ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/848/26 Справа № 204/8058/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000036 від 24 червня 2025 року, за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 10 листопада 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30 грудня 2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 187 КК України до п`яти років позбавлення волі, застосовано амбулаторне психіатричне лікування;

- 26 травня 2021 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 190 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом;

- 02 липня 2021 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом;

- 27 березня 2023 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом,

за ознаками вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 10 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, що підтверджується відповідними доказами у кримінальному провадженні, зазначені дії вчинені ОСОБА_7 у стані неосудності, оскільки в період вчинення суспільно небезпечного діяння він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними внаслідок психічного захворювання, що є підставою для застосування до ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про Указ Президента України «Про введення та продовження воєнного стану в Україні», будучи раніше судимим за корисливі правопорушення, 21 червня 2025 року близько 09 години 50 хвилин, перебував за адресою м. Дніпро, пр. Лесі Українки, буд. 26, за місцерозташуванням КНП «МБКЛМД Руднєва» ДМР, де в подальшому шляхом віджиму вікна невстановленим в ході досудового розслідування предметом, проник всередину приміщення лікарні, не усвідомлюючи свої дії та не маючи можливості керувати ними через психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної, скоїв суспільно-небезпечне діяння, направлене на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у приміщення, в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані неосудності, ОСОБА_7 знаходячись у вищевказаний час, за вищевказаною адресою, побачив у приміщенні вищезазначеної лікарні сумку, яка належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всередині якої знаходились грошові кошти у розмірі 10000 грн. та вкрав вищезазначені грошові кошти.

Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи при собі вищевказане майно, покинув місце вчинення кримінального правопорушення з таємно викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду у розмірі 10000 грн.

Крім цього, ОСОБА_7 , 15 липня 2025 року близько 01 години 19 хвилин перебував за адресою АДРЕСА_2 , де в подальшому піднявся сходами на другий поверх, де знаходиться кафе «ПивБар На-Коня», що належить ФОП « ОСОБА_11 », та за допомогою ножа та інших інструментів вирізав у металопластикових дверях отвір, через який проник всередину приміщення кафе, не усвідомлюючи свої дії та не маючи можливості керувати ними через психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної, скоїв суспільно-небезпечне діяння, направлене на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані неосудності, ОСОБА_7 , знаходячись у вищевказаний час, за вищевказаною адресою, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, побачив у приміщенні вищезазначеного кафе шухляду, всередині якої знаходились грошові кошти у розмірі 9000 грн., які в подальшому вкрав.

Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи при собі вищевказане майно, намагався залишити приміщення кафе через отвір у вхідних дверях, але при виході із нього був зупинений працівниками поліції охорони.

ОСОБА_7 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло іспитованого можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом іспитований у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Відповідно до ст. 92 КК України, потребує застосування примусового заходу медичного характеру.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу змінити, виключити з мотивувальної частини ознаку повторності, а також посилання на спрямованість умислу дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що аналіз вимог закону та судової практики дає підстави вважати, що вчинення суспільно небезпечного діяння у стані неосудності виключає повторність, як кваліфікуючу ознаку супільно небезпечного діяння. Поряд із цим, наведені обставини унеможливлюють також й посилання на спрямованість умислу, оскільки умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості особи як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_7 та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги не заперечували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до висновку про їх обґрунтованість.

Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 185 КК України, характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Прямий умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч.2 ст.24 КК України).

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально-осуджуваним, шкідливим для суспільства.

Цілеспрямованість є ознакою усвідомленої вольової діяльності людини, а умисна форма вини при цьому передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Разом з тим, особа може бути позбавлена здатності усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Такий стан особи при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, за визначеними у ч.2 ст.19 КК України критеріями визначає неосудність особи та виключає притягнення її до кримінальної відповідальності. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Тобто, осудність - це юридична передумова вини і кримінальної відповідальності, обов`язкова ознака суб`єкта злочину, та лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить і тому може бути відповідальною за свої діяння. В той час, як неосудність виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки при такому стані особа під час вчинення діяння не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної психіки, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Викладене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 26 червня 2019 року у справі №202/5997/17 та від 13 травня 2021 року у справі №204/8241/17.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, висновку судово-психіатричної експертизи №324-к від 28 липня 2025 року, ОСОБА_7 в період інкримінованого діяння виявляв та на теперішній час виявляє психічний розлад у формі шизофренії параноїдної, внаслідок чого не може усвідомлювати свої дій і керувати ними, а тому потребує застосування, відносно нього, примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_7 скоїв суспільно небезпечне діяння у стані неосудності є правильними з огляду на наявність хворобливого розладу психічної діяльності, тому суд обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України застосував примусові заходи медичного характеру, що прокурором не оскаржується.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково зазначив в своїй ухвалі про спрямованість умислу ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки це є ознакою усвідомленої вольової діяльності людини і прояв цієї ознаки є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа не здатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

З наведених мотивів колегія суддів вважає безпідставним й посилання на повторність при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України. Суд звертає увагу на те, що повторність має місце лише за умови вчинення особою саме злочину.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що доводи прокурора є обґрунтованими, а тому його апеляційна скарга підлягає задоволенню, шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали посилання на ознаку повторності та спрямованість умислу при вчиненні ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 10 листопада 2025 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні за ознаками вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали ознаку повторності при вчиненні ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, а також посилання на спрямованість умислу дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4