Провадження №: 1-кп/752/1394/26
У Х В А Л А

Іменем України

24.03.2026 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду судове засідання кримінального провадження №0002087 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

в судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності. Вважає, що початок перебігу строку щодо кожного з кримінальних правопорушень є 11.12.2014 року, тобто наступний день після завершення вчинення останнього за часом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Вказує, що за таких обставин строк притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358 КК України закінчився 11.12.2017 року, за ч. 3 ст. 358 КК України закінчився 11.12.2017 року, за ч. 4 ст. 197-1 КК України 11.12.2019 року, за ч. 2 ст. 209 КК України закінчився 11.12.2024 року та за ч. 4 ст. 190 КК України - 11.12.2024 року, а тому, на його думку, є всі підстави для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків притягнення до відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав заявлене захисником ОСОБА_5 клопотання та просив його задовольнити. Вказав, що розуміє, що дана підстава не є реабілітуючою, проте наполягає на закритті провадження.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання, обґрунтовуючи свою позицію тим, що строки давності внаслідок переривання їх злочином, передбаченим ч. 4 ст. 190 КК України, не сплинули.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином.

Заслухавши сторін, вивчивши клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , суд дійшов наступних висновків.

Так, суд вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209 КК України у зв`язку із закінченням строків давності наразі немає.

Станом на 05.12.2014 року (в редакції Закону України чинного на момент інкримінованого кримінального правопорушення) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 209 КК України, було віднесено до категорії особливо тяжких злочинів.

Станом на 10.12.2014 року (в редакції Закону України чинного на момент інкримінованого кримінального правопорушення) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, було віднесено до категорії особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України, в редакції, яка діяла на момент вчинення інкримінованих злочинів, і яка діє на даний час, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що інкриміновані ОСОБА_3 злочини, передбачені ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, на момент їх вчинення відносилися до категорії особливо тяжких злочинів, для яких законом встановлено строк давності притягнення до кримінальної відповідальності тривалістю п`ятнадцять років. А тому, беручи до уваги положення ч. 2 ст. 4 КК України, а також з огляду на те, що зазначений строк станом на час розгляду справи не сплинув, підстави для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відсутні, а отже - відсутні й підстави для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 в частині інкримінованих злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Крім того, у суду немає підстав і для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 197-1 КК України, з огляду на наступне.

Так, у висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 353/999/23 (провадження № 51-523 кмо24), щодо правозастосування положень статей 49, ст.197-1 КК України, вказано, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 197-1 КК, є триваючим злочином. Також вказано, що днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення триваючого кримінального правопорушення є день припинення або переривання вчинення особою відповідного триваючого суспільно небезпечного діяння.

Слід зазначити, що будь - яких даних, які б свідчили про припинення або переривання ОСОБА_3 вчинення інкримінованого кримінального правопорушення зміст обвинувального акту не містить, а отже суд позбавлений можливості на даній стадії, без дослідження відповідних доказів самостійно встановити такий початок перебігу строку давності.

Враховуючи вищевикладене, підстави для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності в частині інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, а також для закриття кримінального провадження у цій частині у зв`язку із закінченням строків давності, наразі також відсутні.

Разом з цим, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 разом з невстановленими особами, виконуючи відведену йому роль, діючи умисно відповідно до розробленого злочинного плану за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на придбання права на чуже майно шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах, а саме право на власність чи користування земельною ділянкою за адресою: вул. Набережно-Корчуватська 35 в м. Києві, з кадастровим номером :90:019:0129, загальною площею 0,5636 га, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, в невстановлений час, але не пізніше 03.09.2013 року підроблюють інші офіційні документи, які надають права або звільняють від обов?язків, з метою використання їх підроблювачем чи іншою особою, а саме документи щодо наявності цивільно-правових відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час проведення будівельних робіт на земельній ділянці за адресою: вул. Набережно-Корчуватська 35 в м.Києві, з кадастровим номером :90:019:0129, загальною площею 0,5636 га, зокрема: договір будівельного підряду №15 від 14.10.2010 року, додаток №1 до договору будівельного підряду №15 від 14.10.2010 року, акт виконаних робіт від 14.10.2010, лист вимога від 14.02.2012 року, до яких вносять недостовірні відомості щодо факту наявності цивільно правових взаємовідносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час проведення будівельних робіт по вул. Набережно-Корчуватській 35 в м. Києві, наявності умов цивільно-правових відносин, тощо.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у підробленні офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 з метою легалізації самовільно-побудованого приміщення та отримання права на земельну ділянку з кадастровим номером :90:019:0129, перебуваючи в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва, розташованого за адресою: м. Київ, вулиця Якуба Коласа, 27а, 03.08.2013 року, звернувся з позовною заявою, відповідно до якої вимагав визнати за собою право власності, в тому числі на нежиле приміщення загальною площею 110,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , при цьому разом з позовною заявою були подані завідомо підроблені офіційні документи, які надають права або звільняють від обов?язків, а саме документи щодо наявності цивільно-правових відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час проведення будівельних робіт на земельній ділянці за адресою: вул. Набережно-Корчуватській 35 в м. Києві, з кадастровим номером :90:019:0129, загальною площею 0,5636 га, зокрема: договір будівельного підряду № 15 від 14.10.2010 року, додаток № 1 до договору будівельного підряду № 15 від 14.10.2010 року, акт виконаних робіт від 14.10.2010 року, лист вимога від 14.02.2012 року, тим самим використали завідомо підроблені документи.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Слід вказати, що редакція ст. 358 КК України з часу вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, до сьогодні не змінювалась, зокрема, щодо частин відповідної статті та санкцій відповідних частин.

За класифікацією злочинів у відповідності до вимог ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 358 КК України на сьогодні відноситься до нетяжких злочинів (на момент інкримінованого злочину до злочинів середньої тяжкості), а кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України відноситься до кримінальних проступків ( на момент вчинення - до злочинів невеликої тяжкості). Не дивлячись на зміну класифікації вказаних складів злочинів, строки, передбачені ст. 49 КК України щодо вказаних складів, істотно не змінились.

Зокрема, пунктом 2 та пунктом 3 частини 1 статті 49 КК України в нинішній редакції передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, та п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, що відповідає строкам, передбаченим в ст. 49 КК України в редакції 2013-2017 років щодо злочинів невеликої та середньої тяжкості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.8 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, згідно яких особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності, і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до КПК України таке звільнення є обов`язковим.

У постанові ВС від 17.02.2022 року в справі № 752/23954/18 зазначено, що за умови, що обвинувачений наполягає на звільненні його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, однак не визнає вину за пред`явленим обвинуваченням, не звільняє суд від обов`язку невідкладно розглянути таке клопотання та задовольнити його за наявності для цього підстав, та позбавляє можливості досліджувати докази у справі, враховуючи, що розгляд такого клопотання для суду є першочерговим.

Частиною 1 ст. 285, ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність та якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно із ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, зокрема, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Із врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що з дня вчинення інкримінованих ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 358 КК України, сплили строки притягнення його до відповідальності, передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, а також те, що ОСОБА_3 наполягав звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, вказавши, що розуміє правові наслідки такого звільнення, дослідивши клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, думку сторін, враховуючи те, що даних про переривання чи зупинення строків давності немає, суд дійшов висновку, що клопотання захисника слід задовольнити частково та звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 358 за ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Положеннями ст. 392 КПК України визначено судові рішення, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. За змістом положень ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Ухвала суду про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності може бути оскаржена в апеляційному порядку. Тобто, зі змісту зазначеного випливає, що в апеляційному порядку може бути оскаржено ухвалу суду про закриття всього кримінального провадження, а не його частини, в зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з обвинувального акту, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002087 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України. Разом з цим, судом прийнято рішення про закриття провадження в частині обвинувачення ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Тобто, кримінальне провадження № 0002087 в частині обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209 КК України, продовжує перебувати на розгляді в Голосіївському районному суді м.Києва.

З огляду на те, що положеннями КПК України не передбачено можливості окремого оскарження ухвали суду про закриття кримінального провадження лише в частині кримінальних правопорушень, суд вважає, що дана ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 284, 369, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності - задовольнити частково.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції Закону України чинного на момент інкримінованих кримінальних правопорушень).

Кримінальне провадження № 0002087 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України - закрити в частині обвинувачення ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції Закону України чинного на момент інкримінованого кримінального правопорушення).

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1