Провадження №11-кп/991/58/26
Головуючий-суддя 1 інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

19 лютого 2026 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

та його захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

його захисника: ОСОБА_12 ,

захисники обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_13 таОСОБА_14 , представник потерпілого/представник цивільного позивача АТ «Укргазвидобування» ОСОБА_15 не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання під час розгляду апеляційних скарг: обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - ОСОБА_12 на вирок Вищого антикорупційного суду від 31 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні №0000218 від 31 березня 2017 року про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.364 КК України,

в с т а н о в и л а :

У провадженні Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду на розгляді перебувають апеляційні скарги: обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - ОСОБА_12 на вирок Вищого антикорупційного суду від 31 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні №0000218 від 31 березня 2017 року за обвинуваченням: ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, та ОСОБА_11 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.364 КК України.

18 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу, у якому вона просить змінити ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, у тому числі, звільнити його з-під варти негайно. Клопотання мотивоване тим, що суд першої інстанції 31 жовтня 2025 року незаконно змінив підзахисному ОСОБА_7 запобіжний захід із застави на тримання під вартою, оскільки ст.177 КПК України не передбачає таку мету застосування запобіжного заходу як ухилення від відбування призначеного покарання. ЄСПЛ неодноразово наголошувалось, що застосування запобіжного заходу не може переслідувати іншу мету, ніж визначену законом (Справа «Доронін проти України» та «Гарькавий проти України»). Отже, зміна ОСОБА_7 раніше визначеного запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою, який є найсуворішим видом запобіжних заходів, не відповідає меті, яка передбачена ст.177 КПК України. Суд незаконно застосував стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і тому, що під час судових дебатів питання зміни йому запобіжного заходу не порушувалося, тобто не було предметом судового розгляду. Сторона обвинувачення не подавала клопотання про зміну запобіжного заходу, у зв`язку з чим суд не мав права з власної ініціативи вирішувати це питання. Колегія суддів першої інстанції, встановлюючи наявність ризику переховування від суду, безпідставно навела мотиви, які вже були предметом судового розгляду по суті. Обвинувачений ОСОБА_7 не порушував процесуальні обов`язки, а тому відсутні правові підстави для зміни йому запобіжного заходу. Колегією суддів формально у вироку суду зазначено про тяжкість покарання, неможливість інших заходів забезпечити належну процесуальну поведінку, не наведено мотивів необхідності зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою. Норми чинного КПК України передбачають застосування принципу строковості дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою до набрання вироком законної сили не відповідає вимогам ч.1 ст.197 КПК України. Свою позицію у цій частині обґрунтовує позицією, яка зазначена у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2025 року у справі №759/22355/21. Тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою без визначення розміру застави, у кримінальному провадженні, в якому законом дозволяється її визначення, є порушенням ст.183 КПК України та ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 205 КПК України не передбачає негайного виконання вироку суду в цілому або в частині щодо застосування запобіжного заходу, оскільки дане питання вирішуються під час виконання судового рішення. Так як вирок суду від 31 жовтня 2025 року не набрав законної сили, то були відсутні правові підстави для негайного його виконання в частині затримання ОСОБА_7 і застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_10 клопотання підтримала, просила його задовільнити. Надала пояснення, аналогічні доводам клопотання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 клопотання захисника ОСОБА_10 підтримав, просив його задовільнити. Додатково зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 виконував обов`язки, покладені на нього судом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави.

Захисник ОСОБА_8 клопотання підтримав. Додатково пояснив, що при зміні запобіжного заходу не було визначено розмір застави, що суперечить діючому законодавству. Перебування обвинуваченого під вартою та інтенсивність призначених засідань не дають можливості повноцінно надавати його підзахисному правничу допомогу.

Обвинувачений ОСОБА_7 клопотання підтримав, просив його задовільнити. Додатково пояснив, що інтенсивність призначених засідань не дає йому, у тому числі, можливості отримати належну медичну допомогу.

Захисник ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_11 клопотання підтримали, просили його задовільнити, так як наявні підстави для цього.

Прокурор заперечила проти задоволення клопотання, вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки зміна запобіжного заходу відбулась на підставі вироку. Після відновлення судового розгляду для з`ясування нових обставин, вона у дебатах з приводу дослідження додаткових обставин вказувала, що обвинуваченому має бути змінено запобіжний захід на тримання під вартою.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , представник потерпілого/представник цивільного позивача АТ «Укргазвидобування» ОСОБА_15 під час розгляду клопотання у судовому засіданні були відсутні, їх неявка не перешкоджала його розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження у частині, що стосується клопотання, обговоривши його доводи, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч.1 ст.405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч.6 ст.132 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України та покладених на нього судом, чи про зміну способу їх виконання.

Аналіз змісту ст.200, 201 КПК України свідчить про те, що підставою для зміни запобіжного заходу є, зокрема, наявність нових обставин, які не розглядалися судом при застосуванні запобіжного заходу, зміна обставин провадження, зменшення встановлених ризиків. Існування таких обставин повинно бути обґрунтовано належними доказами.

Отже, для зміни запобіжного заходу сторона захисту повинна довести, що обставини, наведені у ст.194 КПК України, які враховувались судом при застосуванні запобіжного заходу, перестали існувати або суттєво зменшились.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.6 та 8 ст.176 КПК України.

Колегія суддів враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані виключно за наявності законної мети та з підстав, визначених КПК України.

Положеннями п.4 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді даного клопотання колегія суддів черговий раз зазначає, що не дає оцінки зазначеним у вироку суду відомостям у частині підстав зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та строку дії запобіжного заходу, оскільки вказані питання є частиною доводів апеляційних скарг сторони захисту, тобто дані обставини є предметом перевірки судом апеляційної інстанції.

Дослідивши зміст клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу колегія суддів доходить висновку, що стороною захисту не зазначено доводів та обставин на підтвердження існування правових підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання у відповідності до ст.200, 201 КПК України. Слід також звернути увагу, що апеляційний розгляд триває протягом трьох місяців, проте сторона захисту не наводить у клопотанні жодної нової обставини чи її зміну, не зазначає про зменшення ризиків та фактично не погоджується зі мотивами суду першої інстанції під час вирішення питання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Доводи клопотання, що суд ухвалюючи вирок застосував мету, яка не передбачена ст.177 КПК України, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Бендерський проти України», «Сокуренко і Стригун проти України») закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий судовий розгляд забезпечується, зокрема, через право на мотивоване судове рішення, справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 червня 2021 року у справі №11-104сап21 зазначила, що вмотивованість - це вимога до суду наводити письмово у рішенні судження, пояснення про наявність чи відсутність фактів, які є основою для висновку суду. Це також пояснення суду, чому він виніс саме таке рішення, погодився з одними та відкинув інші доводи.

Зі змісту оскаржуваного вироку суду вбачається, що колегія суддів у оскаржуваному судовому рішенні зазначала про ухилення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання в контексті мотиву існування ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема переховування ним від суду, а тому доводи клопотання сторони захисту, що зміна запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 не відповідає меті його застосування, яка передбачена ст.177 КПК України, є необґрунтовані. Посилання сторони захисту на рішення ЄСПЛ «Доронін проти України» у даному випадку є нерелевантним обставинам цього провадження, оскільки стосується незаконного адміністративного арешту та порушення права на свободу і особисту недоторканність, у тому числі права на захист під час тривалого часу утримання під вартою особи. Наведена практика у рішенні ЄСПЛ «Гарькавий проти України» також не підлягає застосуванню, скільки обставини справи є відмінними та стосуються порушення права на справедливий суд у кримінальному провадженні, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia).

Доводи сторони захисту, що злочин за ст.364 КК України не належить до категорії злочинів, щодо яких закон не дозволяє не визначати заставу, є необґрунтованими, оскільки зі змісту ст.183 КПК України вбачається, що визначення застави є правом суду, а не обов`язком.

Також колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після засудження особи компетентним судом, яким особу визнано винуватою і призначено відповідне покарання, суттєво відрізняється від тримання особи під вартою на стадії досудового розслідування у розумінні п.п.(а) та (с) ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, за пунктом (а) для визнання затримання законним вимагається лише наявність законного вироку суду, яким особу визнано винуватою і призначено відповідне покарання, на відміну від пункту (с), за яким на стадії досудового розслідування існує необхідність доведення стороною обвинувачення наявності розумної підозри та ризиків, якомога коротшого періоду перебування під вартою невинуватої особи, здійснення періодичного судового контролю тощо.

У той же час, обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні статті 5 § 1 (a) після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню (Ruslan Yakovenko v. Ukraine, no. 5425/11, § 46, ECHR 2015).

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 є обґрунтованим саме в розумінні п.(а) ч.1 ст.5 Конвенції.

Доводи захисту, що призначення судових засідань ускладнюють надання правової допомоги та потребу в медичній допомозі ОСОБА_7 , суд відхиляє. Провадження у суді триває близько шести років, апеляційний розгляд розпочався більш ніж через два місяці після ухвалення вироку. Будь-яких матеріалів щодо обмеження ОСОБА_7 у можливості отримати, за потреби, відповідну правничу або медичну допомогу, що перебувало б у взаємозв`язку з призначеними судом засіданнями у справі, матеріали провадження не містять.

Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , ухвалення судом першої інстанції обвинувального вироку, апеляційний перегляд якого ще не завершився, та з огляду на те, що ОСОБА_7 , розуміючи невідворотність призначеного покарання у виді позбавлення волі у разі залишення без змін вироку Вищого антикорупційного суду від 31 жовтня 2025 року, яке пов`язане виключно з реальним та тривалим його відбуванням, може переховуватись від суду, колегія суддів дійшла висновку, що на цій стадії апеляційного розгляду відсутні підстави для задоволення клопотання про зміну йому запобіжного заходу.

Керуючись ст.177, 194, 201, 331, 369-372, 405, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4