УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

перекладача - ОСОБА_13

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Арбузинського районного суду Миколаївської області в рамках кримінального провадження № 0001035, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 вересня 2025 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України;

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України;

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України;

ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України,

клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Питання, що вирішується ухвалою, і хто ініціює його розгляд

Прокурор, уповноважений підтримувати державне обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні, клопотав перед судом про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під ватрою на 60 днів із посиланням на те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України, і одночасно існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, стосовно того, що обвинувачений може незаконно вплинути на свідків і потерпілого (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) та вчинити ніше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1ст. 177 КПК України).

У той час, як більш м`які запобіжні заходи, із числа передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не здатні убезпечити кримінальне провадження від протидії з боку обвинуваченого.

Паралельно прокурор просив не визначати альтернативний запобіжний захід у виді застави, позаяк, інкриміновані обвинуваченому правопорушення пов`язані із застосуванням насильства.

Позиція сторін

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання повністю.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 просив змінити запобіжний захід на більш м`який або ж визначити ОСОБА_6 мінімальний розмір застави, посилаючись, зокрема, на те, що зазначені прокурором ризики є необґрунтованими, а обвинувачений ніяким чином не може перешкоджати кримінальному провадженню, у т.ч. й з причини перебування матеріалів кримінального провадження у прокурора.

Крім цього, як вказав захисник, ОСОБА_6 інкримінуються вчинення проступку і тяжкого злочину, у той час, як сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для утримання особи під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника, посилався на те, що прокурор не надав жодних доказів існування зазначених ним ризиків.

Тим більше, що потерпілий перебуває у лавах ЗСУ і вплив на нього за таких обставин неможливий.

Процесуальне право, яким керувався суд

У свою чергу, суд, з`ясувавши позицію сторін, з урахуванням положень КПК України, що регламентують вирішення питань щодо запобіжних заходів, проаналізувавши у системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення для вирішення порушеного перед ним питання, обговоривши доцільність/недоцільність дії на даний час найсуворішого із запобіжних заходів, дієвість/недієвість менш суворих із них, керуючись законом і за своїм внутрішнім переконанням, оцінивши у сукупності усі обставини, виходив із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК), яка в свою чергу регламентує таке:

- заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості провадження (ч. 1 ст. 131 КПК);

- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК);

- підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК);

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини (ч. 1 ст. 178 КПК);

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК);

- при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ст. 199 КПК).

Перевірка дотримання загальних правил продовження строку тримання під вартою

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентовано ст. 199 КПК України.

Відповідне клопотання подане прокурором раніше, ніж за п`ять днів закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, що відповідає приписам ч. 1 ст. 199 КПК України.

Клопотання подане до суду, якому передано справу для розгляду на підставі ухвали Верховного суду від 20 січня 2026 року.

Клопотання крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, містить виклад обставин, що регламентовані ч. 3 ст. 199 цього Кодексу, і тим самим, за своїм змістом воно відповідає вимогам закону.

Клопотання розглядається до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

В судовому засіданні сторона захисту не заявляла про невручення копії клопотання, у тому числі й порушення прокурором вимог ч. 2 ст. 184 КПК України.

Обставини, регламентовані ст. 185 КПК України (відкликання, зміни або доповнення клопотання), відсутні.

На підставі ч. 5 ст. 193 КПК України будь-які твердження чи заяви обвинуваченого, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, або у будь-якому іншому правопорушенні.

За правилом ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Стосовно обставин, які належить встановити суду при вирішенні порушеного прокурором питання і які регламентовані ст. 178, ч. 1 ст. 194, ч. 3 ст. 199 КПК України

Обставини, що враховуються судом згідно ст. 178 КПК України

На час підготовчого провадження в суді і розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою про обвинуваченого, згідно ст. 178 КПК України, встановлено таке:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання на території України, фактично проживає не за зареєстрованим місцем проживання;

- за пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_6 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років;

- відомості про незадовільний стан здоров`я, тяжкі/хронічні захворювання відсутні;

- стосовно кримінальної репутації обвинуваченого відомо, що він засуджений вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2022 року за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням положень ст. 70 цього ж Кодексу до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- інформація про майновий стан /місце роботи/доходи - відсутня;

- інформація про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення відсутня;

- цивільний позов не пред`явлено; відомості про майнову, завдану інкримінованими кримінальними правопорушеннями, та доходи, отримані внаслідок їх вчинення, відсутні.

Чи доведено обставини, передбачені ч.1 ст. 194 КПК України

Про підозру

Наявність обґрунтованої підозри є однією підстав для обрання запобіжного заходу.

А як установлено судом, запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому було обрано слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси і в подальшому неодноразово продовжено його.

Відповідно, відсутність обґрунтованої підозри унеможливила б обрання запобіжного заходу.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 вже перебуває на розгляд в суді.

А згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведеного достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що існують підстави для застосування на цей запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Щодо ризиків

У цьому провадженні відносно обвинуваченого прокурором було заявлено про два ризики із числа передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик впливу на свідків та потерпілого; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення (п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК).

Суд враховує, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення ним зазначених дій.

Адже КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на що, суд погоджується із стороною обвинувачення про наявність на цей час таких ризиків:

(а) впливу на потерпілого та/або свідків, то суд виходить із встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, у тому числі й на стадії можливого апеляційного розгляду, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків і потерпілого безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений, не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення інкримінованого йому злочину, під дією менш суворого запобіжного заходу або без застосування такого, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

(b) суд вважає, що установлений дійсний ризик впливу на свідків та/або потерпілого, апріорі, вказує й на дійсність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наразі ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у примушування свідка до відмови від давання показань, а тому незастосування найсуворішого із запобіжних заходів може спровокувати подальший вплив на особу, яка у цьому провадженні вже набула статусу потерпілого.

На схильність обвинуваченого до учинення кримінальних правопорушень вказують дані, що він вже засуджений за вчинення особливо тяжких злочинів.

Водночас, установлено, що обвинувачений не має стабільних джерел доходу, що може спонукати його до вчинення нових правопорушень.

Із цим, заявлені у цьому провадженні ризики належить визнати доведеними.

Щодо питання недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є:

1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Більш м`які запобіжні заходи, з огляду на особу обвинуваченого, обставини учинення ним кримінальних правопорушень, не зможуть убезпечити кримінальне провадження від настання установлених у цій справі ризиків.

Зокрема, захід у виді особистого зобов`язання не гарантуватиме прибуття обвинуваченого за викликом до суду, у т.ч. й через віддаленість місця його фактичного проживання від місця розгляду справи і не обмежить його у можливості достатньо ймовірного впливу на потерпілого і свідків.

До цього ж, з огляду на характер обвинувачення та суворість покарання це захід є надто м`яким, щоб убезпечити справу від протидії з боку обвинуваченого.

Задля застосування особистої поруки, то відсутні визначені ст. 180 КПК України передумови для її застосування.

Домашній арешт у цьому провадженні, знову ж таки, з урахуванням обставин учиненого правопорушення та особи обвинуваченого, не матиме достатньої стримуючої дії у цій ситуації.

Щодо питання застави, то на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд, за наслідками розгляду клопотання, з урахуванням обставин інкримінованих кримінальних правопорушень, майнового та сімейного стану обвинуваченого, його зв`язками з країною, у якій він піддається кримінальному переслідуванню, інших наведених даних про його особу та з огляду на дійсність ризиків, передбачених п.п. 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає недоцільним визначення застави.

Щодо питання наявності обставин, передбачених ч. 3 ст. 199 КПК України

Очевидно, що заявлені стороною обвинувачення ризики не втратили свою актуальність на час розгляду судом цього клопотання і продовжують існувати.

Зокрема, ризик впливу на свідка/потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Аналогічні висновки можливо зробити й стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду, у т.ч. й на наявність інформації про факти кримінальної історії обвинуваченого.

А завершити розгляд справи до закінчення строку дії даного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим.

Відповідно, обставини, із числа передбачених ч. 3 ст. 199 КПК України, є дійсними.

Висновки

З огляду на викладене суд у ракурсі установлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого буде необхідним для забезпечення його належної процесуальної поведінки та зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Оскільки судом установлено, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо всіх обвинувачених на більш м`який.

Перебування на цей час обвинуваченого під вартою не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду чи впливу на свідків.

Тобто, застосований запобіжний захід відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Як наслідок, передумови для продовження запобіжного заходу не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри забезпечення провадження у межах строків, визначених ч. 3 ст. 331 КПК.

Мотиви відхилення аргументів захисту

Суд почув позицію захисту, однак, відмічає, що встановлення підстав для продовження строку утримання під вартою зумовлює відхилення висловлених аргументів і їх оцінку, як таких, що не здатні спричинити на цей час пом`якшення становища обвинуваченого.

Проходження потерпілим служби в ЗСУ на даний час не виключає можливого впливу на нього, у т.ч. й за допомогою різних засобів зв`язку і через комунікацію із його оточенням.

Враховуючи й те, що не виключається вплив на свідків, що фігурують у цьому провадженні, незважаючи на те, що частина із ним була допитана слідчим суддею.

Факт відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі не нівелює наявність зазначених прокурором ризиків, натомість виключає можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З цих підстав, керуючись ст.ст. 331, 369-372, 376 КПК, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на шістдесят діб, а саме: до 09 квітня 2026 року включно.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_14