ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/332/26 Справа № 175/1878/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, на утриманні малолітніх дітей та не працездатних осіб не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-07.09.2022 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.4 ст.296 Кримінального кодексу України (далі-КК) до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75, ст.76 КК звільненого з іспитовим строком на 3 роки;

- 21.05.2024 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.4 ст.185 КК до 5 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 07.09.2022 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_6 , та відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Дніпровська УВП (№4)» строком на 60 діб, тобто до 17:00 години 30 березня 2026 року, без визначення розміру застави.

Цим же рішенням слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про застосування іншого запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 не пов`язаного із триманням під вартою у вигляді домашнього арешту, а також зобов`язано установу тримання осіб, узятих під варту, до якої буде поміщено ОСОБА_8 невідкладно забезпечити проведення судово-медичного обстеження останнього на предмет наявності у нього тілесних ушкоджень або побоїв, що могли бути отримані 29 січня 2026 року та доручено Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Дніпрі, провести перевірку факту, викладеного у заяві підозрюваного ОСОБА_8 , яка у письмовому вигляді була надана ним під час судового засідання 30.01.2026, щодо застосування до нього насильства з боку працівників поліції та СБУ 29.01.2026 року під час затримання.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що при невстановлених досудовим слідством обставинах, місці та часі у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, носіння, зберігання, а також збут вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових пристроїв.

З метою реалізації свого злочинного умислу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, ОСОБА_8 , в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 662 від 21 серпня 1998 року (в редакції від 11.10.2011) та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року (в редакції від 29.10.2020), у невстановлений час та місці незаконно придбав автомат Калашникова «АК-74» 1976 року виготовлення, та без передбаченого законом дозволу маючи злочинний умисел, спрямований на подальший збут вказаного автомата Калашникова «АК-74» 1976 року виготовлення став незаконно зберігати.

В подальшому діючи із прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного поводження із вогнепальною зброєю, бойовими припасами, вибуховими пристроями у невстановлені досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше 29 січня 2026 року, в порушення Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992№ 576, п.п. 2.1,2.3.2 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, тобто без передбаченого законом дозволу, знаходячись у невстановленому органами досудового розслідування місці на території Дніпропетровської області, з невстановленого органами досудового розслідування джерела, придбав:

- бойову нарізну вогнепальну зброю 5,45-мм Автомат Калашникова «АК-74», на частинах та деталях автомата наявні наступні заводські номера: на ствольній коробці « НОМЕР_1 »; на затворі «273»; на затворній рамі «989»; на газовій трубці «608», 1976 року випуску, придатний до стрільби, виготовлений промисловим способом котрий почав зберігати.

В подальшому, у січні 2026 року ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, дійшов згоди із ОСОБА_10 (анкетні дані якого змінено) щодо збуту бойової нарізної вогнепальної зброї 5,45 мм автомату Калашникова «АК-74», на частинах та деталях автомата наявні наступні заводські номера: на ствольній коробці « НОМЕР_1 »; на затворі «273»; на затворній рамі «989»; на газовій трубці «608», 1976 року випуску, придатний до стрільби, виготовлений промисловим.

Відповідно попередніх домовленостей 29.01.2026 близько 09:00 год., ОСОБА_8 , маючи корисливий мотив, відповідно до заздалегідь обумовленого плану, під час телефонного дзвінка повідомив ОСОБА_10 (анкетні дані якого змінено) безпосереднє місце збуту, діючи умисно, перебуваючи приблизно о 10.30 годині на паркувальному майданчику ТРЦ «Караван» за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с-ще Слобожанське, вул. Нижньодніпровська, 17, з метою реалізації свого кримінально-протиправного умислу, направленого на незаконний збут вогнепальної зброї, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, за грошову винагороду, власноруч поклав до багажнику транспортного засобу «Богдан 211040» білого кольору vin Y6L211040DL242467 бойову нарізну вогнепальну зброю 5,45-мм Автомат Калашникова «АК-74», на частинах та деталях автомата наявні наступні заводські номера: на ствольній коробці « НОМЕР_1 »; на затворі «273»; на затворній рамі «989»; на газовій трубці «608», 1976 року випуску, придатний до стрільби, виготовлений промисловим способом, таким чином незаконно збув громадянину ОСОБА_10 (анкетні дані якого змінено), за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 2000 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК, тобто в незаконному поводженні зі зброєю, а саме носінні, зберіганні, придбанні та збуті вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

07.01.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК.

29.01.2026 о 10-36 годині ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) та 30.01.2026 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю та необґрунтованістю.

Вважає, що висунута ОСОБА_8 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікованого стороною обвинувачення за ч.1 ст.263 КК є вочевидь необґрунтованою, містить лише припущення щодо обставин вчинення діяння, яке документально не підтверджується, та у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором не наведено достатніх та переконливих доводів про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_8 не вчиняв жодних дій з перелічених у ч.1 ст.177 КПК, зокрема, не переховувався від органів досудового розслідування та/або суду. Також підозрюваний не має жодних підстав та мотивів знищувати, приховувати або спотворювати будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Окрім того, за місцем проживання підозрюваного вже проведені обшуки, під час яких не були знайдено речі або документи, які стосуються обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Також ОСОБА_8 не перешкоджав та не збирається перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином, а навпаки готовий всіляко сприяти у встановленні істини, для доведення своєї невинуватості. Крім того, за обставин викладених у повідомленні про підозру, кримінальне правопорушення, яке ставиться за провину ОСОБА_8 на теперішній час є закінченим, а тому продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, не можливо з об`єктивних причин. Окрім того, відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_8 готується вчинити та/або вчиняє інше кримінальне правопорушення.

Наголошує, що інкримінований ОСОБА_8 злочин не має ознак, викладених в ч.4 ст.183 КПК, які дозволяють слідчому судді не визначати заставу при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, зважаючи на відсутність доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, міцність соціальних зв`язків останнього за місцем його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини, двоє неповнолітніх дітей на утриманні, відсутність судимостей, враховуючи необґрунтованість висунутої особі підозри, з мотивів наведених вище, сторона захисту вважає, що застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту є достатнім для належного виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2026 року та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.5 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою, та санкція ч.1 ст.263 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: інформуванням працівників СБУ в Дніпропетровській області в ході виконання доручення (а.с.11-12); протокол допиту свідка ОСОБА_11 (а.с.13-15); протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 13.01.2026 року (а.с.16-17); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 (а.с.18-21); протоколом затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК та проведеним у нього обшуку (а.с.22-24); протоколом огляду місця події в ході якого було вилучено вогнепальну зброю та бойові припаси (а.с.26-30); протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 29.01.2026 року (а.с.35-37); висновком судової експертизи зброї № СЕ-19/104-26/3470-БЛ від 29.01.2026 року згідно якої вилучений предмет схожий на автомат є бойову нарізну вогнепальну зброю 5,45-мм Автомат Калашникова «АК-74», на частинах та деталях автомата наявні наступні заводські номера: на ствольній коробці « НОМЕР_1 »; на затворі «273»; на затворній рамі «989»; на газовій трубці «608», 1976 року випуску, придатний до стрільби, виготовлений промисловим способом (а.с.33-34).

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри за ч.1 ст.263 КК.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, слідчий суддя зазначив, що про наявність існування вказаних ризиків свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, встановлення в ході досудового розслідування факту пропонування підозрюваним придбати у нього інші заборонені речі, які на даний час не встановлені, встановлена КПК процедура отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а також дані про особу підозрюваного, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, не має стійких соціальних зв`язків, проживає не за місцем реєстрації та в ході проведення слідчих дій взагалі зазначив не вірну адресу проживання.

Таким чином, всупереч твердженням сторони захисту, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, відомості про особу підозрюваного ОСОБА_8 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, який не перешкоджає його перебуванню в ізоляції від суспільства, репутацію підозрюваного, майновий та сімейний стан, який неодружений, утриманців не має, за місцем реєстрації не проживає, раніше неодноразово судимий, та дійшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема, у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК та недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо недотримання слідчим суддею вимог ч.3 ст.183 КПК, у зв`язку із не визначенням застави, як альтернативного запобіжного заходу, виходячи з такого.

Як вбачається зі змісту матеріалів судового провадження ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК, який відповідно до ст.12 КК, є тяжким злочином.

Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Застава як запобіжний захід у розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слугує меті забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Тому її розмір визначається особистістю підозрюваного, його майновим становищем, стосунками з іншими особами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, не одружений, утриманців не має, має постійне місце реєстрації, раніше неодноразово судимий, та підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК.

Водночас, оцінюючи потреби досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права та недопущення дискримінаційного поводження з особою, беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочину та презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини, з огляду на обставини кримінального провадження та ступінь обґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку безальтернативне тримання під вартою підозрюваного не відповідає засадам розумності і пропорційності застосування запобіжного заходу, а також не забезпечує справедливої рівноваги між публічним інтересом демократичного суспільства та необхідністю поважати право на свободу.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри, тяжкості інкримінованого злочину, який був вчинений під час дії введеного на території країни воєнного стану, а також особи підозрюваного, його майнового та сімейного стану, наявності вищевказаних ризиків, необхідно встановити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240,00 грн, яка на цьому етапі досудового розслідування, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п.1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права підозрюваного ОСОБА_8 .

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2026 року скасувати на підставі п.2 ч.1 ст.409, ч.1 ст.411 КПК,у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до положень ст.183 КПК, та визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 182-183, 194 та 404, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2026 рокупро застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК задовольнити.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30 березня 2026 року.

Встановити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240,00 гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без письмового дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у цьому ж кримінальному провадженні, крім проведення слідчих та процесуальних дій;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_8 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_8 обов`язків до 30 березня 2026 року, який починається з моменту звільнення його з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4