ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року

м. Київ

справа № 332/3071/21

провадження № 51-5423 км 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

виправданих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

(у режимі відеоконференції) ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

(у режимі відеоконференції) ОСОБА_13 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненням прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000939, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свердловська Луганської області та жителя АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Старосілля Лугинського району Житомирської області та жителя АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК),

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця АДРЕСА_5 ,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Дніпропетровська та жителя АДРЕСА_6 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК.

Обставини справи

Заводський районний суд м. Запоріжжя вироком від 01 листопада 2024 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 і ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 185 КК, та ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального провадження, передбаченого частиною третьою статті 185 КК, визнав невинуватими і виправдав на підставі пункту 3 частини першої статті 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з недоведеністю в їх діях складу кримінальних правопорушень.

Орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), скоєного повторно, організованою групою, поєднаного з проникненням в інше приміщення, а ОСОБА_10 та ОСОБА_8 - у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в інше приміщення за таких обставин.

Так, під керівництвом ОСОБА_6 зазначені особи, не пізніше початку червня 2020 року, попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення корисливих злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

Будучи організатором злочинної групи ОСОБА_6 , з метою скоєння особливо тяжких злочинів, здійснював загальне керівництво групою, планував злочинну діяльність і вчинення конкретних злочинів, розподіляв ролі між співучасниками, керував їх діями, безпосередньо брав участь в запланованих крадіжках. Крім того, згідно з відведеною роллю він визначав дату і час вчинення злочинів.

ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , будучи активними учасниками організованої злочинної групи, відповідно до плану і відведених їм ролей, виконували конкретні дії та вказівки ОСОБА_6 , спрямовані на досягнення спільної злочинної мети, а також брали безпосередню участь у скоєнні злочинів.

Учасники організованої групи протягом усієї злочинної діяльності інформували один одного про підготовку злочинів, під час вчинення яких діяли з розподілом ролей за заздалегідь розробленим планом і схваленому всіма учасниками групи, при цьому всі співучасники усвідомлювали, що дії кожного з них є невід`ємною частиною загального обсягу дій під час скоєння злочинів.

Виконавши всі підготовчі дії і розподіливши між собою ролі, члени організованої злочинної групи приступили до реалізації розробленого плану.

Не пізніше початку червня 2020 року ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, організував стійку злочинну групу, до складу якої залучив ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , разом з ними протягом червня і липня 2020 року скоїв особливо тяжкі злочини на території м. Запоріжжя.

Так, 13 червня 2020 року приблизно з 01:17 до 01:26 ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, у складі організованої злочинної групи, разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , а також за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою вчинення крадіжки прибули до магазину «Нор Неу» за адресою: вул. Тенісна, буд. 12, м. Запоріжжя. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишилися на вулиці поблизу магазину спостерігати за навколишньою ситуацією, а ОСОБА_14 і ОСОБА_9 , відповідно до відведених ролей, підійшли до магазину. ОСОБА_9 шляхом пошкодження віконної рами проник до приміщення магазину, а ОСОБА_14 залишився біля пошкодженого вікна та спостерігав за зовнішньою територією.

Зазначеним способом ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, у складі організованої ним злочинної групи, спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , а також за попередньою змовою з ОСОБА_8 таємно викрали грошові кошти, що належать ФОП « ОСОБА_15 » (код за ДРФО НОМЕР_1 ), у сумі 7320 грн, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на таку суму.

Після цього 13 червня 2020 року приблизно о 01:26 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 і ОСОБА_8 покинули місце вчинення злочину та далі за попередньою домовленістю розподілили між собою викрадені грошові кошти.

05 липня 2020 року приблизно з 01:23 до 01:58 ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, у складі організованої ним злочинної групи, разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , а також за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з метою вчинення крадіжки, прибули до торговельного кіоску за адресою: АДРЕСА_7 .

ОСОБА_6 і ОСОБА_7 залишилися на вулиці поблизу магазину з метою спостереження за навколишньою ситуацією, а ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , відповідно до відведених їм ролей, направилися в сторону вказаного вище кіоску. ОСОБА_9 шляхом пошкодження віконної рами проник до приміщення кіоску, а ОСОБА_14 і ОСОБА_10 у цей час залишилися на вулиці біля пошкодженого вікна та спостерігали за зовнішньою територією. При цьому останні, з метою координації їх дій, за допомогою мобільного зв`язку отримували від ОСОБА_6 і ОСОБА_7 інформацію та передавали її ОСОБА_9 .

Зазначеним способом ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, у складі організованої злочинної групи, спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_14 і ОСОБА_9 , а також за попередньою змовою з ОСОБА_10 таємно викрали гроші та майно потерпілих ОСОБА_16 і ОСОБА_17 на загальну суму 5835,39 грн, чим спричинили їм матеріальну шкоду на вказану суму.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 12 червня 2025 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_18 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_8 - без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі й доповненні прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 іпризначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування вимог прокурор зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про визнання недопустимими як доказів протоколів огляду предметів від 11, 12 та 15 лютого 2021 року, оскільки помилки, допущені оперативними працівниками в цих доказах, на які послався суд, у розумінні положень статті 87 КПК, не призводять до порушення або обмеження прав і свобод підозрюваної особи, а також не перешкоджають ефективному спростовуванню доказів, наданих стороною обвинувачення. Вважає, що суд під час визнання цих доказів недопустимими не зазначив, які саме порушення норм чинного законодавства призвели до порушення або обмеження прав і свобод підозрюваної особи та у зв`язку із чим прийняв такі рішення.

За твердженням прокурора поза увагою суду залишилося рішення Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2020 року (справа № 1-27/10), де зазначено, що критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом. Зміст цієї доктрини полягає в недопустимості доказів, похідних від джерел, отриманих усупереч вимогам Конвенції (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», «Шабельник проти України» (№ 2) та «Яременко проти України (№ 2)»). На думку прокурора,суд не врахував, що орган досудового розслідування з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства отримав дозвіл на проведення НСРД у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інегласні слідчі (розшукові) дії (далі - НСРД) проведено відповідно до вимог процесуального закону.

Також прокурор зазначає, що протокол про результати проведення НСРД складається після створення диска та фактично він констатує наявність інформації на носії, диск хоч і є додатком до протоколу, але є першим джерелом. Вважає, що помилки, які містяться в протоколах, не впливають на зміст інформаційного носія (диска).

Крім того, прокурор не погоджується з позицією суду щодо визнання недопустимим висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 24 червня 2021 року № СЕ-19/111-21/29393-В3 (далі - висновок експерта від 24 червня 2021 року), складеного за результатами судової експертизи відео-, звукозапису, з огляду на нібито грубе порушення порядку призначення експертизи, зокрема, суд послався на те, що орган досудового розслідування приховав аналогічний висновок експертаіншої експертної установи, не відкрив стороні захисту матеріалів, які були предметом дослідження, а також порушив право на захист під час призначення вказаної експертизи. Прокурор також вважає, що твердження суду не відповідають обставинам справи, оскільки висновок експерта Миколаївського НДЕКЦ від 03 червня 2021 року № СЕ-19/115-21/7246-ВЗ (далі - висновок експерта від 03 червня 2021 року) не може вважатися аналогічним і таким, що був прихований від іншого експерта, адже не містить будь-яких даних на підтвердження чи спростовування вини обвинувачених.

Стверджує, що суд не взяв до уваги інших доказів обвинувачення, які підтверджують причетність вказаних осіб до інкримінованих злочинів. Зокрема, не надано належної оцінки інформації, отриманій від операторів стільникового зв`язку, про з`єднання абонентських номерів, якими користувалися обвинувачені, та відповідним картографічним зображенням переміщення злочинців під час вчинення злочинів, згідно з даними, наявними на оптичних носіях. Також суд не врахував результатів обшуку за місцем мешкання одного з обвинувачених, під час якого вилучено кросівки з логотипом фірми «Nike», які, відповідно до висновку експерта, могли бути тими ж кросівками, що зображені на відеозаписі з місця події, та фрагмент етикет-стрічки, якою були перетягнуті викрадені грошові кошти та на якій містився підпис продавця-касира, яка під час судового засідання підтвердила його достовірність.

Разом із цим, прокурор стверджує, що апеляційний суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, порушуючи приписи статті 419 КПК, доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив, переконливих мотивів для їх спростування в ухвалі не зазначив та безпідставно залишив виправдувальний вирок без змін.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримав касаційну скаргу з доповненням і просив її задовольнити частково, скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 вважали касаційну скаргу та доповнення необґрунтованими і просили залишити їх без задоволення.

Оцінка Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі та доповненні, Суд дійшов висновку про таке.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як визначено статтею 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до вимог статті 412 КПК істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положеннями статті 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (частина перша статті 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження та оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених статтею 404 КПК.

Відповідно до частини другої статті 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Проте, переглядаючи виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Так, прокурор в апеляційній скарзі вказував на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначав, що місцевий суд дійшов безпідставних висновків про визнання недопустимими як доказів протоколів огляду предметів від 11, 12 та 15 лютого 2021 року, оскільки помилки, допущені оперативними працівниками в цих доказах, на які послався суд, у розумінні положень статті 87 КПК, не призводять до порушення або обмеження прав і свобод підозрюваної особи. Водночас прокурор звертав увагу на те, що вказані судом помилки були допущені в протоколах, складених за результатами НСРД, від 14 вересня 2020 року, а суд визнав недопустимими протоколи огляду предметів у ході проведення НСРД від 11, 12 та 15 лютого 2021 року, в той час як у цих протоколах помилок та описок не допущено.

Також прокурор не погоджувався з висновком суду про визнання недопустимим висновку експерта від 24 червня 2021 року, оскільки, всупереч твердженням суду, сторона захисту була належним чином повідомлена про призначення експертизи та ознайомлена з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі. До того ж стверджував, що висновок експерта від 03 червня 2021 року неможливо вважати аналогічним висновку експерта від 24 червня 2021 року та таким, що був прихований від іншого експерта, оскільки він не містить будь-яких даних, які би спростовували чи підтверджували вину обвинувачених, а строки проведення експертизи не суперечать чинному законодавству. При цьому прокурор звертав увагу на те, що сторона захисту не оспорювала висновок експерта від 24 червня 2021 року і не клопотала про допит експерта або проведення додаткової експертизи. Крім того, він не погоджувався з оцінкою місцевого суду показань свідка ОСОБА_19 та результатів обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , на його переконання, вказані докази підтверджують винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень. Просив ухвалити новий вирок і визнати винуватими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 185 КК, ОСОБА_8 і ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК.

Цим доводам прокурора апеляційний суд належної оцінки не надав, свого рішення про залишення без зміни виправдувального вироку стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 належним чином не мотивував, обмежився лише відтворенням висновків місцевого суду, а власних висновків стосовно них не навів.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути окрему увагу на вимоги кримінального процесуального закону щодо критеріїв визнання доказів допустимими (недопустимими).

Положеннями статті 86 КПК встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог частини першої статті 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Судам слід звернути увагу на те, що кримінальне процесуальне законодавство містить критерії, за якими порушення встановленого КПК порядку проведення окремих слідчих дій є істотним і призводить до визнання доказів недопустимими (частини друга та третя статті 86 КПК).

Таким чином, визначаючи той чи інший доказ недопустимим, суд має зазначити конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливості (неможливості) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу.

Місцевий суд, визнаючи протоколи огляду предметів від 11, 12 та 15 лютого 2021 рокунедопустимими доказами, послався на те, що оперативний працівник під час складання протоколів за результатами проведення НСРД допустив помилки у назвах протоколів, правовій кваліфікації, посиланні на норми КПК, виді НСРД, посиланні на ухвали слідчих суддів, прізвищі особи, стосовно якої проводилися НСРД, у номерах кримінальних проваджень, даних особи, за дорученням кого проводилися НСРД, в інвентарному номері оптичного диска.

Однак колегія суддів звертає увагу, що місцевий суд, визнаючи ці протоколи недопустимими доказами, не вказав, які саме норми кримінального процесуального закону порушено, не проаналізував наслідків цих порушень, яким чином це вплинуло на питання про доведеність винуватості (невинуватості) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 і наскільки вони перешкодили ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі, з огляду на те, що такі протоколи складені саме на підставі матеріалів НСРД, які є самостійним доказом у кримінальному провадженні, і суд не позбавлений можливості надати їм оцінку безпосередньо.

Апеляційний суд належним чином не перевірив і не спростував доводів апеляційної скарги прокурора про визнання місцевим судом протоколів за результатами проведення НСРД, складених оперативним працівником, недопустимими доказами на підставах, не передбачених частиною першою статті 87 КПК, та не зазначив, чи призвели вказані недоліки у протоколах до порушення або обмеження прав і свобод засуджених.

Водночас прокурор звертав увагу на те, що вказані судом помилки були допущені в протоколах, складених за результатами НСРД, від 14 вересня 2020 року, а суд визнав недопустимими протоколи огляду предметів у ході проведення НСРД від 11, 12 та 15 лютого 2021 року, тоді як у цих протоколах помилок та описок не допущено. Проте такі доводи прокурора залишилися поза увагою суду апеляційного суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції, визнаючи неприйнятними доводи прокурора про те, що вказані вище помилки в протоколах огляду предмета від 11, 12 та 15 лютого 2021 року не призвели до істотних порушень прав людини й основоположних свобод, і зазначаючи, що надання слідчим суддею апеляційного суду дозволу органу досудового розслідування на втручання у приватне спілкування вимагало від посадових осіб цього органу дотримання високих стандартів фіксації слідчих дій, особливої уважності під час складання процесуальних документів та дотримання належної правової процедури, чого в цьому випадку не зроблено, не зазначив конкретної норми процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку про недопустимість доказів.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду в частині залишення в силі визнання недопустимим висновку експерта від 24 червня 2021 року не відповідає вимогам КПК щодо законності та вмотивованості судового рішення.

Так, суди попередніх інстанцій, визнаючи зазначений висновок експерта недопустимим доказом, послалися на порушення порядку призначення експертизи і положення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, відповідно до яких у разі необхідності має призначатися додаткова або повторна експертиза.

Водночас суд не зазначив, які саме норми кримінального процесуального закону порушено під час призначення чи проведення відповідної експертизи.

Крім того, суд апеляційної інстанції не обґрунтував, яким чином зазначені судом обставини призвели або могли призвести до істотного порушення прав і свобод учасників кримінального провадження чи вплинули на достроковість отриманого доказу.

Саме собою посилання на положення відомчих нормативних актів без встановлення порушення вимог кримінального процесуального закону та не з`ясування підстав для проведення таких експертиз не може бути достатньою підставою для визнання доказу недопустимим у розумінні положень статті 87 КПК.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про недопустимість протоколів огляду предметів за результатами НСРД від 11, 12 та 15 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , висновку експерта від 24 червня 2021 року та інших доказів і належним чином його не мотивував.

Тому колегія суддів уважає, що апеляційний суд не повною мірою дотримався вимог статті 419 КПК, не надав на доводи апеляційної скарги прокурора вичерпних відповідей, не провів всебічного та повного аналізу обставин кримінального провадження, не здійснив належної оцінки за критеріями статей 87, 94, 404 КПК як кожному доказу, так і сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

За цих обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає приписам статті 419 КПК, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону з огляду на положення частини першої статті 412 цього Кодексу є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, та як наслідок могли потягти за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК).

Тому касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі пунктів 1 і 2 частини першої статті 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись статтями 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу з доповненням прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2025 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3