Номер провадження: 11-кп/813/929/26
Справа № 519/1137/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Південного міського суду Одеської області від 10.06.2025 року, стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Краносілка Комінтернівського району Одеської області, громадянки України, українки, з середньою освітою, розлученої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 05.11.2021 Южним міським судом Одеської області за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн, ухвалою Южного міського суду Одеської області 07.07.2022 замінено несплачену суму штрафу на громадські роботи строком 240 годин,

обвинуваченої у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до оскаржуваної ухвали 05 листопада 2021 року згідно вироку Южного міського суду Одеської області, який набрав законної сили 07.12.2021 ОСОБА_9 визнано винною в скоєнні кримінального проступку, передбаченого частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України та призначено їй покарання у виді штрафу розміром одна тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

На підставі подання начальника Одеського районного відділу № 3 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_10 , призначений вироком Южного міського суду Одеської області від 28.09.2021 штраф у сумі 17000 гривень 00 копійок замінено на громадські роботи строком 240 годин.

На виконання ухвали Южного міського суду Одеської області, 06.09.2022 року засуджену ОСОБА_9 взято на облік в Одеському районному відділі №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області.

19 вересня 2022 року ОСОБА_9 під підпис ознайомлено з порядком та умовами відбування призначеного їй покарання, а також попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України у разі порушення порядку та умов відбування покарання, про що остання надав підписку.

У подальшому, ОСОБА_9 направлено до КП «Екосервіс», який розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, місто Южне, проспект Миру, будинок 20, квартира 92, для відбування призначеного йому покарання у вигляді громадських робіт, однак, остання отримавши направлення до КП «Екосервіс» для відпрацювання 240 годин громадських робіт не прибула.

Отже, ОСОБА_9 умисно, з метою ухилення від призначеного її покарання до КП «Екосервіс» не прибула, до відбування призначеного покарання до теперішнього часу не приступила, призначені судом 240 годин в повному обсязі не відпрацювала, без поважних на те причин та у такий спосіб ухилився від виконання призначеного їй, ухвалою Южного міського суду Одеської області, покарання.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.389 КК України, а саме: ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції:

Оскаржуваною ухвалою Південного міського суду Одеської області від 10.06.2025 року до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вказану ухвалу суду заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу місцевого суду відносно ОСОБА_9 такою, що підлягає скасуванню з підстав незаконності та порушенням вимог закону України про кримінальну відповідальність та вимог кримінального процесуального Закону.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:

- суд першої інстанції в порушення вимог ст.372 КПК України окрім висновку судово-психіатричного експерта про стан здоров`я ОСОБА_9 , інші докази на підтвердження встановлених судом обставин, які зібрані під час досудового розслідування не дослідив, не вказав достатніх мотивів, з яких виходив надаючи кримінально-правову оцінку суспільно небезпечному діянню ОСОБА_9 , яке вважав доведеним;

- суд першої інстанції не звернув увагу на встановлений факт неосудності ОСОБА_9 після постановлення вироку Южного міського суду Одеської області від 05.11.2021 року;

-суд залишив поза увагою положення ч.1 ст.84 КК України про те, що звільняється від покарання особа, яка під час його відбування захворіла на психічну хворобу;

-судом допущено порушення вимог ст.372, п.1 ч.2 ст.395 КПК України, оскільки строк на апеляційне оскарження ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру складає 30 днів, а не 7,, як про то зазначено в оскаржуваній ухвалі. Також в ухвалу не зазначено щодо строку і порядку набрання ухвалою законної сили;

-правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч.1 ст.389-2 КК України, зазначена судом у мотивувальній частині ухвали, не відповідає змісту вчинених ОСОБА_12 суспільно небезпечних дій, які суд вважав встановленими.

На підставі викладеного, прокурор просить ухвалу Південного міського суду Одеської області від 10.06.2025 року скасувати, а кримінальне провадження №0000163 від 17.10.2022 року за обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, закрити на підставі ч.3 ст.513 КПК України.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду:

прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати;

захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної інстанції та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зміст і форма кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру повинні відповідати закріпленим у ст. 7 КПК України загальним засадам, у тому числі презумпції невинуватості.

Виходячи з наведеного, особа вважається такою, що не вчиняла суспільно небезпечного діяння, і не може бути піддана примусовим заходам, доки факт вчинення нею такого діяння не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили.

Частиною 1 ст. 503 КПК України визначено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані, неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання, зокрема, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Разом із цим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

За змістом положень ст. ст. 93 КК України, ст. 503 КПК України, підставою для застосування щодо особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, примусових заходів медичного характеру є наявність у такому діянні юридичних ознак складу правопорушення, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, за винятком осудності як ознаки суб`єкта.

З висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.01.2023 у справі № 761/37225/20 (провадження № 51-321 кмо22) слідує, що відповідно до вимог ст. ст. 92, 93, 94 КК України та ч. З ст. 503, ст. 505, ч. 1 ст. 513 КПК України, при розгляді кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого в стані неосудності, повинна ґрунтуватись лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, при цьому суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи, з огляду на те, що встановлення будь-якої форми вини у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим.

Так, згідно матеріалів справи, ОСОБА_9 була засуджена 05.11.2021 вироком Южного міського суду Одеської області за ч. 1 ст. 15, ч.І ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн, яке замінено на громадські роботи на строк 240 годин ухвалою Южного міського суду Одеської області від 07.07.2022.

Висновком судово-психіатричного експерта від 16.04.2024 № 300, встановлено, що обвинувачена в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, а (раме з 19.09.2022 по 21.10.2022 включно, страждала на хронічне психічне; захворювання у вигляді «Шизофренії параноїдної форми безперервного типу перебігу зі змішаним дефектом» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Б20.04 за МКХ-10), у зв`язку з чим вона не була здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Таким чином, є встановлений факт неосудності ОСОБА_9 , після постановлення вироку Южного міського суду Одеської області від 05.11.2021 та ухвали Южного міського суду Одеської області від 07.07.2022.

Вказане свідчить, що ОСОБА_9 не могла вчинити суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, через стан свого психічного здоров`я.

Таким чином, суд першої інстанції, застосовуючи до неї примусові заходи медичного характеру, дійшов необґрунтованого висновку, про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, в стані неосудності та про наявність у зв`язку із цим законних підстав для застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

До того ж, слід зазначити, що суд залишив поза увагою положення ч. 1 ст. 84 КК України про те, що звільняється від покарання особа, яка під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру відповідно до ст. ст. 92-95 цього Кодексу.

Відповідні правові висновки викладені в постанові Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.05.2025 по справі № 473/4739/21, провадження № 51-668 км 25.

Таким чином, розглянувши висунуте ОСОБА_9 обвинувачення у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, встановивши вчинення суспільно небезпечного діяння та застосовуючи до неї примусові заходи медичного характеру, судом істотно порушено наведені вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Об`єктивний аналіз фактичних обставин кримінального провадження та дій (бездіяльності) ОСОБА_9 , не дозволяв суду дійти до висновків про можливість застосування відносно неї примусових заходів медичного характеру, з огляду на приписи ст. ст. 84, 92-94 КК України, ст. ст. 503, 505, 512-513 КПК України.

Вказані порушення закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального законодавства України перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала Південного міського суду Одеської області від 10.06.2025 року відносно ОСОБА_9 підлягає скасуванню на підставі п. п. 2-4 ч. 1 ст. 409 КПК України і закриттям кримінального провадження відповідно до ч. З ст. 513 КПК України.

Керуючись ст. 376 ч.2, 403, 405, 407, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Південного міського суду Одеської області від 10.06.2025 року, стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.389 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження № 0000163 від 17.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, закрити на підставі ч. 3 ст. 513 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4