ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 369/10642/16-к

провадження № 51 - 3669 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

його представника адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілого

ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

особи, кримінальне провадження

щодо якої закрито судом, ОСОБА_10 ,

його захисника адвоката ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111

від 13 грудня 2012 року, щодо

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 190 ч. 4, ст. 191 ч. 5, ст. 358 ч. 4, ст. 366 ч. 2 КК України,

за касаційними скаргами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року щодо ОСОБА_10 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 , на підставі

ст. 49 ч. 1 пунктів 2, 3, 5 КК України його звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч. 4, ст. 191 ч. 5,

ст. 358 ч. 4, ст. 366 ч. 2 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності,

а кримінальне провадження закрито.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_10 за обставин, детально викладених в обвинувальному акті, 29 квітня 2006 року незаконно заволодів печаткою ВАТ «Макарівське АТП 13240»

(вул. Ярослава Мудрого (Леніна), 42, смт Макарів, Київська область, далі - Товариство), з метою придбання права на майно акціонерів Товариства шляхом

їх обману та зловживання довірою, зареєстрував відповідні зміни в ЄДРПОУ, чим наділив себе організаційно-господарськими й розпорядчими повноваженнями щодо Товариства, і, використовуючи витяг з протоколу № 1 Загальних зборів акціонерів від 25 травня 2006 року, до 31 березня 2009 року заволодів майном Товариства та його акціонерів, спричинивши останнім матеріальну шкоду

на загальну суму 3 593 349,09 грн, що є особливо великим розміром.

Він же, будучи службовою особою, як голова правління ВАТ «Макарівське АТП 13240», зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, за обставин, детально викладених в обвинувальному акті, у 2006-2007 роках привласнив та розтратив майно акціонерів, яке перебувало в його віданні,

в особливо великих розмірах.

Крім того, ОСОБА_10 23 травня 2006 року, не будучи керівником

ВАТ «Макарівське АТП 13240», діючи з корисливих мотивів, оформив у нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_13 зразки підпису голови правління Товариства, які використав, подавши до Макарівського відділення «Ощадбанку»

№ 3033 і Макарівського відділення ПАТ КБ «Хрещатик», що надало йому певні права, а також видав на ім`я іншої особи довіреність, уповноваживши її зареєструвати

у державного реєстратора при Макарівській райдержадміністрації витяг

з протоколу № 1 від 25 травня 2006 року Загальних зборів Товариства про обрання ОСОБА_10 головою правління ВАТ «Макарівське АТП 13240».

Також ОСОБА_10 , будучи службовою особою, за обставин, детально викладених в обвинувальному акті, у 2006-2009 роках складав та підписував офіційні документи по ВАТ «Макарівське АТП 13240», які посвідчують певні факти,

що мають юридичне значення, та надають певні розпорядчі права, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді матеріальної шкоди акціонерам Товариства.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , представника потерпілого

ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишено без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_10 - без зміни.

Вимоги касаційних скарг, узагальнені доводи осіб, які їх подали, та короткий зміст поданих заперечень

У касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначають, що суд першої інстанції у зв`язку з ухиленням обвинуваченого ОСОБА_10 від явки до суду з 06 січня 2017 року по 15 березня 2018 року

та з 06 червня 2019 року по 12 червня 2023 року на підставі ст. 335 ч. 1 КПК України не оголосив ОСОБА_10 у розшук, водночас необґрунтовано зупинив провадження у справі, отримавши від ОСОБА_10 сумнівні документи щодо проходження ним військової служби. Вважають, що оскільки ОСОБА_10 проходив службу в м. Києві, то він мав змогу брати участь в судових засіданнях.

На переконання потерпілих, наведене призвело до безпідставного звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Вказують, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано погодився із зазначеними висновками суду першої інстанції, залишаючи їх апеляційну скаргу без задоволення, не врахував суперечливі відомості щодо проходження ОСОБА_10

військової служби і в ухвалі не надав відповідей на доводи апелянтів та не зазначив підстав, з яких визнав апеляційні скарги необґрунтованими, чим порушив вимоги

ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати зазначені вище судові рішення та призначити новий розгляд

у суді першої інстанції.

Зазначає, що протягом 8 років під час розгляду справи ОСОБА_10 , зловживаючи процесуальними правами, ухилявся від участі у розгляді справи,

доказів поважності причин неприбуття в судові засідання не надав.

Вказує, що стосовно ОСОБА_10 проводиться досудове розслідування

у кримінальному провадженні № 0000640 від 14 липня 2022 року,

з огляду на це підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності відсутні.

У запереченнях на касаційні скарги захисник особи, кримінальне провадження щодо якої закрито судом, ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 просить залишити їх без задоволення через необґрунтованість наведених потерпілими

та представником потерпілого доводів.

Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційні скарги потерпілих та представника потерпілого не надходило.

Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.

Позиції учасників судового провадження

Потерпілий та представники потерпілих в судовому засіданні вважали касаційні скарги обґрунтованими і просили їх задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_10 , його захисник, прокурор вважали касаційні скарги необґрунтованими і просили залишити їх без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу,

та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК України та у порядку, встановленому КПК України.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті

та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого

є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення,

від кримінальної відповідальності.

Частиною першою статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється

від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі,

чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Тобто вказаною нормою встановлено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється

від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, їх відновлення, зупинення і переривання.

Згідно з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду

від 05 квітня 2021 року в справі № 328/1109/19, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ст. 49 ч. 1 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа

не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням

або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ст. 49 ч. 1 КК України. У цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися

від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується

до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу,

що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року в справі

№ 735/1121/20, у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ст. 49 ч. 1 КК України, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених ст. 49 ч. 2 КК України (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності

у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений

на час ухилення.

Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний

чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку

(ст. 285 КПК України).

Згідно зі ст. 286 частинами 1, 4 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ст. 288 ч. 3

КПК України).

Вказані вище норми процесуального закону та вимоги ст. 49 КК України

є імперативними, оскільки передбачають не право, а обов`язок суду невідкладно розглянути питання звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження,

що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна зі сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 24 травня

2018 року в справі № 200/4664/14-к, від 19 листопада 2019 року в справі

№ 345/2618/16-к, від 29 вересня 2021 року в справі № 409/1465/16-к.

Положення ст. 49 ч. 1-3 КК України, якими передбачено підстави та умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не наділяють суд дискрецією. Адже законодавець чітко визначив, що суд звільняє від кримінальної відповідальності особу у разі існування підстав для застосування положень ст. 49 КК України. Ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності є безумовною, на відміну від інших, наприклад, передбачених

статтями 47, 48 КК України, в яких вказано, що суд може звільнити особу

від кримінальної відповідальності.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого на звільнення

на підставі спливу строків давності.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_10 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст. 190 ч. 4, ст. 191 ч. 5, ст. 358 ч. 4, ст. 366 ч. 2 КК України, в період з 29 квітня 2006 року по 31 березня 2009 року.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене

ст. 358 ч. 4 КК України, є кримінальним проступком, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366 ч. 2 КК України, є нетяжким злочином, а кримінальні правопорушення, передбачені ст. 190 ч. 4, ст. 191 ч. 5 КК України, - особливо тяжкими злочинами.

Строк давності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 358 ч. 4

КК України складає 3 роки (ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України); за вчинення злочину, передбаченого ст. 366 ч. 2 КК України, - 5 років (ст. 49 ч. 1 п. 3 КК України);

за вчинення особливо тяжкого злочину ,- 15 років (ст. 49 ч. 1 п. 5 КК України).

Під час судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції

у судовому засіданні 29 жовтня 2024 року ОСОБА_10 заявив клопотання

про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49

КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Це клопотання підтримала захисник ОСОБА_10 - адвокат

ОСОБА_14 , проти задоволення вказаного клопотання не заперечувала і прокурор. При цьому суд першої інстанції роз`яснив ОСОБА_10 його права та наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючої підстави (т. 2, а.к.п. 86-87, аудіозапис судового засідання).

Заперечення потерпілої сторони проти звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження були враховані місцевим судом, проте

це не є перешкодою для прийняття судом такого рішення.

З наведеного вбачається, що за наявності всіх встановлених законом умов, суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про звільнення ОСОБА_10

від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності

та закриття кримінального провадження, яке належним чином мотивував.

Посилання в касаційних скаргах на те, що ОСОБА_10 ухилявся від суду, через що строк давності зупинявся є безпідставними і не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Під ухиленням від досудового розслідування або суду з погляду застосування

ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук

і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом

до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів,

які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). При цьому факт ухилення необхідно зафіксувати у відповідних процесуальних документах. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від досудового розслідування

або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила кримінальне правопорушення. Це має бути особа,

яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати

в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Проте матеріали кримінального провадження не містять даних про ухилення ОСОБА_10 від досудового розслідування та суду і оголошення його в розшук, також таких документів не долучено і до касаційних скарг.

Застосування до ОСОБА_10 ухвалами Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого та 31 березня 2023 року приводу під час кримінального провадження в суді першої інстанції у цій конкретній справі

не свідчить про вчинення ним умисних дій з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, зокрема й з огляду

на встановлені місцевим судом обставини того, що згідно з наказом командира військової частини (по стройовій частині) від 26 лютого 2022 року

№ 7 ОСОБА_10 був призваний для проходження військової служби

за призовом під час мобілізації, що підтверджено документально (т. 2, а.к.п. 33-35, 73-84). Це ж стало підставою для зупинення судового провадження згідно

з ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2023 року (т. 2, а.к.п. 41).

Крім того, інші судові засідання у цій справі, зокрема й у періоди часу,

на які вказують потерпілі, не відбулись та неодноразово відкладались не лише через суб`єктивну поведінку ОСОБА_10 та його захисника, а також через різні об`єктивні причини, що підтверджено матеріалами кримінального провадження.

За змістом ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від явки

до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання

або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Усупереч доводам потерпілих у касаційній скарзі, у разі встановлення факту призову обвинуваченого для проходження військової служби за призовом під час мобілізації приписи зазначеної норми процесуального закону покладають на суд обов`язок зупинити судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби, не зважаючи на місце її проходження та можливості останнього брати участь у судових засіданнях.

Усупереч доводам касаційних скарг, факт проходження ОСОБА_10 військової служби не був спростований в суді апеляційної інстанції та під час касаційного провадження.

Також в судах нічим не були підтверджені і відомості про проведення щодо ОСОБА_10 досудового розслідування у кримінальному провадженні

№ 0000640 від 14 липня 2022 року. У судовому засіданні суду касаційної інстанції прокурор надала витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно

з яким у вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру іншим особам, серед яких прізвище ОСОБА_10 відсутнє. Обставина можливого існування іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_10 , враховуючи презумпцію невинуватості, передбачену ст. 62 Конституції України, сама по собі

не свідчить про вчинення ним нового кримінального правопорушення

та неможливість застосування до нього положень ст. 49 КК України в цьому кримінальному провадженні.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу місцевого суду щодо

ОСОБА_10 , належним чином перевірив викладені в них доводи, які аналогічні доводам поданих касаційних скарг, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.

Колегія суддів зауважує, що дотримання розумних строків є однією з ключових гарантій права на справедливий судовий розгляд, закріпленого ст. 6 Конвенції

про захист прав людини. Розгляд цього кримінального провадження у суді першої інстанції тривав близько 8 років, і ця обставина не може бути визнана такою,

що відповідає критерію розумності строків з огляду на допустимі процесуальні стандарти, передбачені ст. 28 КПК України та ст. 6 вказаної Конвенції. Водночас, згідно з усталеною судовою практикою та принципом правової визначеності, саме по собі порушення розумних строків розгляду справи не може слугувати самостійною та достатньою підставою для скасування ухвалених цій у справі судових рішень.

За таких обставин, підстав для задоволення касаційних скарг потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката

ОСОБА_9 , скасування судових рішень щодо ОСОБА_10 й призначення нового розгляду в суді першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня

2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни, а касаційні скарги потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , представника потерпілого

ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3