КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/3536/2026 Єдиний унікальний номер 753/4759/25 Категорія ст. 422-1 КПК України Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1; ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 14 березня 2026 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, як таку, що ухвалена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з неповнотою судового розгляду, ігноруванням практики ЄСПЛ, а також у зв`язку з тим, що висновки, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби за місцем його реєстрації.

З посиланням на норми КПК України, Конституції України, рішення ЄСПЛ, захисник зазначає, що судом не досліджені обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;висновки суду не підтверджено жодними доказами, дослідженими під час судового розгляду, а саме рішення не відповідає вимогам ст. 370, 374, 372 КПК України, оскільки у ньому не зазначено жодного доказу, на підставі якого суд робив свої висновки про необхідність в продовженні ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не надано оцінки доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Як наголошує захисник, прокурором зазначені ризики без наведення доказів на підтвердження наявності вказаних ризиків. Такі ж докази не наведені і судом в оскаржуваному рішенні.

Суд дійшов висновку про наявність ризику переховування від суду, однак, не врахував, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, що свідчить про відсутність вказаного ризику. Окрім того, судом не враховані міцність соціальних зв`язків, майновий стан, тощо, а тому ухвала підлягає до скасування.

Також захисник підкреслює, що судом не застосовані принципи та засади, зазначені в рішеннях ЄСПЛ.

Захисник переконаний, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту стосовно ОСОБА_8 дозволить забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, а встановлені ризики - доведеними, дослідивши наявні та витребувані в порядку ст. 422-1 КПК України матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що Дарницьким районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000085, за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - кожного - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України; ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано викладенням обставин інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які, на переконання прокурора, підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами, що свідчить про обґрунтованість висунутого обвинувачення.

Також прокурор вказав про наявність ризиків, які продовжують існувати, а саме, ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України:

- можливість обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ Національно безпеки України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, а тому з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке відповідно до вимог закону пов`язане з позбавлення волі, може переховуватись від суду, у т.ч. на тимчасово окупованій території, або виїхати до країни агресори. Окрім того прокурор просить врахувати зв`язки обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , останній з яких після внесення застави фактично намагався переховуватись від суду;

- знищити або спотворити будь-які речі чи документи, що мають значення для кримінального провадження;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки на теперішній час судовий розгляд триває, і вказані особи ще не допитані, а тому у разі незастосування до обвинуваченого такого запобіжний заходу, останній може незаконно впливати на вказаних осіб шляхом підкупу, вмовлянь, погроз тощо з метою зміни останніми показань для уникнення кримінальної відповідальності;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення з метою забезпечення умов для свого існування, тим більше, що обвинувачений не працевлаштований, що може спонукати його до вчинення вказаних правопорушень для отримання прибутку.

При цьому за змістом оскаржуваної ухвали під час судового розгляду прокурор просив продовжити щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, посилаючись на те, що обвинуваченому ОСОБА_9 у межах цього ж кримінального провадження раніше було визначено розмір застави, якою останній скористався, однак, після звільнення з-під варти він вчинив новий умисний злочин у Чернігівській області з аналогічною правовою кваліфікацією, що спричинило матеріальні збитки ЗСУ на суму понад 5000000 гривень. Прокурор вважає, що з урахуванням близьких стосунків між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також того, що кримінальне правопорушення у цьому провадженні вчинено ними у співучасті, визначення застави не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та створює реальний ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, на переконання прокурора, наразі наявні всі підстави для виключення можливості визначення розміру застави.

На переконання прокурора, інші, більш м`які, ніж тримання під вартою, запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_10 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, вказавши про те, що таке клопотання не обґрунтоване доказами та базується на припущеннях з боку сторони обвинувачення. На підставі наведеного захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Водночас сторона захисту вважала доцільним зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію свого захисника, щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував з підстав викладених захисником.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами сторони обвинувачення про те, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, колегія суддів враховує, що з наявних матеріалів встановлено, що питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження наданих сторонами доказів, що свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, врахувавши обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, стадію судового розгляду, встановлені на час розгляду клопотання прокурора обставини, дійшов висновку, що стороною обвинувачення на час розгляду клопотання доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам, з чим погоджується й колегія суддів.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд першої інстанції погодився з доводами прокурора про продовження існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Так, судом враховано, що злочини, передбачені ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1; ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , є тяжкими, відповідно передбачають призначення покарання у виді: позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років; позбавленням волі на строк від трьох до десяти років. Означені покарання у разі визнання ОСОБА_8 винуватим, в сукупності з іншими обставинами, може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду. Суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення дає можливість обґрунтовано вважати, що такий ризик встановлений. Також судом враховано, що в країні введений воєнний стан. Таким чином, враховуючи, що існує ймовірність притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності з призначенням покарання у виді реального позбавлення волі, суд погодився з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який існував на час застосування запобіжного заходу та на час розгляду цього клопотання не зменшився.

При цьому судом визнані необґрунтованими доводи прокурора про наявність знищення матеріалів, які мають значення для кримінального провадження, оскільки наявність вказаного ризику не підтверджена жодними доказами, наявними у матеріалах справи, та не свідчать про реальність такого ризику на час розгляду клопотання.

Оцінюючи ризик впливу на свідків та потерпілих, суд прийнято до уваги встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Окрім того, судом враховано, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

З огляду на те, що ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, але й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та їх дослідження судом.

Окремо судом при оцінці вказаного ризику взято до уваги обставини, які мали місце під час судового розгляду, а саме, що після одного із судових засідань обвинувачені отримали номер телефону від потерпілого під приводом наміру відшкодування завданих збитків. Разом з тим, як повідомив потерпілий згодом суд, вже наступного дня після передачі номера телефону його облікові записи у месенджерах були зламані невстановленими особами з використанням анонімних акаунтів з російською реєстрацією. Встановлені обставини, на переконання суду, посилюють ризик незаконного впливу, оскільки вказує на можливість обвинувачених втручання у приватні канали комунікації потерпілого з метою тиску або ж залякування.

При цьому судом враховано, що, хоча потерпілий вже був судом допитний, залишаються свідки, які ще не допитані судом, а отже ризик впливу поширюється не лише на потерпілого, а й на інших учасників кримінального провадження, показання яких мають значення для встановлення обставин цього кримінального провадження.

З огляду на встановлені обставини, судом визнані слушними доводи прокурора щодо загрози того, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на учасників з метою ненадання суду достовірних показань з приводу обставин можливого вчинення кримінальних правопорушень для уникнення кримінальної відповідальності, а тому судом визнаний ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих реальним, що зумовлює необхідність запобіжного заходу.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то у цій частині суд погодився з доводами сторони захисту у недоведеності такого ризику, оскільки суду не надано жодних доказів в обґрунтування припущення можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з боку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Водночас судом оцінено як високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 може вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення з метою забезпечення умов для свого існування,з огляду ще й на ті обставини, що обвинувачений не працевлаштований, що може спонукати його до вчинення вказаних правопорушень для отримання прибутку.

Судом також враховано, що інший обвинувачений, якому інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у співучасті з обвинуваченим ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , з яким ОСОБА_8 пов`язують дружні стосунки протягом багатьох років та спільні інкриміновані дії у межах цього провадження, після звільнення з-під варти за альтернативним запобіжним заходом певно вчинив нові умисні кримінальні правопорушення з аналогічною правовою кваліфікацією, що спричинило матеріальні збитки ЗСУ на суму 5 мільйонів гривень, та наразі вже проводиться досудове розслідування СВ СБУ у Чернігівській області у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000085 від 17 грудня 2025 року.

Встановлені обставини, на переконання суду, свідчать саме про реальність, а не абстрактність ризику повторного вчинення кримінального правопорушення, позаяк загалом вказує на протиправну поведінки осіб, які діяли у співучасті, а тому суд дійшов висновку, що вказане створює обґрунтовану ймовірність вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення.

При цьому судом взято до уваги, що з боку сторони захисту не було надано доказів на підтвердження того, що вказаний ризик зменшився або припинив існувати, а доводи сторони захисту про необґрунтованість заявлених прокурором ризиків з огляду на процесуальну поведінку обвинуваченого, а також на відсутність відомостей вчинення ОСОБА_8 спроб впливу на свідків та потерпілих, судом визнані необґрунтованими.

Вирішуючи питання про можливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд вказав, що під час останнього продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 судом було зменшено розмір застави до п`ятдесяти (50) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 гривень. Разом із тим, після зазначеного рішення інший обвинувачений ОСОБА_9 у цьому ж кримінальному провадженні скористався можливістю звільнення з-під варти під заставу та, ймовірно, вчинив нові кримінальні правопорушення з аналогічною правовою кваліфікацією, що спричинило мільйонні збитки Збройним Силам України. Судом звернуто увагу, що наведене саме по собі не свідчить про наявність у ОСОБА_8 аналогічних намірів, однак при оцінці можливості застосування застави суд не може ігнорувати поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 після цього, а саме, те, що під час судового засідання 24 грудня 2025 року, коли судом було застосовано примусовий привід до ОСОБА_9 , на прямі запитання прокурора та складу суду щодо можливого місця перебування ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_8 ухилився від надання будь-яких пояснень. Крім того, судом враховано, що безпосередньо перед початком судового засідання 6 січня 2026 року у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків працівниками Національної гвардії до зали судового засідання зайшов невідомий чоловік, який передав обвинуваченому ОСОБА_8 невідомий предмет та цікавився питанням можливого внесення застави. Встановлені обставини, на думку суду, посилюють сумніви щодо здатності альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та вказують на можливі протиправні наміри, спрямовані на ухилення від суду.

З посиланням на встановлені обставини, а також положення КПК України, суд дійшов висновку, що за наведених обставин визначення розміру застави не відповідатиме меті запобіжного заходу, у зв`язку з чим вважав за необхідне не визначати розмір застави обвинуваченому ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що з наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кременчука Полтавської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Даних про судимість обвинуваченого наявні матеріали не містять.

Будь-яка інша інформація щодо обвинуваченого в розпорядженні колегії суддів відсутня, а, відтак, на думку колегії суддів, дані про особу обвинуваченого, на які посилається сторона захисту, не спростовують висновків суду про наявність на даний час встановлених ризиків, а, окрім того, не можуть свідчити про наявність беззаперечних стримуючих факторів подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому колегія суддів враховує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, які в сукупності з даними про його особу, свідчать про небезпідставність можливого ухилення обвинуваченого від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Також, з огляду на наведені в оскаржуваній ухвалі обставини, колегія суддів погоджується і з висновком суду про реальність на даному етапі судового розгляду ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, тим більше, з огляду на те, що останні ще не допитані. При цьому колегія суддів вважає, що ризик впливу на потерпілу зменшився до мінімального, хоча й продовжує існувати.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на вказаних осіб з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, і стороною захисту наведені обставини не спростовані.

З огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень та характер інкримінованих обвинуваченому дій, які викладені у клопотанні прокурора, на думку колегії суддів, на даному етапі є небезпідставним висновок суду про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Зважаючи на встановлені обставини в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, про об`єктивну неможливість застосування до обвинуваченого на даному етапі судового розгляду іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як передача обвинуваченого на поруки - за відсутності заяв відповідних осіб; відсутності стримуючих факторів для настання встановлених ризиків, - як особисте зобов`язання або домашній арешт.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що всупереч доводів апеляційної скарги захисника, судом за відсутності доказів та не наведенні обставин на підтвердження наявності ризиків не встановлені заявлені прокурором ризики, а саме ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та знищення матеріалів, які мають значення для кримінального провадження.

На думку колегії суддів, наведені в оскаржуваній ухвалі обставини переконливо свідчать про наявність на даному етапі таких ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Окрім того, колегія суддів вважає непереконливими доводи захисника про відсутність будь-яких даних про наявність встановлених ризиків, оскільки такі відомості наведені прокурором у клопотанні з посиланням на докази на підтвердження наявності ризиків а також у змісті оскаржуваної ухвали.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2026 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1; ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 14 березня 2026 року включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4