Справа № 450/5490/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/10/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2025 року,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бірки, Олександрівського району, Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2022 року та остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання 28 вересня 2025 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 залишено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами та заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України діє воєнний стан, 27 вересня 2025 року, близько 23:00 год., маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, перебуваючи у трейлері з реєстраційним номером АІ5192XG, що знаходиться у власності ТОВ «ТРАНС ВАДА ЛОГІСТИК» та розташований на території ТОВ «АГРОЛАЙФ ТРАНССЕРВІС» за адресою: Львівська обл., Львівський р-н, с. Давидів, вул. Львівська, 2А/9, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи протиправно, умисно, таємно, шляхом вільного доступу до ліжка потерпілого ОСОБА_8 , яке знаходилось у трейлері, викрав наплічну сумку сірого кольору із грошовими коштами в сумі 5000 грн., паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , власник ТОВ «ТРАНС ВАДА ЛОГІСТИК», паливною карткою мережі АЗК «ОККО» № НОМЕР_3 , магнітним ключем, ключем від трейлера і фіскальними чеками та після цього, розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Грошові кошти у сумі 5000 грн. обвинувачений ОСОБА_6 привласнив та витратив на власні потреби, а сумку з її вмістом залишив на території ТОВ «АГРОЛАЙФ ТРАНССЕРВІС» за адресою: Львівська обл., Львівський р-н, с. Давидів, вул. Львівська, 2А/9.

Своїми протиправними діями, обвинувачений ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 5000 грн.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив таємне викраденні чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржуваним вироком йому призначено надто суворе покарання.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги вважає за можливе пом`якшити покарання, оскільки він визнав вину, сприяв слідству у розкритті кримінального правопорушення, відшкодував потерпілому заподіяну шкоду і у останнього відсутні будь-які претензії.

Наголошує, що є інвалідом ІІІ групи, а у виправній установі відсутня можливість надання належного лікування.

Зазначає, що проживає із співмешканкою та є єдиним годувальником двох її неповнолітніх дітей.

Просить застосувати положення ст. 69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про заперечення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Вина ОСОБА_6 за обставин викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, а саме, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Так, суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що призначаючи міру покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції навів обґрунтовані мотиви такого рішення та, як вбачається з вироку, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, що відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, негативно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Крім цього, місцевим судом також враховано обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, голослівними є покликання апелянта обвинуваченого ОСОБА_6 про перебування на його утриманні співмешканки та її двох неповнолітніх дітей, за відсутності в матеріалах справи підтверджуючих документів щодо працевлаштування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що застосування положень ст. 69 КК України в даному конкретному випадку, не забезпечить досягнення його мети.

Виходячи з вищенаведеного, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 71 КК України та є необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2025 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4