Справа 127/5056/26
Провадження 1-кс/127/2113/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України, за відсутності фіксації судового розгляду технічними засобами,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла клопотання ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_3 , утримується під вартою в межах кримінального провадження №0000156 та фактично перебуває у ДУ «Вінницька УВП (№1)».

Разом із тим, ще до фактичного взяття під варту заявника та під час перебування на військовій службі було ініційовано перегляд постанови військово-лікарської комісії щодо ступеня придатності до військової служби.

Медичний огляд ВЛК був розпочатий, однак не завершений з причин, які не залежали від заявника.

Ця обставина підтверджується офіційними документами компетентних колегіальних органів Міністерства оборони України.

11 Регіональною ВЛК встановлено, що під час проведення огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 не було враховано ступінь порушення функцій за наслідками оперативного втручання (05.10.2021) з приводу ліпоми передньої черевної стінки, що може впливати на ступінь придатності до військової служби.

У зв`язку з цим командиру військової частини НОМЕР_1 прямо вказано направити заявника на повторний медичний огляд ВЛК відповідно до п. 6.1 глави 6 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу, затвердженого наказом МОУ №402.

Центральна ВЛК ЗСУ офіційно підтвердила, що:

- направлення на ВЛК може здійснюватися, зокрема, судом,

- відповідно до п. 6.2 глави 6 Положення №402 направлення на ВЛК є обов`язковим до виконання,

- проходження ВЛК необхідне для визначення ступеня придатності та ухвалення постанови ВЛК.

Таким чином, питання статусу заявника як військовослужбовця та ступеня придатності до служби залишається юридично невирішеним.

Фактичне утримання заявника в умовах слідчого ізолятора без забезпечення можливості проходження ВЛК та необхідного лікування призвело до того, що:

- заявник позбавлений доступу до завершення обов`язкової військово-медичної процедури,

- не вирішено питання про наявність медичних підстав, що можуть змінити ступінь придатності,

- стан здоров`я погіршується, а ліпоми потребують додаткового медичного обстеження та лікування.

Вказані обставини, на переконання заявника, свідчать про порушення державою позитивного обов`язку забезпечити належну медичну допомогу особі, яка перебуває під вартою.

Згідно з ч. 1,2 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний вживати заходів для усунення будь-яких порушень прав людини під час тримання під вартою, у тому числі щодо забезпечення медичної допомоги.

Стаття 49 Конституції України гарантує кожному право на охорону здоров`я та медичну допомогу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що ненадання належної медичної допомоги особам під вартою становить порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справи «Kudla v. Poland», «Yakovenko v. Ukraine»).

Відповідно до п. 6.1-6.2 глави 6 Положення №402 направлення на ВЛК є обов`язковим до виконання, а його проведення є юридично необхідним для визначення ступеня придатності військовослужбовця.

Таким чином заявник переконаний, що тримання його під вартою без реального забезпечення проходження ВЛК та лікування:

- створює перешкоди для виконання вимог військово-медичних органів,

- порушує право заявника на охорону здоров`я,

- ставить під сумнів пропорційність подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 просив слідчого суддю зобов`язати адміністрацію ДУ «Вінницька УВП (№1)» забезпечити організацію медичного обстеження та лікування щодо ліпом ОСОБА_3 , зобов`язати забезпечити проходження та завершення військово-лікарської комісії (ВЛК), у разі необхідності забезпечити доставлення до відповідного закладу охорони здоров`я або ВЛК та розглянути питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, який дозволить виконати вимоги військово-медичних органів та забезпечити лікування.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились. На адресу суду надійшов лист з ДУ «Вінницька УВП (№1)» з якого вбачається, що ОСОБА_3 16.02.2026 вибув з ДУ «Вінницька УВП (№1)» 16.02.2026 до ДУ «Львівська УВП №19» на підставі ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за відсутності фіксації судового процесу технічними засобами.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як зазначено в п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно приписів ч. 1-5 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Виходячи із вищезазначених положень законодавства розгляду в порядку ст. 206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин.

Слідчим суддею в ході судового розгляду встановлено, що в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000156 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим останній утримувався в слідчому ізоляторі ДУ «Вінницька УВП (№1)».

Разом з тим, як із листа за підписом начальника ДУ «Вінницька УВП (№1)» ОСОБА_4 від 17.02.2026 №4/1995 вбачається, що згідно облікових даних ДУ «Вінницька УВП (№1)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вибув 16.02.2026 до ДУ «Львівська УВП №19» на підставі ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 29.01.2026 для поміщення до стаціонарного відділення Львівської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» в межах досудового розслідування.

Таким чином, з 16.02.2026 ОСОБА_3 не перебуває та не тримається під вартою в відповідних державних установах в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області та як наслідок не може бути доставлений до вказаного суду для з`ясування обставин, які спонукали заявника звернутись із вказаним клопотанням в порядку ст. 206 КПК України.

Слідчий суддя приходить до висновку, що з 16.02.2026, тобто з моменту відбуття ОСОБА_3 з ДУ «Вінницька УВП (№1)» до ДУ «Львівська УВП №19», застосування вимог ст. 206 КПК України є неможливим, в силу прямої вказівки законодавчих приписів даної статті, які вимагають перебування особи в межах територіальної юрисдикції відповідного суду, в даному випадку Вінницького міського суду Вінницької області.

Окрім того слідчий суддя звертає увагу заявника на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Як вбачається із матеріалів клопотання ОСОБА_3 , останній мотивуючи вимоги свого клопотання посилається на приписи ст. 206 КПК України, зокрема щодо вжиття слідчим суддею заходів щодо забезпечення медичної допомоги особі.

При цьому вимоги ч. 6 ст. 206 КПК України місять чітку та однозначну відповідь у яких саме випадках слідчий суддя наділений повноваженнями та зобов`язаний застосувати вказані приписи, а саме у випадку застосування до особи насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб).

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_3 жодним чином не зазначає, не стверджує та не підтверджує відповідними можливими наявними доказами, що в ході затримання або під час утримання в ДУ «Вінницька УВП (№1)» що до нього було застосовано насильство.

Крім того, відповідно до п. 135 Рішення ЄСПЛ у справі «Кушнір проти України» від 11.03.2014 року (заява № 42184/09), Суд зазначає, що влада повинна забезпечити всеосяжне спостереження за станом здоров`я затриманого та його лікування під час перебування під вартою, своєчасні і правильні діагнози й лікування та, якщо цього вимагає медичний стан ув`язненого, регулярний і систематичний контроль і всебічну терапію, спрямовану, по можливості, на лікування захворювань затриманого або запобігання їх загостренню, а не на усунення симптомів. Влада повинна також показати, що були створені всі необхідні умови для призначеного лікування. У той самий час при оцінці адекватності лікування слід керуватися перевіркою на належне старання, бо зобов`язання держави надати лікування важко хворому затриманому є зобов`язанням дії, а не зобов`язанням результату.

Викладені в рішеннях Європейського Суду вимоги, є такими, що підлягають обов`язковому застосуванню відповідними державними інституціями, для забезпечення належного медичного обстеження та лікування будь-якої особи, яка тримається під вартою, тобто знаходиться під юрисдикцією держави.

Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою чи позбавлення свободи; забезпечити своєчасність та правильність діагнозів та догляду; а також, у разі необхідності та залежно від характеру захворювання, забезпечити регулярний та систематичний нагляд, який включає в себе всебічний план лікування, що має бути спрямований на лікування захворювань ув`язненого та запобігання їх погіршення, а не на усунення симптомів. Державну органи також повинні довести, що були створені умови, необхідні для призначеного лікування, щоб це лікування було дійсно отримано.

Забезпечення спостереження за станом здоров`я, своєчасні і правильні діагнози й лікування, регулярний і систематичний контроль та можлива необхідна терапія, в даному випадку до 16.02.2026 були покладені на відповідних посадових осіб ДУ «Вінницька УВП (№1)», в тому числі на працівників медичної частини, яка діє при ДУ «Вінницька УВП (№1)», а на даний час на посадових осіб ДУ «Львівська УВП №19».

При цьому, слідчий суддя наголошує, що у разі порушення прав чи інтересів заявника службовими (посадовими) особами ДУ «Вінницька УВП (№1)» або службовими (посадовими) особами ДУ «Львівська УВП №19» при здійсненні ними своїх повноважень, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Варта уваги й та обставина, що приписами кримінально-процесуального законодавства України слідчий суддя не наділений повноваженнями зобов`язувати будь який орган державної влади забезпечувати проходження та завершення особою військово-лікарської комісії.

З приводу вимог заявника щодо зміни запобіжного заходу слідчий суддя зазначає наступне.

Нормами ст. 201 КПК України передбачено порядок звернення підозрюваного, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Так, ч.ч. 2-5 ст. 201 КПК України передбачено, що копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

До клопотання мають бути додані:

1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання;

2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання;

3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Проте заявником у поданому клопотанні не надано жодних відомостей про те, коли було постановлено ухвалу про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, з метою контролю слідчим суддею на дотримання вимог КПК України.

Окрім того заявником не надано жодних матеріалів на виконання вимог ч. 3 ст. 201 КПК України, зокрема копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; підтвердження того, що прокурору у кримінальному провадженні надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Також не було зазначено орган, який здійснює орган досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000156.

Враховуючи, що заявником не було дотримано вимог та процедури звернення із клопотанням про зміну запобіжного заходу, а тому вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України є недоведеним та необґрунтованим, а тому в даному випадку підстави та можливості для застосування приписів ст. 206 КПК України відсутні та клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 24, 26, 206, 309, 369, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя