ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/204/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні заступника начальника відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна

Зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 09.08.2021 до 07.10.2021 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди 10 000 000 гривень.

Скасовано арешти, які були накладені на підставі рішення слідчого судді від 25.06.2021 року, від 29.07.2021, від 05.07.2021.

В порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до змісту вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України за наступних обставин.

Не пізніше початку січня 2021 року особа № 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та яку оголошено у розшук (далі по тексту особа № 1), перебуваючи офіційно працевлаштованим на посаді заступника начальника служби безпеки ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ» (офіційно був працевлаштований на різних посадах - остання помічник адвоката адвокатського бюро «Волкова та партнери» з 01.06.2020), діючи умисно, з корисливих мотивів, домовився про спільне вчинення крадіжки чужого майна, з особою № 2, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та яку оголошено у розшук (далі по тексту особа № 2), а також ОСОБА_7 .

Так, особа № 1, достовірно знаючи про те, що у головному сейфі, що знаходиться у приміщенні офісу ТОВ ГРУП ХОЛДІНГ» по вул. Рекордна, 27 в м. Запоріжжя, зберігаються грошові кошти у особливо великих розмірах, та які можливо викрасти, вимкнувши охоронну сигналізацію та підібравши пароль до сейфу.

Після цього, особа № 1, проаналізувавши зазначену інформацію, прийшла до висновку, що для здійснення її злочинного задуму їй необхідно залучити осіб, які поділяють її незаконні інтереси та прагнуть до швидкого збагачення, а також спільно з ним та під його керівництвом, виявлять бажання брати участь в крадіжці для особистого збагачення.

З цією метою особа № 1, діючи умисно, не пізніше початку січня 2021 року повідомила особі № 2, з якою перебувала у дружних відносинах, підтримувала зв`язок та могла довіряти про необхідність влаштування останньої на посаду охоронця ПТ «БЛІКТРАНС», яке здійснює охорону об`єктів ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ», з метою вчинення злочину.

Переслідуючи корисливу зацікавленість, розділяючи погляди особи № 1, на незаконне збагачення, особа № 2, та ОСОБА_7 , дали свою згоду на участь у викраденні чужого майна та відповідно займаних посад за складом характеру, індивідуальними навичками здатні були виконувати його накази, направлені на привласнення грошових коштів ОСОБА_9 .

Після цього, особа № 1, особа № 2 та ОСОБА_7 розробили план скоєння злочину, відповідно до якого необхідно було користуючись своїм службовим становищем працевлаштувати особу № 2 по заздалегідь підробленому паспорту, на посаду охоронця ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ», та в подальшому перевести її для охорони до офісу за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27, в якому знаходився сейф з грошовими коштами.

Особа № 2, в свою чергу перебуваючи на посаді охоронця повинна була здійснити підготовку до вчинення злочину, вивчаючи систему охорони об`єктів підприємства та камер відеоспостереження, та в подальшому здійснити крадіжку грошових коштів та передати особі № 1, з метою подальшого розподілу між ними.

Реалізуючи злочинний умисел, особа № 1, під час невстановлених в ході досудового слідства обставинах, в лютому 2021 року (більш точна дата та місце у ході досудового розслідування не встановлені) надав особі № 2, паспорт на ім`я ОСОБА_11 (паспорт отримав в ході невстановлених під час досудового слідства обставинах) та вказав на необхідність підробки зазначеного паспорту шляхом вклеювання свого фото та подальшого працевлаштування до ПТ «БЛІКТРАНС» на посаду охоронця, попередньо узгодивши свої дії з ОСОБА_7 .

В подальшому, особа № 2, надала особі № 1, своє фото для паспорта та остання, маючи на меті підроблення документу, вклеїла його в паспорт на ім`я ОСОБА_11 .

Після підробки паспорту особа № 2, направилась до центрального офісу ПТ «БЛІКТРАНС», де зустрілась за попередньою домовленістю з ОСОБА_12 , де останній будучи обізнаним про те, що особа № 2, використовує підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_11 , минуючи встановлений порядок прийняття на роботу до ПТ «БЛІКТРАНС», а саме складання анкети кандидатом на відповідну посаду, надання ним оригіналу паспорту, документів щодо родинних зв`язків та проведення співбесіди з керівництвом, влаштував особу № 2, на посаду охоронця для здійснення охорони об`єктів ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ», де остання почала підготовку до вчинення злочину, вивчаючи систему охорони об`єктів підприємства, камер відеоспостереження, код паролів від сейфів.

В квітні 2021 року (більш точні дата та час у ході досудового розслідування не встановлені), згідно з розробленим планом, діючи умисно за вказівкою особи № 1, з корисливих мотивів ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна у особливо великих розмірах, перевів особу № 2, яка використовувала паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 на охорону об`єкта ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27, а також створював умови для перебування останньої самостійно на робочому місці у вихідний день під різними приводами.

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна у особливо великих розмірах, відповідно до розробленого плану особа № 2, виконуючи обов`язки охоронця, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27, вивчила роботу камер відеоспостереження, отримала технічний код від пульту сигналізації сейфів та підібрала код замку від сейфу, де зберігалися грошові кошти ОСОБА_9 .

Крім того, особа № 2, за допомогою ОСОБА_7 за декілька днів до вчинення злочину (точна дата під час досудового слідства не встановлена), відключили камеру відеоспостереження, яка знаходилась на стелі та через яку можна було побачити як вчиняється крадіжка грошових коштів.

У подальшому, 05.06.2021 особа № 2, знаходячись в місті Запоріжжя (точне місце та час в ході досудового слідства не встановлені), повідомив особу № 1, та ОСОБА_13 про те, що йому вдалося підібрати код та відкрити сейф, розташований у приміщенні за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27 та перевіривши його, виявила велику суму грошових коштів.

Проаналізувавши вказану інформацію особа № 1, ОСОБА_7 та особа № 2, вирішили заволодіти вказаними грошовими коштами у вихідний день - 12.06.2021.

3 зазначеною метою ОСОБА_7 заздалегідь підготовленому плану повинен був забезпечити чергування в цей день особи № 2. Крім того, особа № 1, повідомила усіх учасників про те, що необхідно буде після заволодіння грошовими коштами з зазначеного вище сейфу поділити на три рівні частини та розподілити між собою.

Заздалегідь до вчинення злочину - викрадення грошових коштів з сейфу, розміщеного за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27 (точна дата та місце не встановлені), особа № 2, за попередньою згодою особи № 1, та ОСОБА_7 , залучила ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які не були обізнані про злочинні дії останніх, та які відповідно до розробленого плану повинні були безпосередньо після вчинення крадіжки грошових коштів з сейфу, допомогти особі № 2 перенести їх до тимчасово орендованої квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

12.06.2021, приблизно о 15 годині, особа № 2, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном у особливо великих розмірах, відповідно до розробленого плану, з відома особи № 1 та ОСОБА_7 , перебуваючи на робочому місці, а саме у приміщенні ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДІНГ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27, відключила камери відеоспостереження, переконавшись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом відключення сигналізації технічним паролем та використання ключа, який був у розпорядженні останньої, проник до сейфової кімнати, яка розташована на першому поверсі у вказаному приміщенні, та знаходячись всередині якої, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом підбору коду замку та використання ключа, який перебував у розпорядженні останньої, проникла до одного із сейфів, з якого таємно викрала грошові кошти, які належать ОСОБА_9 на загальну суму 40 777 249 гривень 30 копійок, а саме:

- 18 685 доларів США, які відповідно до офіційного курсу Національного банку України на момент вчинення злочину складали 506 490 гривень 30 копійок;

- 1 131 000 Євро, які відповідно до офіційного курсу Національного банку України на момент вчинення злочину складали 37 310 559 гривень;

- 2 960 200 гривень, які в подальшому переклала до двох рюкзаків та однієї сумки, які передала ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які не були обізнані про злочинні дії останніх, для подальшої передачі особі № 1, яка повинна була розподілити викрадені грошові кошти в рівних трьох долях.

Зазначеним способом особа № 2, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з особою № 1, та ОСОБА_7 та з відома останніх, таємно викрала грошові кошти, що належать ОСОБА_9 у сумі 40 777 249 гривень 30 копійок, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Після цього, 12.06.2021 у вечірній час особа № 2 разом з ОСОБА_14 на автомобілі, що здійснює пасажирські перевезення, направилась у м. Дніпро, звідки залізничним транспортом направилися у м. Київ за наказом особи № 1. В цей час, особа № 1 перебуваючи у м. Запоріжжя, з метою розподілу грошових коштів під приводом відрядження, яке заздалегідь спланувала, направилась на службовому автомобілі у м. Київ, де, 14.06.2021 зустрівшись з особою № 2, отримала рівну частину з викрадених коштів. Однак того ж дня, особа № 1 з метою конспірації, знову передала зазначені грошові кошти особі № 2, з метою їх приховування, та направилась у м. Запоріжжя.

В подальшому, особа № 2, разом з ОСОБА_14 , використовуючи грошові кошти, здобуті злочинним шляхом, знаходячись у магазині ТОВ «АЛЛО» у м. Київ, придбала два мобільні телефони «Samsung» та дві сім-карти для зв`язку, та направилась у м. Чернігів.

15.06.2021, знаходячись у м. Чернігів, особа № 2, використовуючи грошові кошти, здобуті злочинним шляхом, придбала автомобіль марки «Chevrolet» модель «Express», номерний знак НОМЕР_1 , на якому направилась у Донецьку область до батьків.

Так, прибувши до будинку АДРЕСА_4 , де мешкає батько особи № 2, остання упакувавши у поліетиленові пакети грошові кошти, за допомогою лопати закопав їх на сусідній ділянці АДРЕСА_4 , які в подальшому були вилучені співробітниками поліції під час проведення санкціонованого обшуку.

Суд першої інстанції під час судового розгляду, проаналізувавши надані докази у сукупності, узгоджені між собою показання свідків, потерпілого, матеріали оглядів, обшуків, результати слідчих експериментів та інші речові докази, дійшов висновку, що ОСОБА_7 був співучасником злочину. Його роль полягала у сприянні працевлаштуванню фіктивного охоронця, створенні умов для вивчення систем безпеки, забезпеченні йому чергування у вихідні дні та не перешкоджанні вчиненню крадіжки грошових коштів.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що суд визнав деякі докази недопустимими та виключив кваліфікуючу ознаку - вчинення злочину у складі організованої групи.

Прокурор наголошує, що суд, ухвалюючи вирок, безпідставно визнав недопустимими докази сторони обвинувачення, а саме: відеозаписи пояснень ОСОБА_16 від 20.06.2021 року та допиту ОСОБА_17 як підозрюваного від 18.06.2021 року, які були відібрані та оглянуті слідчим 08.07.2021 року. Суд послався на вимоги ст. 23 КПК України та ч. 4 ст. 95 КПК України.

При цьому прокурор зазначає, що під час досудового розслідування слідчим було оглянуто відеозапис, на якому зафіксовано допит ОСОБА_17 , про що складено відповідний протокол та додано до нього відеозапис.

Також під час досудового розслідування допитано ОСОБА_16 за участю його захисника і ця слідча дія була зафіксована на відеоносій інформації, який було надано суду для дослідження.

Враховуючи той факт, що вказані особи переховуються від органу досудового розслідування і суду, суд позбавлений можливості безпосередньо допитати їх. Тому, з метою повного й об`єктивного дослідження всіх обставин події, стороною обвинувачення було надано відеозаписи, на яких містяться відомості щодо обставин вчиненого злочину, отримані органом досудового розслідування відповідно до вимог КПК України.

Судом не зазначено, які саме порушення чинного законодавства призвели до прийняття висновку про недопустимість таких доказів.

Крім того, прокурор зауважує, що судом не було належним чином мотивовано виключення кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину організованою групою», оскільки з матеріалів провадження можливо встановити, що під час вчинення вказаного злочину був організатор ( ОСОБА_16 ), який вирішив вчинити крадіжку грошових коштів потерпілого, що зберігалися в сейфосховищі.

З цією метою він, діючи умисно, не пізніше початку січня 2021 року повідомив ОСОБА_17 , з яким перебував у дружніх відносинах, про необхідність влаштування його на посаду охоронця об`єктів, з метою вчинення вказаного злочину.

Таким чином, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_16 організував ОСОБА_17 та ОСОБА_7 , які до січня 2021 року не мали наміру вчиняти злочин.

По-друге, учасники брали участь у підготовці та вчиненні вказаного злочину, зокрема ОСОБА_7 надав свою згоду на участь у викраденні майна.

По-третє, усі учасники мали єдиний, відомий усім план злочинної діяльності та розподіл функцій між учасниками групи. Це підтверджується тим, що вони, зокрема ОСОБА_7 , розробили план скоєння злочину, згідно з яким необхідно було, користуючись своїм службовим становищем, працевлаштувати особу № 2 за завчасно підробленим паспортом на посаду охоронця та перевести її для охорони до офісу, де знаходився сейф з грошовими коштами.

Особа № 2, перебуваючи на посаді охоронця, мала здійснювати підготовку до вчинення злочину вивчати систему охорони та відеоспостереження, а згодом викрасти грошові кошти й передати їх особі № 1 з метою подальшого розподілу між учасниками групи.

По-четверте, в групі дотримувалися заходів конспірації, що підтверджується тим, що у лютому 2021 року особа № 1 надала особі № 2 паспорт на ім`я ОСОБА_11 та вказала на необхідність його підроблення, зокрема вклеювання свого фото, а в подальшому працевлаштування на посаду охоронця, попередньо узгодивши ці дії з ОСОБА_7 .

По-п`яте, з матеріалів провадження вбачається стійкість організованої групи, зокрема можливо встановити, що вказані особи з січня по червень 2021 року здійснювали підготовку до вчинення злочину, інформували одне одного про свої дії та після вчинення злочину, з метою уникнення покарання, намагалися залишити місто Запоріжжя. Це свідчить про збереження організованої групи.

На підставі викладеного, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_7 було вчинено вказаний злочин у складі організованої групи, всі члени якої були об`єднані єдиним планом з розподілом функцій між учасниками, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченого та кваліфікувати його дії за ч. 5 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, в особливо великих розмірах, вчинене організованою групою.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 5 ст. 185 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на праві власності.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції та просить апеляційний суд скасувати вирок, яким ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ухвалити новий - виправдувальний вирок, виходячи з таких міркувань.

Перш за все, захисник наголошує на тому, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини не визнав і надав аргументовані пояснення, відображені у вироку суду першої інстанції. Основні тези його пояснень полягають у тому, що він лише виконував вказівки своїх керівників ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , щодо організації роботи відділу охорони. Обсяг повноважень обвинуваченого фактично не був підтверджений ані посадовими інструкціями, ані іншими документами, які б визначали коло його обов`язків.

В судовому розгляді не було надано чітких і однозначних доказів того, що саме обвинувачений відповідав за зміну кодів на сейфах, мав доступ до цих кодів чи що він був повністю уповноважений впливати на порядок зберігання ключів та майна.

Навпаки, зі слів самого обвинуваченого, усі вказівки щодо зміни чи незміни кодів сейфів надавав безпосередньо ОСОБА_18 , який доводив їх до інших працівників.

Захисник акцентує увагу на відсутності чітких доказів того, що ОСОБА_7 знав про злочинні наміри інших осіб. Доведено лише те, що він міг складати графіки чергувань охоронців, але робив це за їх пропозиціями та узгодженням.

Твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_7 був фактично співавтором крадіжки ґрунтуються переважно на припущеннях, поясненнях потерпілого та опосередкованих показаннях.

Показання потерпілого ОСОБА_9 , які суд поклав в основу обвинувального вироку, захисник вважає сумнівними. Потерпілий, маючи матеріальні претензії та бажання покарати когось за значну шкоду та підрив свого авторитету, цілком міг мати упереджене ставлення. Непереконливо виглядає твердження потерпілого про те, що ОСОБА_7 після крадіжки телефонував йому та просився «покаятися», сподіваючись на прощення. Такі твердження не підкріплені жодними додатковими доказами чи свідченнями інших осіб. Лише слово потерпілого проти слова обвинуваченого.

Суд першої інстанції безпідставно відхилив пояснення обвинуваченого про те, що він не каявся у злочині та що потерпілий йому погрожував. Суд виходив лише з того, що потерпілого було попереджено про кримінальну відповідальність за неправдиві показання.

Слова потерпілого не можуть бути визнані беззастережно істинними лише тому, що він був попереджений про відповідальність.

Далі, захисник в скарзі звертає увагу, що показання інших свідків не доводять провину ОСОБА_7 .

Так, свідок ОСОБА_20 підтвердив, що дійсно графік чергувань складав ОСОБА_7 , але охоронці мали доступ до приміщення, тоді як сейфова кімната залишалась під сигналізацією і без начальника охорони не можна було туди зайти. Але навіть за таких обставин охоронці не мали доступу до сейфів, які були під сигналізацією. Ці покази не доводять організуючої чи виконавчої ролі ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_21 також зазначив, що ОСОБА_7 був заступником керівника і займався перевіркою осіб, які влаштовувались на роботу, а не безпосередньо організацією крадіжки.

З його пояснень випливає, що ОСОБА_22 (який пізніше вчинив крадіжку) прийшов на роботу через звичайну процедуру працевлаштування. Навіть якщо копії паспортів і анкети приносив ОСОБА_7 , це може свідчити про те, що він лише виконував технічні функції щодо оформлення працівника, а не про участь у злочинних діях.

Жодний із свідків, як наголошує захисник в скарзі, не назвав факту прямої причетності ОСОБА_7 до злочину. Те, що він був присутній при перевірці обладнання, заміні сигналізації, робіт із встановлення додаткових розеток чи при організації праці, ще не означає його умислу на вчинення крадіжки.

Крім того, представники фірм «Охоронний Холдинг» та «ТКФ Енерго Холдинг» пояснили механізми роботи сигналізації, зазначили, що доступ до кодів мають лише уповноважені особи замовника послуг. Немає даних, що саме ОСОБА_7 знав коди, або що він відповідав за них. Усі його дії були зумовлені отриманими дорученнями.

Окремим аргументом захисник вказує на те, що слідчий експеримент із підозрюваним ОСОБА_23 , на який послався суд, містить, по суті, його зізнання у злочині, але не має належного доказового значення щодо причетності ОСОБА_7 .

Згідно з правовими позиціями ВС, допит підозрюваного, замаскований під слідчий експеримент без відтворення реальних обставин злочину, не може використовуватись як належний доказ. Якщо під час такого слідчого експерименту не відтворювалися реальні обставини події, то з нього не можна робити однозначний висновок про причетність третьої особи ( ОСОБА_7 ). Коли ж показання ОСОБА_23 використовуються як доказ проти ОСОБА_7 без безпосередньої перевірки та без реальної можливості поставити запитання цій особі у суді, це суперечить принципу змагальності і може призвести до неправильних висновків.

Факти, наведені обвинуваченням, не виключають інших версій того, що могло статися. Немає жодного прямого доказу, який би свідчив про те, що ОСОБА_7 знав про злочинний план і свідомо брав участь у його реалізації. Не представлено документів, які б доводили, що він був відповідальний за коди до сейфів, чи що він навмисно працевлаштовував особу під фальшивим ім`ям для вчинення злочину. Не було доведено, що він мав умисел на вчинення крадіжки або сприяв їй іншим чином, крім виконання своїх загальних робочих функцій.

З урахуванням викладеного, захисник просить апеляційний суд скасувати вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2024 року, яким ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України).

Представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та призначити йому більш суворе покарання, виходячи з таких міркувань.

Представник потерпілого вважає, що призначене покарання занадто м`яке, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки не враховує у повній мірі обставини справи та поведінку обвинуваченого.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що призначення покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів. Суд врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, має хронічні захворювання. Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, суд не встановив.

Втім, з представник вказує, що суд не приділив належної уваги певним важливим моментам, які свідчать про відсутність будь-яких передумов для більш м`якого ставлення до засудженого.

По-перше, ОСОБА_7 а ні на стадії досудового розслідування, а ні під час судового розгляду провини не визнав та щиро не розкаявся у скоєному. Навпаки, його поведінка свідчить про постійне затягування розгляду справи і надання неправдивих свідчень з метою уникнення відповідальності. Це вказує на те, що засуджений не робив жодних кроків до виправлення або усвідомлення протиправності своїх дій.

По-друге, попри наявність можливостей для часткового добровільного відшкодування збитків, спричинених потерпілому, ОСОБА_7 не скористався цією нагодою. З 2021 року він фактично перебував в умовах, коли міг хоча б частково компенсувати завдані збитки або проявити ініціативу щодо їх відшкодування, але не зробив цього. Така поведінка свідчить про повну відсутність каяття та небажання виправляти ситуацію.

Потерпілий та його представник переконані, що наслідки скоєного злочину є надзвичайно тяжкими та завдали потерпілому значної матеріальної шкоди. Вчинення такого особливо тяжкого злочину свідчить про високий ступінь суспільної небезпеки дій засудженого.

Проте призначене покарання, на думку потерпілої сторони, не відображає повністю ані вагу скоєного злочину, ані відсутність будь-яких позитивних змін у ставленні засудженого до скоєного.

Наявність двох неповнолітніх дітей на утриманні та відсутність судимостей не можуть слугувати підставою для призначення мінімально можливого строку в умовах, коли злочин вчинено з корисливих мотивів, завдано надзвичайно великої матеріальної шкоди, а обвинувачений усіляко уникає визнання вини та не демонструє готовності виправитися.

З урахуванням викладеного, потерпілий вважає, що суд першої інстанції недооцінив ступінь суспільної небезпеки діяння та особу винного, а також не врахував відсутність будь-якого каяття чи реальних кроків з боку ОСОБА_7 щодо відшкодування збитків. Це призвело до призначення йому покарання, яке, на переконання потерпілого та його представника, є занадто м`яким та не відповідає інтересам правосуддя.

Таким чином, представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити більш суворе покарання ОСОБА_7 за вчинений злочин.

До початку судового засідання представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подала заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 .

Ознайомившись із апеляційною скаргою захисника обвинуваченого, представник потерпілого вважає її необґрунтованою. Вина ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення повністю доведена належними, достатніми та допустимими доказами.

Вказує, що основний аргумент захисника зводиться до того, що суд першої інстанції неналежно оцінив свідчення обвинуваченого, який стверджує, що діяв за вказівками своїх керівників та не мав доступу до кодів сейфів, а також що потерпілий нібито погрожував йому. Проте ці твердження не підкріплені жодними об`єктивними доказами. Натомість показання потерпілого ОСОБА_9 узгоджені, послідовні та підтверджуються матеріалами справи та показаннями свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні стримано та послідовно пояснив, що після вчинення крадіжки зустрічався з ОСОБА_19 та ОСОБА_24 , які визнали свою причетність до злочину. З його слів, злочин готувався з лютого 2021 року, до команди залучили «Близнюка» ( ОСОБА_23 ), якого працевлаштували за підробленими документами. Встановлено, що обвинувачені мали доступ до відеокамер, системи охорони, неодноразово заходили до сейфової кімнати та здійснили ряд дій, спрямованих на отримання кодів і відключення сигналізації. Потерпілий наголосив, що без участі ОСОБА_7 реалізація злочинного задуму була б неможливою.

Версію обвинуваченого спростовують результати слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_17 , а також показання численних свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 . Вони підтвердили, що ОСОБА_7 разом із ОСОБА_16 займався підбором персоналу, в тому числі організував працевлаштування «Близнюка» ( ОСОБА_23 ) на посаду охоронця, змінив порядок зберігання ключів, не давав змінювати коди на сейфах та фактично контролював підготовчі дії, необхідні для скоєння крадіжки.

Свідок ОСОБА_21 прямо вказав, що бачив, як « ОСОБА_22 » видаляв відбитки пальців з ручки, та зазначив, що ОСОБА_7 пропонував йому «підзаробити» при вивезенні цінностей. Свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_29 пояснили, що за вказівкою ОСОБА_7 тривалий час не змінювалися коди до сейфів та був змінений порядок зберігання ключів. Свідок ОСОБА_30 підтвердив, що без посади та участі ОСОБА_7 в охоронній структурі злочинна діяльність була б ускладнена чи неможлива.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_7 був офіційно працевлаштований на посаді начальника відділу з організації майнової та особистої безпеки. Його функціональні обов`язки передбачали перевірку та добір персоналу, контроль діяльності охорони. Таким чином, його причетність до організації умов, за яких було вчинено злочин, є доведеною.

Доводи захисника про неправдивість показань потерпілого нічим не підтверджені. Потерпілий діяв стримано, його свідчення логічні та узгоджуються з іншими доказами. Заяви обвинуваченого про погрози потерпілого безпідставні й не підтверджені жодним доказом.

З урахуванням викладеного апелянт просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2024 року.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора і представника потерпілого.

В обґрунтування своєї позиції захисник наголосив, що, на його переконання, вирок суду першої інстанції ґрунтується переважно на показаннях окремих учасників кримінального провадження та результатах слідчих експериментів, що, на думку сторони захисту, не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Захисник зазначив, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення належними, допустимими та достатніми доказами не доведена. Крім того, адвокат ОСОБА_8 звернув увагу суду на наявність, на його думку, підстав для застосування положень ст. 84 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою, зокрема цукровим діабетом із тяжким перебігом.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту. Наголосив, що своєї вини не визнає, про обставини підготовки та вчинення кримінального правопорушення йому відомо не було, а під час події він не усвідомлював і не знав про злочинні наміри інших осіб. Також обвинувачений зазначив, що потерпілий ОСОБА_9 нібито погрожував йому та вимагав грошові кошти. Стверджував, що ніколи не визнавав своєї вини, умисно нікого не працевлаштовував з метою сприяння вчиненню злочину та не вчиняв дій, спрямованих на досягнення злочинного результату.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого. Прокурор просив змінити вирок суду першої інстанції в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_7 та кваліфікувати його дії за ч. 5 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, вчинене в особливо великих розмірах організованою групою, тобто із зазначенням кваліфікуючої ознаки вчинення злочину організованою групою.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вказуючи, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена у повному обсязі сукупністю належних, допустимих і достатніх доказів.

Водночас представник потерпілого наголосила, що призначене судом першої інстанції покарання є надмірно м`яким та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідкам і даним про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим просила апеляційний суд призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника обвинуваченого, обвинуваченого, прокурора, представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

У ході судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 судом були досліджені показання обвинуваченого, потерпілого та численні показання свідків, письмові докази, які є релевантними та допустимими відповідно до вимог КПК України.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що працював начальником відділу охорони матеріальних цінностей, які знаходилися в офісному приміщенні за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27, однак до вчинення крадіжки причетним себе не вважає.

На обґрунтування своєї позиції зазначив, що потерпілий ОСОБА_9 безпідставно звинуватив його у викраденні грошових коштів, погрожував йому та, за твердженням обвинуваченого, неправдиво повідомляв про те, що він разом із ОСОБА_19 просили про зустріч з метою каяття.

ОСОБА_7 стверджував, що доступу до коду сейфа не мав, за зміну кодів не відповідав, вказівок щодо їх незмінення не надавав, а питання встановлення, розміщення та функціонування відеореєстратора і сигналізації належали до компетенції інших відповідальних осіб.

Також показав, що відеообладнання та обладнання інтернет-зв`язку перебували у відкритому доступі, тому доступ до них могли мати й інші особи.

Обвинувачений заперечував свою обізнаність про те, що ОСОБА_22 працевлаштовувався за підробленим паспортом та зазначив, що він, на його думку, був прийнятий на роботу у звичайному порядку.

За словами ОСОБА_7 , він мав лише копії документів ОСОБА_22 , спілкувався з ним виключно з робочих питань, а перевірка такої особи стосувалася лише її професійної придатності.

Також пояснив, що графік чергувань складав за ініціативою самих охоронців, а чергування ОСОБА_22 у вихідні дні не було пов`язане з будь-якою злочинною домовленістю.

Крім того, ОСОБА_7 зазначив, що порядок зберігання ключів було змінено не з його ініціативи, а за вказівкою ОСОБА_19 , який повідомив про необхідність зберігання ключів у тубусі разом із майстер-ключем на робочому столі старшого охоронця.

Про відсутність жорстких дисків та розкручену коробку відеореєстратора він, за його словами, дізнався лише у неділю від ОСОБА_31 , який заступив на зміну після ОСОБА_22 . Після цього вони намагалися знайти ОСОБА_22 за місцем проживання, однак телефон останнього був вимкнений.

Про нестачу грошових коштів стало відомо в понеділок після відкриття сейфа касиром.

Також обвинувачений пояснив, що його затримали разом із ОСОБА_19 під час виїзду із Запоріжжя, а сам виїзд, за його твердженням, був пов`язаний із пропозицією ОСОБА_19 поїхати на нічну риболовлю.

Разом з тим потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що є фізичною особою-підприємцем, а про викрадення грошових коштів дізнався у понеділок, 14.06.2021, після чого прибув до офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 та почав з`ясовувати, хто з охоронців працював у вихідні дні.

Зі слів потерпілого, приблизно через три дні після вчинення крадіжки, вже після затримання ОСОБА_23 , йому зателефонував ОСОБА_19 , який попросив про зустріч та повідомив, що бажає покаятися.

Під час вказаної розмови ОСОБА_19 , за твердженням потерпілого, розповів, що він разом із ОСОБА_24 , який перебував у його безпосередньому підпорядкуванні, спланували викрадення грошових коштів, а підготовка до злочину розпочалася ще з лютого 2021 року. Потерпілий зазначив, що ОСОБА_19 знав ОСОБА_23 близько 15 років, саме тому його було залучено до реалізації злочинного плану та працевлаштовано за підробленим паспортом без проходження належної процедури працевлаштування.

Також потерпілий показав, що, за отриманою ним інформацією, до вчинення злочину готувалися заздалегідь: окремих співробітників служби безпеки, які не влаштовували учасників злочинного плану, було звільнено, натомість сформовано свою команду; учасники неодноразово заходили до сейфової кімнати, працювали по суботах обмеженим колом осіб, штучно створювали часті спрацювання сигналізації, налаштували можливість перегляду сейфової кімнати на моніторах, відпрацьовували порядок зняття сигналізації та вимкнення відеоспостереження. Крім того, ключі, за словами потерпілого, вони самостійно опечатували та зберігали на посту охорони, а також встановили один код на всі зони, які вели до сейфової кімнати.

Потерпілий зазначив, що наступного дня або через день після розмови із ОСОБА_19 , орієнтовно 17.06.2021 йому зателефонував ОСОБА_7 , який також просив про зустріч та, за словами потерпілого, сподівався на прощення. Під час цієї розмови ОСОБА_7 розповів, яким чином вони готувалися до злочину, як працевлаштовували ОСОБА_23 під анкетними даними ОСОБА_22 , а також як утрьох розробляли план дій із чітким розподілом ролей. При цьому, зі слів потерпілого, ОСОБА_24 та ОСОБА_19 не повідомили лише того, яким саме чином їм став відомий код до сейфа.

Потерпілий ОСОБА_9 також показав, що йому повідомляли про залучення брата ОСОБА_23 та знайомого з м. Харкова для допомоги у винесенні грошових коштів і ці обставини, за його словами, були зафіксовані на відеозаписі. Потерпілий зазначив, що крадіжка була вчинена 12.06.2021, у день його народження, а після викрадення було залишено записку про те, що вони «забрали своє».

За показаннями потерпілого, у день вчинення крадіжки ОСОБА_7 перебував на робочому місці, а в подальшому ОСОБА_23 самостійно заходив до сейфової кімнати. ОСОБА_9 пояснив, що у суботу вони мали відкрити приміщення та надалі разом його закривати, а ОСОБА_7 складав графік чергувань таким чином, щоб ОСОБА_23 чергував саме по суботах. На думку потерпілого, ОСОБА_32 , а наступного дня після крадіжки лише створював видимість його пошуку за місцем проживання.

Потерпілий також повідомив, що ОСОБА_23 мав ключі, зняв сигналізацію, а до цього декілька разів разом з іншими особами заходив до крила приміщення, де знаходилася сейфова кімната, оскільки вони не могли одразу підібрати код. Викрадені грошові кошти, за словами ОСОБА_9 , були його особистими коштами. Частину коштів працівники поліції вилучили під час обшуків у ОСОБА_23 та повернули йому, однак 10 000 000 гривень, які, на переконання потерпілого, залишилися у ОСОБА_19 та ОСОБА_24 йому повернуті не були.

Крім того, ОСОБА_9 показав, що у сейфовій кімнаті знаходилося вісім сейфів, а його особисті грошові кошти зберігалися в одному з них. Доступ до цього сейфа мали лише він та касир, сам сейф був обладнаний механічним набірним кодом і ключем. На думку потерпілого, код до сейфа обвинувачені підбирали декілька разів, доки не змогли його відкрити, оскільки мали можливість переглядати відеозаписи з камери, розташованої у сейфовій кімнаті. Про те, що саме в цьому сейфі зберігалися гроші, учасники злочину, за словами потерпілого, знали, оскільки у приміщенні були встановлені камери, а доступ до відповідних записів вони мали.

Потерпілий наголосив, що без участі ОСОБА_7 вчинення крадіжки було б неможливим, оскільки саме ОСОБА_24 , будучи обізнаним про наміри ОСОБА_19 та ОСОБА_23 , мав повідомити про це потерпілого, однак цього не зробив. Також ОСОБА_9 зазначив, що безпосереднім керівником ОСОБА_24 був ОСОБА_19 . Цивільний позов потерпілий підтримав у повному обсязі та просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь матеріальну шкоду, спричинену злочином, у розмірі 10 000 000 гривень.

Також під час судового засідання суду першої інстанції допитано ряд свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_20 , який працював охоронником у ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ», пояснив, що ОСОБА_7 після працевлаштування до служби безпеки став його безпосереднім керівником. ОСОБА_7 та ОСОБА_16 займалися перевіркою персоналу при прийнятті на роботу, зокрема перевіряли анкети кандидатів на посади охоронців. Свідок зазначив, що графіки чергувань охоронців складав саме ОСОБА_7 , при цьому у суботу, як правило, чергував ОСОБА_11 . Також свідок показав, що ОСОБА_11 на роботу привів ОСОБА_7 та представив його як нового працівника. За показаннями свідка, служба охорони мала доступ до жорсткого диску, паролів, ключів та приміщення сейфової кімнати, однак самі сейфи були під сигналізацією, а механічні паролі до них мали лише касири та керівники складів. Водночас електронний код від сейфу, за словами свідка, був у ОСОБА_16 та ОСОБА_7 ОСОБА_20 також пояснив, що після зміни сигналізації у травні 2021 року охоронці мали майстер-ключ, яким могли відкривати охоронювані приміщення, окрім сейфів, а з робочого місця охоронця можна було налаштувати камеру таким чином, щоб бачити, що відбувається у сейфовій кімнаті.

Свідок ОСОБА_21 , який працював старшим охоронцем ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ», пояснив, що його керівником був ОСОБА_16 , а ОСОБА_7 був заступником ОСОБА_16 та займався перевіркою осіб, які влаштовувались на роботу. Зі слів свідка, саме ОСОБА_7 приніс анкету ОСОБА_22 , копію його паспорта та привів його на роботу в січні 2021 року. Свідок провів Близнюку інструктаж і ввів його в курс роботи. Свідок ОСОБА_21 зазначив, що спочатку ОСОБА_22 перебував під його контролем, однак надалі міг залишатися на об`єкті самостійно. Також свідок пояснив, що двічі ОСОБА_7 відпускав його вдень з роботи, повідомляючи, що він разом із ОСОБА_22 залишаться на об`єкті. 12.06.2021, прийшовши на зміну, ОСОБА_21 виявив ознаки втручання у відеореєстратор, зокрема болтики від кришки відеореєстратора, відсутність жорсткого диску та відеозаписів, а також те, що окремі зони не були під охороною. Після цього він зателефонував ОСОБА_7 . Крім того, свідок повідомив, що після крадіжки на відеозаписі бачив, як ОСОБА_22 видаляв відбитки пальців з ручки. Окремо ОСОБА_21 пояснив, що у лютому-березні 2021 року ОСОБА_7 пропонував йому у майбутньому «підзаробити», а саме забрати сумку з цінностями та перевезти її в інше місце, однак він відмовився. Також свідок зазначив, що після встановлення нової сигналізації у ОСОБА_16 та ОСОБА_7 з`явився віддалений доступ до камер відеоспостереження, а ОСОБА_22 самостійно не міг би вчинити крадіжку.

Свідок ОСОБА_33 , головний інженер ТОВ «Охоронний Холдинг», пояснив, що вказане товариство здійснювало охорону об`єкта за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27, а система охорони працювала належним чином. Для зняття об`єкта з охорони необхідно було ввести код доступу, відомий клієнту. Свідок зазначив, що після події отримав доступ до охоронного приладу, ввів код адміністратора та здійснив його заміну. При цьому ним було встановлено, що коду адміністратора були присвоєні групи зняття, чого за звичайних умов не робиться, оскільки код адміністратора дає можливість зняти всі групи з охорони. Також свідок пояснив, що код адміністратора відомий лише технічним спеціалістам, однак він може стати відомим іншій особі, якщо така особа перебуває поряд зі спеціалістом під час його введення.

Свідок ОСОБА_34 , електромонтер ТОВ «Охоронний Холдинг», пояснив, що безпосередньо спілкувався з ОСОБА_7 під час виконання робіт за заявками, які підписував обвинувачений. У таких заявках йшлося, зокрема, про зміну паролів та часті спрацювання сигналізації. Свідок зазначив, що код адміністратора відомий лише спеціалістам ТОВ «Охоронний Холдинг», однак під час введення коду поряд завжди перебував хтось із охорони. При цьому ОСОБА_34 прямо зазначив, що ОСОБА_7 особисто просив змінити пароль.

Свідок ОСОБА_35 , директор ТОВ «ТКФ Енерго Холдинг», пояснив, що електрики виконували роботи на об`єкті за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27, у тому числі по суботах. Їм було поставлено завдання розділити живлення інтернету від відеореєстраторів та встановити додаткові розетки. За словами свідка, така пропозиція надходила від ОСОБА_7 , після чого було здійснено відповідне розподілення електропостачання.

Свідок ОСОБА_27 пояснив, що раніше працював у службі безпеки, де керівником був ОСОБА_16 , а ОСОБА_7 був одним із його заступників. Свідок зазначив, що саме від ОСОБА_7 надійшла заявка щодо необхідності охоронця та ОСОБА_22 привів ОСОБА_7 , який мав провести його перевірку. Водночас, за результатами службової перевірки після події було встановлено, що така перевірка фактично не проводилася, а репутація ОСОБА_22 була сумнівною. ОСОБА_27 пояснив, що ОСОБА_22 спочатку працював охоронцем на іншому об`єкті, а приблизно через три місяці був переведений до приміщення, де знаходилися сейфи. Свідок наголосив, що без сприяння ОСОБА_7 ОСОБА_22 не був би працевлаштований. Також він повідомив, що після появи ОСОБА_22 почала часто спрацьовувати сигналізація, техніки приблизно тричі на тиждень проводили з нею маніпуляції, а ОСОБА_7 знав код доступу. Крім того, після вчинення злочину на відеозаписі було виявлено, що приблизно за тиждень до події ОСОБА_7 разом із ОСОБА_22 заходили до приміщення біркування, з якого був вхід до сейфової кімнати, хоча права туди заходити не мали, а в цьому приміщенні знаходилися відеореєстратори, камери та жорсткий диск. Також свідок повідомив, що чув від охоронця Купчика про пропозицію ОСОБА_7 перемістити сумку з грошима за винагороду.

Свідок ОСОБА_26 , директор ПТ «Блік Транс», показала, що ОСОБА_7 працював на її підприємстві начальником відділу з майнової та особистої безпеки, мав доступ до відеоспостереження, камер в офісі та на прилеглих територіях. До його обов`язків входили контроль і організація безпеки, підбір та перевірка кандидатів на посади. Свідок зазначила, що обвинувачений привів на підприємство особу, яка в подальшому вчинила злочин, при цьому така особа була прийнята в обхід установленої процедури працевлаштування, без належної перевірки щодо судимостей. ОСОБА_26 також пояснила, що перед крадіжкою часто почала спрацьовувати сигналізація, однак ОСОБА_7 пояснював це технічними неполадками. Крім того, зі слів свідка, один з охоронців повідомляв їй, що до пограбування ОСОБА_7 пропонував взяти участь у вивезенні певних коштів.

Свідок ОСОБА_30 показав, що раніше працював керівником служби безпеки ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ», а ОСОБА_7 був начальником відділу фізичної служби охорони. Свідок зазначив, що ОСОБА_16 , ОСОБА_7 та ОСОБА_22 , який фактично був ОСОБА_23 , приблизно за пів року до 12.06.2021 вирішили здійснити крадіжку. За словами свідка, ОСОБА_22 спочатку був працевлаштований охоронцем на іншому об`єкті, при цьому підготовкою копії паспорта займався ОСОБА_7 , а коли відділ кадрів вимагав оригінал паспорта, ОСОБА_16 повідомив, що бачив усі документи. ОСОБА_30 також пояснив, що ОСОБА_7 створював умови для звільнення охоронця ОСОБА_36 з об`єкта №27, зокрема висував до нього претензії та позбавляв премій, після чого на його місце було переведено ОСОБА_22 . На переконання свідка, без допомоги ОСОБА_16 та ОСОБА_7 . ОСОБА_22 не мав би можливості потрапити на цей об`єкт. Також свідок зазначив, що при підготовці до злочину ОСОБА_16 та ОСОБА_7 дізналися код охорони та код сейфів, а ОСОБА_7 , посилаючись на вказівку ОСОБА_19 , заборонив касиру змінювати код доступу. Крім того, свідок повідомив, що приблизно за місяць до злочину ОСОБА_7 заявляв про нібито спостереження за офісом невідомими особами, однак під час перевірки ця інформація не підтвердилася.

Свідок ОСОБА_28 , який працював касиром у підприємстві, що входило до складу ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ», пояснив, що ОСОБА_7 був начальником відділу фізичної служби охорони та відповідав за фізичну охорону об`єктів по вул. Рекордна, 27 та 33-А, а під його керівництвом перебували охоронці. Свідок зазначив, що ОСОБА_7 міг заходити до сейфової кімнати, тоді як інші працівники могли потрапити туди лише у присутності керівника. ОСОБА_28 повідомив, що код від сейфів мав змінюватися часто, однак від касира ОСОБА_29 йому стало відомо, що за вказівкою ОСОБА_7 код було заборонено змінювати, тому приблизно за три місяці до крадіжки він не змінювався. Також свідок пояснив, що порядок зберігання ключів було змінено, а для відкриття сейфа необхідно було спочатку зняти сигналізацію, ввести код на барабані та відкрити дверцята фізичним ключем. Про крадіжку він дізнався у понеділок після виходу на роботу, а суму викраденого було визначено за залишками каси, оскільки перед подією у п`ятницю проводилася інвентаризація.

Свідок ОСОБА_29 , яка працювала касиром у ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ», пояснила, що обвинуваченого знала як начальника фізичної охорони підприємства. Вона зазначила, що службою безпеки було змінено порядок зберігання ключів від сейфів: раніше вони зберігалися в її кабінеті, а згодом почали зберігатися в охорони. Для відкриття сейфа необхідно було ввести код і використати фізичний ключ. Свідок повідомила, що саме вона клала до сейфа грошові кошти, які їй передавав ОСОБА_9 . Про крадіжку вона дізналася після її вчинення, коли у понеділок прийшла на роботу і ОСОБА_7 запропонував їй у супроводі відкрити сейф. Після відкриття вона побачила безлад, надірвані та перевернуті пакети, у зв`язку з чим зрозуміла, що в сейфі відбулися сторонні дії. Після підрахунку залишків було встановлено суму викрадених коштів.

Свідок ОСОБА_11 показав, що свій паспорт втратив давно, а працівники поліції викликали його для з`ясування цих обставин. Свідок зазначив, що має вже третій паспорт, оскільки перший у нього було викрадено, а другий втрачено з невідомих причин. З обвинуваченим ОСОБА_7 він, за його словами, не знайомий.

Свідок ОСОБА_37 , яка працювала психологом у ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ», пояснила, що після вчинення крадіжки було надано розпорядження провести перевірку окремих осіб на поліграфі, зокрема і ОСОБА_7 . За словами свідка, за результатами такої перевірки було виявлено ознаки його причетності до події, хоча він не визначався як організатор. Також свідок зазначила, що під час перевірки ОСОБА_7 часто надавав неправдиві відповіді.

Крім показань свідків, потерпілого та обвинуваченого, судом першої інстанції було досліджено письмові докази кримінального провадження, які у своїй сукупності підтверджують як сам факт вчинення крадіжки грошових коштів в особливо великих розмірах, так і обставини її підготовки, спосіб проникнення до сейфової кімнати, механізм доступу до охоронної системи, подальше переміщення та часткове вилучення викрадених коштів, а також службове становище ОСОБА_7 і його функціональний зв`язок із організацією охорони об`єкта.

Зокрема, відповідно до заяви ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення №429 від 14.06.2021, останній повідомив про те, що 12.06.2021 у період часу з 15:00 до 16:00 год. невідома особа, шляхом відключення сигналізації у приміщенні за адресою: АДРЕСА_5 , проникла до сейфової кімнати та викрала грошові кошти у сумі 20 000 доларів США, 1 100 000 євро та 2 960 200 гривень.

На підставі цієї заяви до ЄРДР за №0000186 від 14.06.2021 внесено відомості за ч. 5 ст. 185 КК України, а постановою слідчого від 16.06.2021 ОСОБА_9 залучено до кримінального провадження як потерпілого.

Також досліджено документи, які підтверджують службовий статус ОСОБА_7 .

Так, заявою від 30.04.2020 ОСОБА_7 просив прийняти його на посаду начальника відділу з організації майнової та особистої безпеки ПТ «Бліктранс» Степанова і компанія, а наказом №5-к від 30.04.2020 його з 04.05.2020 прийнято на зазначену посаду, про що міститься відповідний запис у трудовій книжці.

Крім того, розпорядженням засновника Юніон Груп ОСОБА_38 №03/2020 від 25.05.2020 з 01.06.2020 створено Службу безпеки та охорони Холдингу, а додатком до цього розпорядження визначено ключові функціональні обов`язки ОСОБА_7 , у тому числі роботу з персоналом, проведення перевірки, тестування та співбесід із новоприйнятими працівниками.

Також 04.05.2020 з ОСОБА_7 були укладені договір про повну матеріальну відповідальність та договірне зобов`язання про нерозголошення комерційної таємниці і конфіденційної інформації, що підтверджує його обізнаність із характером охоронюваних відомостей та підвищений рівень відповідальності за майнову безпеку підприємства.

Важливе доказове значення суд першої інстанції надав протоколу огляду місця події від 14.06.2021 із фототаблицями та картою пам`яті, відповідно до якого було оглянуто приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27, встановлено наявність сейфової кімнати, металевих дверей із врізним та кодовим замками, камер відеоспостереження, сейфів із цифровими дисками кодових замків, а також вилучено змиви з дверцят сейфу, пульту сигналізації, ручок дверей, цифрового диску кодового замку, аркуш паперу з рукописним текстом «З днем рождения, ми забрали свое шо ти нам должен», чорні сумки, поліетиленові пакети та інші предмети. Зазначений протокол підтверджує обстановку місця події, спосіб проникнення до приміщення та сейфу, а також факт наявності технічних засобів охорони, доступ до яких мав істотне значення для вчинення крадіжки.

Розмір матеріальної шкоди підтверджується долученими потерпілим документами, зокрема актом інвентаризації каси від 15.06.2021, щоденним актом по залишках грошових коштів від 11.06.2021, копіями податкових декларацій та квитанцій ФОП ОСОБА_9 .

Судом досліджено і протоколи обшуків від 17.06.2021, якими підтверджено подальший рух та часткове виявлення викрадених коштів. Зокрема, під час обшуку автомобіля «Chevrolet Express» реєстраційний номер НОМЕР_1 вилучено 100 купюр номіналом 500 євро, 25 купюр номіналом 100 доларів США, 39 купюр номіналом 1000 гривень, 23 купюри номіналом 500 гривень, документи на ім`я ОСОБА_17 , мобільні телефони, ключ від автомобіля та сам автомобіль.

Під час обшуку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 , у ґрунті було виявлено полімерні пакети з великими сумами грошових коштів у євро, доларах США та гривнях. Відповідно до протоколу огляду речей від 25.06.2021, загальна сума вилучених під час обшуків коштів становила 806 000 євро, 11 185 доларів США та 1 800 500 гривень, які були передані потерпілому ОСОБА_9 на відповідальне зберігання.

Крім того, судом досліджено протокол обшуку автомобіля «Toyota Rav 4» державний номерний знак НОМЕР_2 , проведеного за участю ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , під час якого вилучено значну кількість ювелірних виробів, документи, флеш-носії, а також грошові кошти на загальну суму 20 540 євро. Вказані кошти в подальшому були оглянуті протоколом від 05.07.2021, а згідно з розпискою від 24.07.2021 ОСОБА_9 отримав на відповідальне зберігання 20 000 євро.

Відповідно до протоколу огляду предмета від 24.06.2021 та відеозаписів з камер спостереження від 22.05.2021, які добровільно надані свідком ОСОБА_27 , вбачається, що ОСОБА_22 у присутності ОСОБА_7 відчиняв двері до приміщення офісу біркування, вони разом заходили до приміщення, де знаходилася серверна частина окремих камер відеоспостереження, а також ОСОБА_22 самостійно заходив до приміщення з пультом сигналізації. Ці дані узгоджуються з показаннями свідків щодо доступу ОСОБА_7 та ОСОБА_22 до технічних приміщень, пов`язаних із відеоспостереженням і сигналізацією.

Також судом досліджено протокол слідчого експерименту від 18.06.2021 за участю підозрюваного ОСОБА_17 , його захисника та понятих, із відеозаписом, відтвореним у судовому засіданні.

Під час цієї слідчої дії ОСОБА_17 детально пояснив обставини працевлаштування з використанням підроблених документів, збору інформації про охорону, сейфи, сигналізацію та камери відеоспостереження, підбору коду до сейфа, відключення сигналізації і камер, а також безпосереднього викрадення коштів 12.06.2021.

На місці події він показав, як саме вимикав сигналізацію, як проникав до приміщення із сейфом, які комбінації набирав для відкриття сейфу, та пояснив, що обставини вчинення крадіжки обговорював і планував із ОСОБА_16 та ОСОБА_7 .

Крім того, судом досліджено лист ТОВ «Охоронний Холдинг» №1419/07 від 05.07.2021, згідно з яким товариство надавало послуги охорони об`єкта за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27, а до списку осіб, відповідальних за зняття та постановку сигналізації, було додано ОСОБА_7 , а з 05.01.2021 також ОСОБА_21 . У цьому ж листі зафіксовано неодноразові спрацювання сигналізації у період з 01.04.2021 по 12.06.2021, зокрема 17.04.2021 з вини представника замовника ОСОБА_7 , 08.05.2021 за участю ОСОБА_11 у присутності ОСОБА_7 , а також 26.05.2021 щодо відкриття сейфової №2 та сейфу №1 із повідомленням ОСОБА_7 . Водночас у листі зазначено, що працівники ТОВ «Охоронний Холдинг» не мали можливості самостійно зняти об`єкт з охорони чи вимкнути сигналізацію, оскільки кодовими ключами володіли лише замовники послуг або їх довірені особи.

Колегія суддів вважає, що наведені письмові докази у сукупності з показаннями потерпілого, свідків та іншими дослідженими матеріалами підтверджують факт вчинення крадіжки, розмір викраденого майна, спосіб проникнення до сейфової кімнати, використання доступу до сигналізації та відеоспостереження, подальше приховування і часткове вилучення викрадених коштів, а також службову роль ОСОБА_7 у системі охорони об`єкта, що мало істотне значення для реалізації злочинного умислу.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, дійшла до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим із дотриманням вимог ст. 370 КПК України, а доводи апеляційної скарги сторони захисту не спростовують висновків місцевого суду про доведеність винуватості останнього поза розумним сумнівом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що роль ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину не зводилася до пасивного перебування на посаді чи формального виконання службових функцій, а полягала у створенні необхідних умов для реалізації спільного злочинного умислу, зокрема у сприянні працевлаштуванню особи № 2 під анкетними даними ОСОБА_11 , забезпеченні її доступу до об`єкта, переведенні на об`єкт, де знаходилися сейфи, створенні умов для самостійного перебування цієї особи на робочому місці у вихідний день, а також у фактичному контролі за окремими елементами охоронної системи.

Доводи захисника та обвинуваченого про те, що ОСОБА_7 лише виконував звичайні службові обов`язки, не мав доступу до сейфу, не відповідав за коди, не знав про підробку паспорту і не був обізнаний із злочинними намірами інших осіб, колегія суддів вважає такими, що були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну оцінку у вироку.

Сам по собі факт заперечення вини обвинуваченим не є підставою для висновку про недоведеність обвинувачення, якщо його версія не узгоджується із сукупністю досліджених доказів.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив не з одного доказу, а з логічної сукупності показань потерпілого, свідків, письмових доказів, протоколів слідчих дій, речових доказів та даних, отриманих під час слідчого експерименту з ОСОБА_17 .

Так, потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що після вчинення крадіжки, у понеділок 14.06.2021, він прибув до офісу за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27, з`ясував, хто саме з охоронців працював у вихідні дні, а в подальшому від ОСОБА_16 та ОСОБА_7 отримав відомості про підготовку до крадіжки, працевлаштування ОСОБА_23 під даними ОСОБА_22 , розроблення плану дій, створення умов для роботи по суботах, доступ до відеоспостереження, сигналізації, ключів та сейфової кімнати.

Потерпілий прямо зазначав, що без участі ОСОБА_7 вчинення крадіжки було б неможливим, оскільки саме останній, перебуваючи у відповідній службовій ієрархії, мав забезпечити організаційну сторону доступу до об`єкта, графік чергувань та прикриття дій ОСОБА_23 .

При цьому суд першої інстанції не поклав показання потерпілого в основу вироку, а перевірив їх у взаємозв`язку з іншими доказами.

Показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_20 , який показав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_16 займалися перевіркою персоналу під час працевлаштування до служби безпеки ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ», перевіряли анкети претендентів, а ОСОБА_11 саме ОСОБА_7 привів і представив як нового працівника. Свідок також зазначив, що графік чергувань складав ОСОБА_24 , у суботу завжди чергував ОСОБА_22 , а електронний код від сейфу був у ОСОБА_19 та ОСОБА_24 .

Крім того, ОСОБА_20 показав, що після заміни сигналізації у травні 2021 року в охоронців був майстер-ключ, за допомогою якого можливо було відкривати охоронювані приміщення, а з робочого місця охоронця можна було налаштувати камеру таким чином, щоб бачити, що відбувається у сейфовій кімнаті.

Показання свідка ОСОБА_21 також спростовують версію обвинуваченого про його непричетність.

Свідок показав, що ОСОБА_7 був заступником ОСОБА_16 і займався перевіркою осіб, які влаштовувались на роботу; саме ОСОБА_24 приніс йому анкету ОСОБА_22 , копію його паспорта та привів його на роботу у січні 2021 року.

Крім того, ОСОБА_21 показав, що два рази ОСОБА_24 відпускав його вдень з роботи, повідомляючи, що він разом із ОСОБА_22 залишаться на об`єкті. Після події 12.06.2021 свідок виявив болтики від кришки відеореєстратора, відсутність жорсткого диска, відсутність відеозаписів, а також зазначив, що бачив на відеозаписі, як ОСОБА_22 видаляв відбитки пальців з ручки.

Крім того, ОСОБА_21 показав, що ОСОБА_7 у лютому-березні 2021 року пропонував йому у майбутньому «підзаробити», а саме забрати сумку з цінностями та перевезти її в інше місце, на що свідок відмовився.

Такі показання прямо вказують на участь ОСОБА_7 у підготовчих діях, які передували викраденню коштів.

Свідок ОСОБА_27 підтвердив, що заявка щодо необхідності охоронця надходила від ОСОБА_7 , ОСОБА_22 привів саме ОСОБА_24 , який мав провести перевірку щодо нього, однак така перевірка фактично не проводилася.

Свідок також показав, що після приходу ОСОБА_22 почала часто спрацьовувати сигналізація, приблизно три рази на тиждень приїжджали техніки та проводили маніпуляції із сигналізацією, а ОСОБА_24 знав код доступу.

Крім того, після вчинення злочину на відео було виявлено, що приблизно за тиждень до події ОСОБА_24 разом із ОСОБА_22 заходили до приміщення біркування, з якого був вхід до сейфової кімнати, хоча права туди заходити вони не мали, а в цьому приміщенні знаходилися відеореєстратори, камери та жорсткий диск.

Свідок ОСОБА_26 , яка була директором ПТ «Блік Транс», підтвердила, що ОСОБА_24 працював начальником відділу з майнової та особистої безпеки, мав доступ до відеоспостереження, камер офісу та прилеглих територій, а до його обов`язків входили контроль і організація безпеки, підбір та перевірка кандидатів на посади.

Встановлено, що саме обвинувачений привів на підприємство особу, яка в подальшому вчинила злочин, причому в обхід процедури працевлаштування, без належної перевірки щодо судимостей, а перед крадіжкою часто почала спрацьовувати сигналізація, однак ОСОБА_24 пояснював це технічними неполадками.

Свідок ОСОБА_30 підтвердив, що ОСОБА_22 спочатку був працевлаштований на інший об`єкт, однак у подальшому був переведений на об`єкт № 27, при цьому без допомоги ОСОБА_19 та ОСОБА_24 він не мав би шансів потрапити на цю посаду.

ОСОБА_18 також показав, що ОСОБА_7 заборонив касиру змінювати код доступу, а за місяць до злочину повідомляв про нібито спостереження за офісом невідомими особами, що при перевірці не підтвердилося.

Такі показання, відтворюють одну й ту саму логічну картину, зокрема те, що ОСОБА_7 мав службові повноваження у сфері організації охорони та добору персоналу, сприяв появі на об`єкті ОСОБА_23 під даними ОСОБА_22 , не забезпечив належної перевірки такої особи, сприяв її переведенню на об`єкт із сейфовою кімнатою, створював умови для її самостійного перебування на об`єкті у вихідні дні, був пов`язаний із питаннями сигналізації, доступу, зміни паролів і порядку зберігання ключів, а також не повідомив керівництву або потерпілому про очевидні ризики, які виникали з поведінки цієї особи.

Письмові докази також узгоджуються з показаннями свідків. Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 30.04.2020 на ім`я директора ПТ «Бліктранс» ОСОБА_18 і компанія ОСОБА_26 , він просив прийняти його на посаду начальника відділу з організації майнової та особистої безпеки з 01.05.2020 року, а наказом керівника ПТ «Бліктранс» Степанова і компанія №5-к від 30.04.2020 ОСОБА_7 з 04.05.2020 прийнято на цю посаду, про що зроблено запис у трудовій книжці НОМЕР_3 .

Згідно з розпорядженням засновника ОСОБА_39 №03/2020 від 25.05.2020, з 01.06.2020 було створено та організовано роботу Служби безпеки та охорони Холдингу, а додатком №1 до цього розпорядження визначено ключові функціональні обов`язки ОСОБА_7 як начальника відділу з організації майнової та особистої безпеки, зокрема роботу з персоналом, тестування, перевірку та співбесіди з новоприйнятими працівниками.

Отже, твердження про відсутність документального підтвердження службових повноважень обвинуваченого є необґрунтованим.

Доводи про відсутність у ОСОБА_7 доступу до сигналізації та кодів також спростовуються листом ТОВ «Охоронний Холдинг» №1419/07 від 05.07.2021, відповідно до якого товариство надавало послуги охорони об`єкта за адресою: АДРЕСА_5 на підставі договору охорони за допомогою комплексу тривожної сигналізації №2т40148 від 29.11.2019.

У цьому листі зазначено, що до списку осіб, відповідальних за зняття та постановку сигналізації на зазначеному об`єкті, замість ОСОБА_40 було додано ОСОБА_7 , а з 05.01.2021 - ОСОБА_21 .

Також зафіксовано спрацювання сигналізації: 17.04.2021 о 11:09 спрацював шлейф охоронної сигналізації об`єму сейфу, при обстеженні встановлено причину з вини представника замовника ОСОБА_7 ; 08.05.2021 о 09:55 спрацював шлейф об`єму кабінету, при обстеженні встановлено некоректне зняття з охорони працівником замовника ОСОБА_11 , при цьому був присутній ОСОБА_7

08.05.2021 о 16:10 спрацював шлейф розбиття вікна кабінету, а до дзвінка представника замовника ОСОБА_7 було зазначено не реагувати.

26.05.2021 о 23:29 спрацював шлейф відкриття сейфової №2 та сейфу №1, при цьому було сповіщено представника ОСОБА_7 . Вказане безпосередньо свідчить про його залучення до питань охорони, сигналізації та реагування на події, які стосувалися доступу до приміщень, де зберігалися матеріальні цінності.

Не заслуговує на увагу й посилання захисника на те, що слідчий експеримент з підозрюваним ОСОБА_17 начебто не має доказового значення щодо ОСОБА_7 .

Згідно з протоколом слідчого експерименту від 18.06.2021, проведеним за участю підозрюваного ОСОБА_17 , його захисника ОСОБА_41 та понятих, а також із відтворенням флеш-носія з відеозаписом у судовому засіданні, ОСОБА_17 детально пояснив обставини крадіжки 12.06.2021 о 15 годині 30 хвилин з сейфу офісу за адресою: АДРЕСА_5 , зокрема порядок свого працевлаштування із використанням підроблених документів, обставини проживання у ОСОБА_7 після прибуття до м. Запоріжжя, порядок отримання доступу до об`єкта, переведення на об`єкт, де знаходилися сейфи, спостереження за відкриттям і закриттям сейфів, підбір коду, відключення сигналізації та камер відеоспостереження.

Під час цієї слідчої дії ОСОБА_23 не лише повідомив відомості, а й на місці показав, як і де вимкнув сигналізацію, як проник до приміщення із сейфом, які комбінації набирав для відкриття сейфу, а також пояснив, що обставини крадіжки обговорював і планував зі ОСОБА_19 та ОСОБА_24 .

Колегія суддів наголошує, що слідчий експеримент (ст. 240 КПК України) це відтворення дій, обстановки та обставин події. Отримання від потерпілого, свідків, чи інших осіб відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням установленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання під час такого експеременту (Постанова ВС у справі № 484/4643/19).

Таким чином, з урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що у матеріалах кримінального провадження йдеться не про формальний допит, замаскований під іншу слідчу дію, а про повноцінну перевірку та уточнення відомостей на місці події з відтворенням механізму злочину.

Доводи захисника про відсутність прямих доказів не спростовують вироку.

Колегія суддів вказує, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину окремо, однак підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Відповідно до практики Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.12.2020 у справі №728/578/19, відсутність прямих доказів не перешкоджає доведенню вини, якщо сукупність належних і допустимих непрямих доказів поза розумним сумнівом підтверджує вчинення злочину саме обвинуваченим.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2024 у справі №692/1743/19 також наголошено, що суд робить висновок не на окремо взятому доказі, а на основі аналізу всієї сукупності доказів, як прямих, так і непрямих, які доповнюють та уточнюють один одного, при цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Отже, суд першої інстанції у вказаному провадженні виходив не лише з показань потерпілого чи показань ОСОБА_23 під час слідчого експерименту або лише з факту службового становища ОСОБА_7 .

Навпаки, висновок суду про винуватість обвинуваченого сформовано шляхом аналізу, оцінки і зіставлення даних про його посаду, функціональні обов`язки, роль у підборі персоналу, обставини появи ОСОБА_42 на об`єкті, зміну порядку зберігання ключів, незмінення кодів до сейфів, спрацювання сигналізації, доступ до камер і відеореєстраторів, перебування ОСОБА_24 разом із ОСОБА_22 у приміщеннях, пов`язаних із сейфовою кімнатою, пропозицію ОСОБА_21 , а також подальші обставини виявлення частини викрадених коштів.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 як таких, що вчинені у складі організованої групи, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних обставинах кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь три і більше особи, які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого кримінального правопорушення або одного кримінального правопорушення, що потребує ретельної довготривалої підготовки, об`єднані єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

Водночас сама лише участь у вчиненні злочину трьох або більше осіб, наявність попередньої домовленості між ними, узгодженість окремих дій, розподіл певних ролей та спільний корисливий мотив ще не є достатніми для висновку про вчинення кримінального правопорушення саме організованою групою.

Такі ознаки можуть свідчити про попередню змову групи осіб, однак для кваліфікації за ознакою організованої групи необхідним є встановлення якісно вищого рівня співучасті, а саме наявності стійкого, стабільного та згуртованого злочинного об`єднання.

Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 справа № 484/1134/16-к звернув увагу, що визначальною рисою організованої групи є саме стійкість такого об`єднання. Стійкість передбачає стабільність і згуртованість групи, наявність постійних міцних внутрішніх зв`язків між її учасниками, певних правил поведінки, організатора, чіткого визначення ролі кожного учасника, високого рівня узгодженості дій, єдиного плану, доведеного до відома всіх учасників, а також системність та детальну організацію функціонування групи, здатність до заміни учасників, прикриття своєї діяльності, наявність фінансових чи інших матеріальних засобів для її функціонування.

Утворення організованої групи повинно розумітися не як звичайна домовленість про спільне вчинення злочину, а як сукупність дій, спрямованих на формування саме стійкого злочинного об`єднання для зайняття злочинною діяльністю.

З огляду на це, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення доведено наявність попередньої змови групи осіб, однак не доведено поза розумним сумнівом саме ознак організованої групи у розумінні ч. 3 ст. 28 КК України.

З матеріалів кримінального провадження дійсно вбачається, що вчиненню крадіжки передували певні підготовчі дії, пов`язані з працевлаштуванням ОСОБА_17 під анкетними даними ОСОБА_11 , його переведенням на об`єкт за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 27, вивченням роботи охоронної системи, камер відеоспостереження, порядку доступу до сейфової кімнати та сейфу, а також подальшим безпосереднім викраденням грошових коштів 12.06.2021.

Також матеріалами провадження підтверджено, що дії окремих осіб були узгодженими між собою, а кожен з учасників виконував певну роль у підготовці та реалізації злочинного наміру.

Однак зазначені обставини самі по собі не свідчать про існування стійкого злочинного об`єднання. Вони характеризують спосіб підготовки та вчинення одного конкретного кримінального правопорушення крадіжки грошових коштів потерпілого ОСОБА_9 з офісного приміщення за конкретною адресою та у конкретний час.

Матеріали провадження не містять достатніх і переконливих доказів того, що ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 були об`єднані не лише метою вчинення цього злочину, а саме у стабільне, тривале, внутрішньо організоване злочинне формування, яке мало ознаки згуртованості, сталості, власної структури, правил поведінки, механізму заміни учасників, конспіративного забезпечення та матеріального ресурсу для подальшої злочинної діяльності.

Не встановлено також, що така група створювалася для систематичного вчинення злочинів або мала намір продовжувати злочинну діяльність після вчинення крадіжки 12.06.2021.

Навпаки, встановлені судом фактичні обставини свідчать про спрямованість підготовчих дій саме на заволодіння конкретними грошовими коштами, які зберігалися у конкретному сейфі потерпілого.

Саме по собі те, що підготовка тривала певний час, а для вчинення злочину необхідно було отримати доступ до об`єкта, сигналізації, камер відеоспостереження та сейфу, свідчить про складність реалізації злочинного наміру, однак не доводить існування організованої групи як стійкого злочинного об`єднання.

Доводи прокурора про наявність організатора, єдиного плану, розподілу функцій та заходів конспірації не можуть бути прийняті як достатні для зміни правової кваліфікації.

Такі ознаки в певному обсязі можуть бути притаманні і злочину, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, особливо коли йдеться про складний спосіб вчинення крадіжки з проникненням у сховище.

Закон не ототожнює попередню змову кількох осіб із організованою групою. Для останньої необхідно встановити не лише факт домовленості та погодженості дій, а й існування стійкого об`єднання, яке за своїми ознаками виходить за межі звичайної співучасті.

У цьому провадженні не доведено, що між учасниками існували постійні міцні внутрішні зв`язки саме як між членами організованого злочинного об`єднання, а не як між особами, які домовилися про вчинення одного конкретного злочину.

Не встановлено наявності правил поведінки всередині групи, сталої ієрархії, системного керівництва злочинною діяльністю, попередньо створеної матеріальної бази для функціонування групи, здатності до заміни її учасників чи прикриття її діяльності на постійній основі.

Не доведено також, що ОСОБА_7 був учасником саме такого стійкого об`єднання, усвідомлював його існування та діяв у межах загального плану організованої групи як більш складної форми співучасті.

Фактичні обставини, на які посилається прокурор працевлаштування ОСОБА_23 під даними ОСОБА_22 , переведення його на потрібний об`єкт, доступ до охоронної системи, підбір коду, відключення відеоспостереження, винесення грошових коштів та подальше їх приховування - підтверджують попередню домовленість та узгодженість дій учасників злочину.

Однак вони не підтверджують поза розумним сумнівом, що зазначені особи утворили саме організовану групу в кримінально-правовому значенні цього терміну.

Колегія суддів також враховує, що в обвинувальному акті та у доказах сторони обвинувачення фактично йдеться про підготовку та реалізацію одного епізоду крадіжки, хоча і такого, що вимагав певного часу та узгодження. Відсутні дані про інші епізоди злочинної діяльності цієї ж групи, про попереднє чи подальше спільне вчинення злочинів, про створення групи як окремої стійкої структури, про її функціонування поза межами підготовки до викрадення коштів ОСОБА_9 .

За таких обставин висновок про організовану групу ґрунтувався б не на доведених фактичних даних, а на припущенні, що прямо суперечить вимогам ст. 62 Конституції України, ст. 17, 91, 94 КПК України.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ознакою вчинення кримінального правопорушення організованою групою. Встановлені обставини свідчать про вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у сховище та вчиненої в особливо великих розмірах, однак не підтверджують наявності саме стійкого злочинного об`єднання, передбаченого ч. 3 ст. 28 КК України.

Також апеляційний суд вказує, що доводи прокурора щодо недопустимості відеозаписів пояснень ОСОБА_16 від 20.06.2021 та допиту ОСОБА_17 як підозрюваного також не можуть бути прийняті.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або показаннями, отриманими у порядку, передбаченому ст. 255 КПК України.

Оскільки такі пояснення не були отримані у визначеному процесуальному порядку для подальшого використання в суді за відсутності безпосереднього допиту відповідних осіб, суд першої інстанції обґрунтовано відмовився покладати їх в основу вироку.

Водночас виключення цих доказів не поставило під сумнів доведеність вини ОСОБА_7 , оскільки сукупність решти доказів, визнаних належними та допустимими, достатньо підтверджує його участь у злочині.

Щодо апеляційної скарги представника потерпілого, яка стосується м`якості призначеного покарання, колегія суддів враховує тяжкість злочину, особливо великий розмір викраденого майна, тривалу підготовку, корисливий мотив, відсутність добровільного відшкодування шкоди та невизнання вини.

Ці обставини свідчать про високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння. Разом з тим, суд першої інстанції при призначенні покарання діяв у межах санкції ч. 5 ст. 185 КК України, застосував реальне позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією всього належного ОСОБА_7 майна.

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання не може вважатися таким, що є явно несправедливим через м`якість у розумінні ст. 414 КПК України. Воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки поєднує кару, виправлення засудженого, попередження нових злочинів та відновлення порушених прав потерпілого у межах заявленого цивільного позову.

Окремо колегія суддів вважає необхідним зазначити щодо медичних документів, документів про проведення оперативного втручання та встановлення ОСОБА_7 інвалідності ІІ групи загального захворювання, які долучені захисником та обвинуваченим у процесі судового розгляду.

Такі документи характеризують стан здоров`я обвинуваченого та також підлягають врахуванню судом, однак самі по собі вони не змінюють правової оцінки вчиненого, не спростовують доведеності вини, не усувають суспільної небезпеки діяння та не свідчать про наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення.

Обвинувачений визнаний винуватим у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину (ч. 5 ст. 185 КК України), пов`язаного із викраденням майна в особливо великих розмірах, підготовка до якого тривала певний час, а реалізація стала можливою саме завдяки використанню службових можливостей, доступу до системи охорони та впливу на організацію роботи охоронців.

Наявність хронічних захворювань, перенесеної операції чи встановленої інвалідності статусу інвалідності не свідчить про те, що обвинувачений втратив суспільну небезпеку.

Судова колегія наголошує, що відповідно до вимог ст. 84 КК України особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування.

При цьому законодавець використав саме формулювання «може бути звільнена», що свідчить про надання суду права, а не покладення на нього безумовного обов`язку звільняти особу від покарання за самого лише факту наявності захворювання.

При вирішенні такого питання суд має враховувати не лише характер захворювання, а й тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, поведінку після вчинення злочину, наслідки кримінального правопорушення та інші істотні обставини справи.

Крім того, колегія суддів враховує, що питання звільнення особи від покарання або від подальшого його відбування за хворобою може бути ініційоване і вирішене на стадії виконання вироку в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом.

Тобто у разі погіршення стану здоров`я, наявності підтвердженого медичного висновку або виникнення обставин, які реально перешкоджатимуть відбуванню покарання, засуджений, його захисник, законний представник або відповідна установа виконання покарань не позбавлені права звернутися до суду з відповідним клопотанням під час виконання вироку.

Отже, наявність таких доводів у межах апеляційного перегляду сама по собі не спростовує законності вироку та не свідчить про необхідність звільнення ОСОБА_7 від покарання саме на цій стадії провадження.

Також колегія суддів зазначає, що доводи сторони захисту щодо необхідності постійного лікування обвинуваченого не свідчать про неможливість забезпечення йому медичної допомоги в умовах виконання покарання.

Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 №1348/5/572 затверджено Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, який визначає основні засади організації медичної допомоги засудженим та механізм взаємодії закладів охорони здоров`я ДКВС з іншими закладами охорони здоров`я, що не належать до сфери управління Міністерства юстиції України.

Вказаний Порядок передбачає можливість надання засудженим необхідної медичної допомоги, у тому числі кваліфікованої та спеціалізованої, а за неможливості її надання у медичній частині направлення засудженого до лікарняного закладу ДКВС або іншого закладу охорони здоров`я відповідного профілю.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст. 84 КК України в межах апеляційного розгляду, оскільки наведені стороною захисту обставини не зменшують істотно ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення та не доводять неможливості відбування призначеного покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів вважає, що такі доводи не дають підстав для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виходив із вимог статей 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів, конкретні обставини його вчинення, розмір заподіяної матеріальної шкоди, спосіб реалізації злочинного умислу, а також дані про особу обвинуваченого.

Судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_7 у силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має ряд хронічних захворювань. При цьому судом не встановлено обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Водночас суд не залишив поза увагою й тяжкість вчиненого злочину, його корисливий характер, особливо великий розмір викраденого майна та наслідки, спричинені потерпілому.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга представника потерпілого фактично зводиться до незгоди з розміром призначеного покарання та до твердження про те, що обвинуваченому слід призначити більш суворе покарання з огляду на розмір шкоди, відсутність визнання вини, відсутність каяття та невідшкодування заподіяних збитків.

Разом із тим зазначені обставини були відомі суду першої інстанції, перевірялися ним під час судового розгляду та враховувалися при ухваленні вироку.

Сам факт невизнання обвинуваченим своєї вини не може розцінюватися як самостійна підстава для посилення покарання, оскільки право особи не визнавати себе винуватою, давати пояснення на свій захист або відмовитися від надання таких пояснень є складовою конституційного права на захист.

Відсутність щирого каяття може свідчити лише про відсутність відповідної пом`якшуючої обставини, однак сама по собі не є обставиною, що обтяжує покарання, якщо така прямо не передбачена національним законом.

Так само невідшкодування шкоди потерпілому не залишилося поза увагою суду першої інстанції, оскільки цивільний позов ОСОБА_9 було вирішено у межах кримінального провадження, а з ОСОБА_7 на користь потерпілого стягнуто матеріальну шкоду, спричинену злочином, у розмірі 10 000 000 гривень.

Отже, майнові інтереси потерпілого отримали належну процесуальну оцінку та судовий захист у вироку.

Колегія суддів також враховує, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 реальне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією всього належного йому майна на праві власності. Від відбування покарання обвинувачений не звільнявся, більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, йому не призначалося.

Отже, призначене покарання не має формального характеру, а є реальним кримінально-правовим заходом примусу, пов`язаним з ізоляцією особи від суспільства та додатковим майновим обмеженням у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до ст. 414 КПК України, підставою для зміни вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є лише така невідповідність, яка є очевидною та свідчить про явну несправедливість покарання через його м`якість або суворість.

При цьому сама лише незгода потерпілої сторони з визначеним судом строком покарання не свідчить про його явну несправедливість.

Перевіряючи вирок у цій частині, колегія суддів не встановила, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не врахував істотні обставини, які мали значення для призначення покарання, або призначив покарання, яке за своїм видом чи розміром очевидно не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Навпаки, мотиви призначення саме такого покарання у вироку наведені, вони є зрозумілими, логічними та узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Посилання представника потерпілого на значний розмір шкоди, корисливий мотив і суспільну небезпеку злочину не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки саме ці обставини були враховані при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 185 КК України як крадіжки, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у сховище, в особливо великих розмірах, та при призначенні реального покарання з конфіскацією майна.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також відповідає загальним засадам призначення покарання.

Отже, апеляційний суд встановив, що порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги захисника обвинуваченого, прокурора та представника потерпілого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції від 21.08.2024 року - без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні заступника начальника відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2024 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4