ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/464/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2026 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 28 березня 2026 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, які були підставою для застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу, не зникли, а інші більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для їх запобігання.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, прийняти нове рішення, яким застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід, зокрема, цілодобовий домашній арешт або встановити розмір застави, яка буде помірною для нього.

В обґрунтування скарги вказує, що він не мав наміру на вчинення терористичного акту, бачив лише фінансову вигоду та під час події мав принести муляж вибухового пристрою до вказаної адреси, прилад дистанційного керування не був підключений належним чином.

Крім того зазначає, що невстановлена особа з додатку «Телеграм» на ім`я « ОСОБА_10 » мала український номер мобільного телефону, проте органом досудового розслідування вказана особа не встановлена, а тому не має підстав вважати, що він працював на державу агресора.

Звертає увагу на те, що речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження вже вилучені органом досудового розслідування.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення про застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити розмір застави.

В обґрунтування скарги вказує, що вона не мала жодного спілкування з невстановленою органом досудового розслідування особою, яка зареєстрована у мобільному додатку «Телеграм» під ім`ям « ОСОБА_10 », а тому відсутні підстави вважати, що вона буде спілкуватися та повідомляти вказаній особі про хід досудового розслідування.

Крім того зазначає, що всі речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення були вилучені у ході обшуку, а тому знищити, сховати або спотворити такі речі, є неможливим.

Вказує, що наміру переховуватися, перешкоджати кримінальному провадженню або вчиняти інші кримінальні правопорушення, не має.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині задоволення клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до неї більш м`який альтернативний запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , або забезпечити запобіжний захід заставою.

В обґрунтування скарги вказує, що обвинувачена має стійкі соціальні зв`язки, має зареєстроване місце проживання, має матір, яка є інвалідом 3 групи, офіційно працевлаштована та раніше не судима.

Крім того, зазначає про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово або забезпечення запобіжного заходу заставою буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, надасть їй можливість приймати участь у судовому розгляді без ізоляції від суспільства та збереження суспільних зв`язків.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_9 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із тримання під вартою.

В обґрунтування скарги вказує, що застосований запобіжний захід до ОСОБА_6 є занадто суворим, останній не має наміру переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, вчиняти інше кримінальне правопорушення, всі докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, знаходяться у сторони обвинувачення, ОСОБА_6 має постійне місце проживання.

Вважає, що прокурором не було доведено неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисники - адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали апеляційні скарги без доповнень та просили їх задовольнити.

Повідомлений належним чином прокурор до апеляційного суду не з`явився, з клопотанням про особисту участь у судовому засіданні не звертався.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених, їх захисників, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно останніх.

Перевіряючи доводи клопотань прокурора на предмет продовження ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд правильно встановив, що доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним, не зменшився та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями), і, зокрема, суворістю можливого покарання:

- за злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 ;

- за злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України у виді позбавлення волі до 12 років;

- за злочин, передбачений ч. 2 ст. 263-1 КК України у виді позбавлення волі до 10 років;

- за злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі до 7 років, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у разі визнання їх винними.

Колегія суддів вважає, що врахування тяжкості має раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньою високим ступенем ймовірності її поведінку.

У даному ж випадку, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які створюють реальну загрозу шкоди для суспільства та передбачають можливі шкідливі наслідки.

Крім того, апеляційний суд враховує і встановлені стороною обвинувачення фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідно до яких, обвинувачені ймовірно можуть мати зв`язки з представниками іноземної держави, держави-агресора рф, якими у подальшому можуть скористатися для переховування.

На продовження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказують ті обставини, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, яким передував заздалегідь розроблений ними план та підготовка, що вказує на високу вірогідність продовження ними кримінальної протиправної діяльності, яка направлена на проведення підривної діяльності проти України.

При цьому, зі змісту обвинувального акту слідує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у незакінченому замаху на вчинення терористичного акту, тобто останніми було виконано усі дії, які вони вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено, оскільки обвинувачені були затримані співробітниками УСБУ в Запорізькій області, а отже, будучі на свободі, маючи зв`язки із особами від яких ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ймовірно отримували завдання та інструкції щодо вчинення терористичного акту, останні можуть продовжити вчиняти дії, які направлені на досягнення мети, зокрема, на закінчення ними вчинення терористичного акту.

Вказані обставини у сукупності свідчать про високий ризик вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень або ж продовження ними протиправної злочинної діяльності.

Отже, апеляційний суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , приходить до висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинувачених.

Даних про такий стан здоров`я обвинувачених, щоб унеможливлював застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції в цілому були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, що узгоджується із положеннями, передбаченими ч. 4 ст. 183 КПК України.

Таким чином, з огляду на встановлені апеляційним судом обставини, інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Щодо доводів сторони захисту, які фактично зводяться до невинуватості обвинувачених до інкримінованих їм злочинів, то слід зазначити, що апеляційний суд на даному етапі провадження не вправі розглядати ті питання, які суд повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Відтак, доводи щодо необґрунтованості обвинувачення та недопустимості зібраних доказів у даному кримінального провадженні, не можуть бути предметом розгляду апеляційним судом під час перевірки ухвали про продовження застосування запобіжного заходу.

Доводи захисника - адвоката ОСОБА_8 про наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 місця реєстрації та проживання, стійких соціальних зв`язків, офіційного місця працевлаштування та відсутність судимостей, не можуть свідчити про можливість застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з огляду на вищевказані обставини та продовження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання захисника - адвоката ОСОБА_9 на наявність у ОСОБА_6 місця постійного проживання, також не нівелює ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати і на даний час.

Всі інші доводи апеляційних скарг були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2026 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4