КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

представника: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2026 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0001178 від 01 жовтня 2025 року, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 367 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2026 року клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_17 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено у кримінальному провадженні №0001178 від 01 жовтня 2025 року арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, яке було виявлено та вилучено 28 жовтня 2025 року у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук марки Apple сірого кольору (Mac book 14-inch), model №A2992, №M62WTYWMC2, із зарядним пристроєм.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою представник ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.

Уважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ноутбук марки Apple сірого кольору (Mac book 14-inch), model №A2992, №M62WTYWMC2, із зарядним пристроєм не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі сліди. які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, слідчим по вказаному кримінальному провадженню не доведено яким саме чином ноутбук, що належить сім`ї ОСОБА_8 , має відношення до вказаного кримінального провадження.

Звертає увагу на те, що вказаний ноутбук був вилучений 28 жовтня 2025 року та на момент розгляду клопотання у суді сплило вже майже 4 місяці, що свідчить про те, що у сторони обвинувачення було достатньо часу навіть для проведення експертизи з метою підтвердження того факту, що вказаний ноутбук використовувався неповнолітнім сином ОСОБА_8 для навчання та не містить жодних відомостей, які б могли бути використані в рамках кримінального провадження, яке розслідується.

На переконання скаржника, у матеріалах клопотання відсутні будь-які докази, що ноутбук має будь-яке значення для доказування у вказаному кримінальному провадженні чи зберіг на собі сліди вчинення злочину, у зв`язку з чим правові підстави для арешту майна взагалі відсутні.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 , яка вимоги апеляційної скарги підтримала та просила скаргу задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001178 від 01 жовтня 2025 року за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 367 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням установлено, що внаслідок надзвичайної ситуації природного та техногенного характеру в м. Одесі - потужної зливи, яка сталася 30 вересня 2025 року та під час якої за добу випала двомісячна норма опадів, було завдано значних збитків територіальній громаді міста: підтоплено дороги та будинки, відсутнє електропостачання в деяких районах, не працював електротранспорт, пошкоджено майно, повалено дерева.

У результаті стихійного лиха - повені, яка сталась на території міста Одеси, Одеської області, загинуло 9 осіб.

Так, проведеним досудовим розслідування встановлено, що загибель 9-ти осіб 30 вересня 2025 року в результаті стихійного лиха у м. Одесі перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із службовою недбалістю заступника Одеського міського голови з питань виконавчих органів ради - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

27 жовтня 2025 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси надано дозвіл на обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення, зокрема, ноутбуків, що містять відомості про спілкування причетних до вчинення злочину осіб, тощо.

28 жовтня 2025 року під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2025 року за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено ноутбук марки Apple сірого кольору (Mac book 14-inch), model №A2992, №M62WTYWMC2, без паролю із зарядним пристроєм, які запаковано до полімерного пакету №RAWO 143998.

28 жовтня 2025 року постановою слідчого у кримінальному провадженні вилучене майно в ході обшуку було визнано речовим доказом.

30 жовтня 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_17 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001178 від 01 жовтня 2025 року, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 367 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2026 року клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_17 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено у кримінальному провадженні №0001178 від 01 жовтня 2025 року арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, яке було виявлено та вилучено 28 жовтня 2025 року у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук марки Apple сірого кольору (Mac book 14-inch), model №A2992, №M62WTYWMC2, із зарядним пристроєм.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме: марки Apple сірого кольору (Mac book 14-inch), model №A2992, №M62WTYWMC2, із зарядним пристроєм, виявлене та вилучене під час проведення обшуку 28 жовтня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2025 року за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказаний ноутбук містить чи може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Окрім того, слідчим суддею зауважено, що даний арешт може мати тимчасовий характер до встановлення обставин, які б вказували про належність даного майна до кримінального провадження, після проведення експертних досліджень та вивчення інформації, яка знаходиться у ноутбуці.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що слідчим у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане у клопотанні майно має відношення до кримінального провадження та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту на вилучене майно може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи скаржника про те, що ноутбук марки Apple сірого кольору (Mac book 14-inch), model №A2992, №M62WTYWMC2, із зарядним пристроєм не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, слідчим по вказаному кримінальному провадженню не доведено яким саме чином ноутбук, що належить сім`ї ОСОБА_8 , має відношення до вказаного кримінального провадження; у матеріалах клопотання відсутні будь-які докази, що ноутбук має будь-яке значення для доказування у вказаному кримінальному провадженні чи зберіг на собі сліди вчинення злочину, у зв`язку з чим правові підстави для арешту майна взагалі відсутні, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений 28 жовтня 2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 ноутбук марки Apple сірого кольору (Mac book 14-inch), model №A2992, №M62WTYWMC2, із зарядним пристроєм, містить чи може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

При цьому, вказаний ноутбук визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001178 від 01 жовтня 2025 року, про що була винесена відповідна постанова.

Аргументи представника про те, що вказаний ноутбук був вилучений 28 жовтня 2025 року та на момент розгляду клопотання у суді сплило вже майже 4 місяці, що свідчить про те, що у сторони обвинувачення було достатньо часу навіть для проведення експертизи з метою підтвердження того факту, що вказаний ноутбук використовувався неповнолітнім сином ОСОБА_8 для навчання та не містить жодних відомостей, які б могли бути використані в рамках кримінального провадження, яке розслідується, не є самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001178 від 01 жовтня 2025 рокутриває, органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення.

До того ж, такий запобіжний захід як арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2026 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4