ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/122/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.185 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

- 26.08.2025 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.122 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2025 року та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 в строк покарання, в порядку ч.4 ст.70 КК України, покарання, відбуте частково за попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2025 року.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 20 червня 2025 року.

У справі вирішено питання судових витрат, арешту майна та речових доказів.

Згідно з вироком суду, 24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Надалі, 15.03.2022 Верховною радою України прийнято Закон України Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ, яким затверджено Указ Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні продовжено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

На момент події кримінального правопорушення воєнний стан в Україні діяв на підставі Указу Президента України № 235/2025 від 15.04.2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» відповідно до Закону України від 16.04.2025 № 4356-ІХ, яким затверджено Указ Президента України №235/2025 від 15.10.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого термін дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 09.05.2025 строком на 90 діб.

Статтею 41 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також, що право приватної власності є непорушним.

Проте, обвинувачений ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки та права, як громадянин України, маючи можливість належно їх виконувати, будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив умисний корисливий злочин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

Так, у вечірню пору доби 05.05.2025, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у обвинуваченого ОСОБА_7 повторно виник злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна із приміщення фтизіо-терапевтичного відділення комунального некомерційного підприємства «Тернопільський регіональний фтизіопульмологічний медичний центр» Тернопільської обласної ради, що знаходиться за адресою: вул. Підлісна, 26 А с. Великі Гаї, Тернопільського району Тернопільської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 05.05.2025 у вечірню пору доби, в період з 17.00 год до 22.00 год, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні фтизіо-терапевтичного відділення КНП «ТРФМЦ» ТОР, що знаходиться за адресою: вул.Підлісна,26А с.Великі Гаї, Тернопільського району Тернопільської області, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу зайшов в приміщення ординаторської вказаного відділення, звідки таємно та умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та настання суспільно - небезпечних наслідків, повторно викрав ноутбуки марки «Асеr» моделі «Travelmate Р2» із серійним номером NXVGUEB7200, який знаходився у користуванні, вартість якого із врахуванням зносу 53% становить 10870 гривень та ноутбук марки «Асеr» моделі «Travelmate Р2» із серійним номером NXVJ9EU01E93402A787200, який знаходився у користуванні, вартість якого із врахуванням зносу 53% становить 10870 гривень 42 копійки.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 з викраденими ноутбуками вийшов з приміщення КНП «ТРФМЦ» ТОР, покинув місце вчинення злочину та, у подальшому, розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив КНП «ТРФМЦ» ТОР матеріальну шкоду на загальну суму 21740 гривень 42 копійки.

Окрім цього, 17.06.2025 близько 11:00 год у обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебував на вул. Надрічна в с. Петриків, Тернопільського району винник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, 17.06.2025 близько 11:00 год., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу зайшов у гаражне приміщення домогосподарства звідки таємно та умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно -небезпечних наслідків викрав ланцюгову бензопилу марки «Союз» модель «ПТС - 9952Т», яка знаходилась у користуванні, вартість якої становить 3500 гривень.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 з викраденою ланцюговою бензопилою марки «Союз» модель «ПТС - 9952Т», вийшов із гаражного приміщення домоволодіння, покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_7 спричинив громадянці ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3500 гривень.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч. 4 ст. 185 КК України змінити та призначити ОСОБА_7 мінімальний розмір покарання, передбачений санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Апелянт вважає, що покарання, призначене вироком Тернопільського міськрайонного суду від 22.12.2025 ОСОБА_7 є надмірно суворим, несправедливим, непропорційним тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Зазначає, що обвинувачений повністю визнав свою вину та правдиво розповів про всі відомі йому обставини вчиненого злочину, що є формою прояву щирого каяття.

Вказує, що щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення є двома самостійними, альтернативними і незалежними пом`якшуючими обставинами, які мають бути оцінені судом окремо і в сукупності.

Зазначає, що відсутні обставини, передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання.

Посилається на те, що відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи, що відповідно до ст. 405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, в судових дебатах прокурора, яка заперечила апеляційну скаргу, вважає вирок суду законним, обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Аналізуючи вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необґрунтованими.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Для вибору такого покарання враховується ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форма вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Так, суд врахував, що обвинувачений вчинив неодноразові умисні корисливі злочини проти власності, які, відповідно до ст. 12 КК України законом віднесено до категорії тяжких, наслідком яких є спричинення потерпілим КНП Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр Тернопільської обласної ради та ОСОБА_10 матеріальної шкоди.

Щодо особи обвинуваченого, суд врахував, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, визнав вину, щиро розкаявся та за відсутності обставин, що обтяжують покарання правомірно призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.4 ст. 185 КК України.

Посилання апелянта на пом`якшуючу обставину активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, то такі є необґрунтовані, оскільки в суді першої інстанції така пом`якшуюча обставина не встановлена.

Необґрунтованим є посилання апелянта, що суд не врахував пом`якшуючу обставину щире каяття обвинуваченого, оскільки суд призначив покарання останньому у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч.4 ст. 185 КК України.

Окрім того, суд правомірно врахував, що ОСОБА_7 засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2025 року за ч.1 ст.122 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, взяв до уваги, що кримінальні правопорушення, за які обвинувачений ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності у даному кримінальному провадженні було вчинено останнім до постановлення вироку від 26 серпня 2025 року, тому правомірно на підставі ч.4 ст.70 КК України призначив йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначеним за даним вироком та вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2025 року та визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі.

За наведених обставин, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд виходив з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі.

За таких обставин, вирок суду є законним, обґрунтованим, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді