду надати оцінку доводам прокурора стосовно неправильної оцінки викладених у вироку суду письмових доказів, без їх повторного дослідження, оскільки сторона обвинувачення фактично не заперечує правильності викладення місцевим судом у вироку їх змісту та суті, що не позбавляє колегію суддів можливості надати оцінку цим доказам. Також колегія суддів враховує позицію сторони обвинувачення стосовно відсутності підстав для повторного допиту потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 в даному кримінальному провадженні, оскільки показання потерпілої та свідка викладені у вироку в повному обсязі та без спотворення їх змісту, що не заперечується стороною обвинувачення.

Таким чином, наведені обставини, а саме фактична відсутність належного мотивування заявленого клопотання про повторне дослідження письмових доказів на стадії апеляційного розгляду, свідчить про його необґрунтованість.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_11 про повторне дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4