Справа № 761/7491/26
Провадження № 1-кс/761/5728/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000122 від 16.05.2025, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням, в якому просила скасувати арешт, накладений ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.08.2025 у справі №752/18319/, в частині наступного майна, а саме: грошові кошти в іноземній валюті номіналом 100 доларів США у розмірі - 1 500 доларів США; грошові кошти у національній валюті у загальному розмірі - 10 010 грн.

В обґрунтування поданого клопотання вказано, що Слідчим управлінням ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000122 від 16.05.2025 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, процесуальне керівництво в якому здійснюється Київською міською прокуратурою.

14.08.2025 в результаті здійснення затримання ОСОБА_5 у порядку ст.208 КПК України та за результатом проведеного особистого обшуку, слідчим СУ ГУНП у м. Києві було виявлено та тимчасово вилучено: мобільний телефон марки «IPhone 15» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI(2): НОМЕР_2 з sim-картою мобільного оператора: НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Fold 6» IMEI: НОМЕР_4 та IMEI(2): НОМЕР_5 , з sim-картою мобільного оператора: НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки «Infinix X6855» IMEI: НОМЕР_7 ; грошові кошти номіналом 100 доларів США; грошові кошти в сумі 10 010грн.

18.08.2025 Голосіївським районним судом міста Києва постановлено ухвалу у справі №752/18319/25 про накладення арешту на вищезазначене майно, в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто, з метою збереження речових доказів.

Представник зауважила, що постанова про визнання речовими доказами від 14.08.2025 є формальною та не може бути підставою, тим більше єдиною, для прийняття слідчим суддею рішення про арешт майна, у тому числі у випадку накладення такого з підстав п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України.

З огляду на те, що арешт було накладено необґрунтовано та зазначені грошові кошти є власними коштами ОСОБА_5 й не є речовими доказами в розумінні положень ст. 98 КПК України, адвокат ОСОБА_3 просила його скасувати.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримала доводи клопотання, просила його задовольнити, вказала, що в подальшому збереження арешту не буде пропорційне завданням кримінального провадження.

Прокурор у судовому засіданні проти клопотання заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши представника власника майна та прокурора, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18.08.2025 року (справа № 752/18319/25) накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000122 від 16.05.2025 року, а саме: на майно, вилучене 14.08.2025 року під час затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, зокрема: грошові кошти 1500 доларів США, грошові кошти в сумі 10 010 гривень.

При вирішенні питання про необхідність накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя в ухвалі від 18.08.2025 виходив з тих обставин, що майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а тому дійшов висновку про розумність та співмірність такого заходу забезпечення завданням кримінального провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності, у розумінні Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року).

Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що будь-яких відомостей чи обставин, які б виправдовували таке тривале втручання у право власника на мирне володіння своїм майном, не вбачається.

Представником власника майна в суді доведено, що грошові кошти не містять відомості, які можуть мати значення до кримінального провадження, в розумінні ст. 98 КПК України. Таким чином накладення арешту в цій частині не відповідає на даний час завданням кримінального провадження, є неспівмірним із завданнями кримінального провадження.

Поряд з цим, у слідчого судді відсутні відомості того, що накладений у даному кримінальному провадженні арешт сприяє швидкому, повному та неупередженому розслідуванню у кримінальному провадженні.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання адвоката та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду надано не було, твердження прокурора, що потреба в арешті зазначених грошових коштів існує й надалі, саме з метою можливого покарання у виді конфіскації майна підозрюваного, не може бути взятим до увагу, оскільки не узгоджується з положеннями КПК України. Як було встановлено слідчим суддею, захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_5 , а саме грошових коштів у розмірі 1 500 доларів США, та в сумі 10 010 гривень, було застосовано виключно з метою збереження речових доказів, тобто у відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

Аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту такого майна.

Більш того, будь-яких доказів того, що скасування заначено арешту нерухомого майна зашкодить повному та об`єктивному розслідуванню обставин вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження № 0000122 від 16.05.2025 слідчому судді не надано.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що подальше збереження арешту майна не виправдовується потребами досудового розслідування на даній стадії, у зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню.

У порядку п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України у разі скасування арешту тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Керуючись ст.ст. 132, 169, 170-174, 309, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18.08.2025 року (справа № 752/18319/25) у кримінальному провадженні № 0000122 від 16.05.2025 року, а саме: на майно, вилучене 14.08.2025 року під час затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, зокрема: грошові кошти 1 500 доларів США, грошові кошти в сумі 10 010 гривень.

У порядку п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України зобов`язати уповноважених осіб, у яких утримується тимчасово вилучене майно, повернути ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти в іноземній валюті номіналом 100 доларів США у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, грошові кошти у національній валюті у загальному розмірі 10 010 (десять тисяч сто десять) грн. 00 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1