ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/460/26 Справа № 204/1038/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 ,

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 06 лютого 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000141,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 06 лютого 2026 року задоволено клопотання прокурора відділу захисту інтересів та протидії домашнього насильства Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна.

Накладено арешт на майно, вилучене 28.01.2026 року за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: грошові кошти у кількості: 39 купюр номіналом 50 євро кожна на загальну суму 1950 євро, 37 купюр номіналом 20 євро кожна на загальну суму 740 євро, 6 купюр номіналом 10 євро кожна на загальну суму 60 євро, 45 купюр номіналом 100 доларів США на загальну суму 4500 доларів США, 7 купюр номіналом 50 доларів США кожна на загальну суму 350 доларів США, 10 купюр номіналом 1000 гривень кожна на загальну суму 10 000 гривень,

115 купюр номіналом 500 гривень кожна на загальну суму 57 500 гривень, 195 купюр номіналом 200 гривень кожна на загальну суму 39 000 гривень, 26 купюр номіналом 100 гривень кожна на загальну суму 2 600 гривень, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження вказаного майна.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що вказане майно є речовим доказом і має доказове значення для досудового розслідування. Крім того, санкція ч.2 ст.111 КК України передбачає вид додаткового покарання конфіскацію майна. Незастосування заборони розпорядження вказаним майном призведе до його незаконного відчуження або передачі іншим особам, що позбавить можливості застосування конфіскації. Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч.2 ст.170 КПК України збереження речових доказів, а також п.3 ч.2 ст.170 КПК України конфіскація майна як виду покарання.

Не погоджуючись з цим рішенням слідчого судді, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки копію судового рішення представник власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 отримала 13.02.2026 року, про що міститься відповідна розписка в матеріалах справи, дослідити докази, долучені до апеляційної скарги та скасувати ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 06.02.2026 року про накладення арешту на майно, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу захисту інтересів та протидії домашнього насильства Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна.

Посилається на те, що:

-в ухвалі суду про надання дозволу про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , не міститься дозволу на виявлення та вилучення грошових коштів;

-частина речей та грошових коштів, які було вилучено під час обшуку належать ОСОБА_7 ;

-суд першої інстанції розглянув клопотання про арешт тимчасово вилученого майна без виклику власника майна, що позбавило ОСОБА_7 надати суду докази, які спростовують доводи прокурора та необґрунтованість арешту майна;

-копію судового рішення про арешт тимчасово вилученого майна представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 отримала судове рішення 13.02.2026 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до наданих матеріалів, розгляд клопотання про арешт майна відбувався без виклику власників майна, особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт та його представник не були присутніми у суді першої інстанції при розгляді клопотання прокурора, копію ухвали слідчого судді представником було отримано лише 13.02.2026 року, що підтверджується розпискою (а.п.50), при цьому апеляційна скарга була подана до суду 17.02.2026 року, тобто протягом 5-денного строку з дня отримання копії ухвали, а тому апеляційна скарга є такою, що подана в строк, передбачений КПК України.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Частиною 1 статті 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Відповідно до наданих матеріалів, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт не була присутньою в суді першої інстанції при розгляді клопотання про арешт майна 06.02.2026 року, в матеріалах справи міститься розписка про отримання копії ухвали 13.02.2026 року, тому колегія суддів дійшла висновку, що строк апеляційного оскарження не пропущений.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Колегією суддів встановлено, що слідчим відділом Управління СБ України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000141 від 23.01.2026 року за підозрою ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, що полягає у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України шляхом надання допомоги представнику іноземної організації у проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 за невстановлених обставин та часі, однак не пізніше 08.08.2025 року, діючи умисно, добровільно та з власної ініціативи, в умовах воєнного стану, прийняв рішення про надання іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Постановою слідчого від 29 січня 2026року вилучені речі, зокрема, грошові кошти в ході обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_9 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000141 .

З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, а тому арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.

Доводи апелянта про те, що ухвала про дозвіл на проведення обшуку не містила дозволу на відшукання та вилучення грошових коштів, не спростовують законності накладення арешту. Відповідно до положень КПК України, під час проведення обшуку можуть бути вилучені речі та документи, які мають значення для кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що грошові кошти, на які накладено арешт, належить ОСОБА_7 , яка не має статусу підозрюваної у цьому кримінальному провадженні, - не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Щодо посилань апелянта на те, що частина вилучених грошових коштів належить ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.60,61 Сімейного кодексу України, майно та доходи, набуті подружжям за час шлюбу (зарплата, пенсія, стипендія, банківські вклади, бізнес), є їхньою спільною сумісною власністю. На час розгляду апеляційної скарги відсутні належні та допустимі докази, які б беззаперечно підтверджували особистий характер зазначених грошових коштів та спростовували презумпцію їх спільності.

Додані до апеляційної скарги копії довідок про доходи та виписки з карткового рахунку ОСОБА_7 не підтверджують того, що вилучені кошти належать ОСОБА_7 , так як не містять відомостей щодо літерного та цифрового коду валют, а також не є беззаперечним доказом того, що саме вилучені під час обшуку грошові кошти є її особистою приватною власністю, не спростовують презумпцію спільної сумісної власності подружжя та не виключають можливості використання цих коштів як речових доказів у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим не впливають на законність та обгрунтованість накладення арешту.

Доводи апеляційної скарги про розгляд клопотання без виклику власника майна також не свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке б тягло скасування ухвали. Матеріали провадження не містять даних про те, що таке процесуальне рішення призвело до неправильного вирішення питання про арешт майна. Крім того, апеляційний перегляд забезпечив можливість стороні викласти свої доводи та надати відповідні пояснення.

З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на цьому етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 06 лютого 2026 року залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду міста Дніпра від 06 лютого 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000141 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4