ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1841/26 Справа № 204/3932/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 квітня 2026 року у кримінальному провадженні № 0000074 від 24 січня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 квітня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 червня 2026 року включно з визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 133120 гривень.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжких кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту, збутом психотропних речовин, а також незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечних наркотичних речовин та психотропних речовин у великих розмірах, які становлять підвищену суспільну небезпеку, та за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до десяти років з конфіскацією майна, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого. При цьому, співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Суд врахував, що ОСОБА_6 характеризується відсутністю міцних соціальних зв`язків, роботи та стримуючих факторів, які б вказували на те, що ним не будуть вживатися перешкоди щодо цього кримінального провадження. Окрім того, при оцінці ризику переховування судом враховано, що на території України запроваджено та діє воєнний стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Аналізуючи в сукупності встановлений судом ризик, особу обвинуваченого, а також обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого під вартою є співмірним існуючому ризику, ураховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що в ухвалі не зазначені конкретні ризики, на підставі яких суд дійшов висновку про необхідність продовження тримання під вартою. Посилаючись на практику ЄСПЛ, зазначає, що сама лише тяжкість злочину не може слугувати самодостатньою підставою для тримання особи під вартою. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, де мешкає разом з рідними. На момент затримання мав постійне місце роботи, де працював без оформлення, що дозволяло йому забезпечувати сім`ю. Застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, який, на думку захисту, здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, надасть йому можливість працевлаштуватися на постійне місце роботи.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник в режимі відеоконференції та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Інші учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду від них не надходило, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Прокурором в судовому засіданні в суді першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_6 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є достатньо обґрунтованими, а заявлений ризик об`єктивно існує.

Відповідно до клопотання прокурора метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого та доводи захисту, викладені в судовому засіданні про необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , які відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років (ч. 1 ст. 307 КК) та від 6 до 10 років з конфіскацією майна (ч. 2 ст. 307 КК) та яке йому загрожує у разі визнання його винуватим та відповідно наявність, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, ризику, який не припинив існувати, тому дійшов переконливого висновку про необхідність продовження останньому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Суд першої інстанції правильно врахував, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Апеляційний суд також зважає на характер інкримінованих ОСОБА_6 злочинів проти здоров`я населення, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, що останній, згідно з твердженням сторони обвинувачення, яке наразі прокурор підтримує в суді, з корисливих мотивів незаконно придбав, зберігав з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин у великих розмірах, а також обвинувачується у незаконному збуті психотропних речовин.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд враховує ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Вказані обставини у сукупності об`єктивно свідчать про існування реального ризику можливого переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, та продовження строку тримання під вартою є виправданим і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Враховуючи характер пред`явленого обвинувачення, продовження військового стану, а також існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, який не зменшився, судовий розгляд триває, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою при наявності заявленого ризику, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів захисника, апеляційний суд не вбачає.

Судом першої інстанції та апеляційним судом розглянуто питання про застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу та колегія суддів вважає, що на даний час достатнім та необхідним є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому апеляційний суд враховує доводи захисника про наявність в обвинуваченого постійного місця проживання з рідними, проте вони самі по собі не спростовують і не зменшують ризик, який став підставою для застосування та продовження стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи відповідне рішення, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, дані про його особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, апеляційний суд з урахуванням викладеного та обставин кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, його майнового стану, а також продовження існування встановленого ризику, не вбачає підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 квітня 2026 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 307 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3