Справа №954/82/23
н/п 1-кп/766/2200/26
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу

11.03.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області колегією у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілих (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_9 ,

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000180 від 25.04.2018, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2, ч.4 ст. 28, ч. 2 ст. 15, п.п. 1,6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 361, ч.4 ст. 28, ч. 5 ст.185, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205-1, ч.4 ст.28, ч. 3 ст. 206-2 КК України,-

встановив:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000180 від 25.04.2018, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2, ч.4 ст. 28, ч. 2 ст. 15, п.п. 1,6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 361, ч.4 ст. 28, ч. 5 ст.185, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205-1, ч.4 ст.28, ч. 3 ст. 206-2 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою, виходячи з тяжкості злочину, у вчиненні якого вони обвинувачуються та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що були враховані при обранні останнім запобіжного заходу, наявність яких продовжує існувати.

Представник потерпілих ОСОБА_12 в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу підтримав та просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що наявність ризиків є припущеннями прокурора, докази на їх обгрунтування відсутні. Вважала за можливе визначити заставу як альтернативний запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував та просив відмовити у задоволенні клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи його необгрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою Херсонського міського суду від 17.10.2023 року застосовано до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Востаннє ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.02.2026 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 до 02.04.2026 року включно.

Ухвалою Херсонського міського суду від 09.12.2025 року застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Востаннє ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.02.2026 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 до 02.04.2026 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинувачується, у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі із конфіскацією майна, ОСОБА_9 до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинувачується, у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 07 до 12 років із конфіскацією майна.

Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, їх тяжкість та суспільне значення, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Отже, запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу обвинувачених, тяжкості злочинів, які їм інкримінуються та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і які не перестали існувати. Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу щодо обвинувачених у виді взяття під варту, на даному етапі провадження не зменшились.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень у яких вони обвинувачуються, суд враховує реальну можливість здійснення незаконного впливу обвинувачених на свідків, а також враховує суспільну небезпечність інкримінованих їм кримінальних правопорушень, високу імовірність ухилення обвинувачених від суду та можливість вчинення ними інших кримінальних правопорушень.

Належного обґрунтування та конкретизації ризиків, передбачених п.2,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, подане клопотання відносно обвинувачених не містить та прокурором не було обґрунтовано в судовому засіданні, у зв`язку з чим суд вважає їх недоведеними.

При цьому суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та не доведено обвинуваченими та їх захисниками.

Обставини, на які посилаються обвинувачені не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки обвинувачених та надали б можливість застосувати до останніх менш суворий запобіжний захід.

Вік та стан здоров`я ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не перешкоджають застосуванню до них запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо можливості визначення застави в даному кримінальному провадженні суд зазначає наступне.

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Отже, дослідивши матеріали справи, суд з урахуванням характеру інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, доведених ризиків, вважає, що відсутні об`єктивні передумови для визначення застави на даному етапі кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності наведені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на менш суворий і з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, вважає доцільним, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та принципу правової визначеності, продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строк тримання під вартою до 08 травня 2026 року включно.

Керуючись ст. 178, 183, 331, 369-372, 376, 392 КПК України, колегія суддів, -

постановив:

Клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 08 травня 2026 року включно.

Продовжити строк застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 08 травня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3