Справа №574/486/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/754/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Непокора
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Сумах матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 04 грудня 2025 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, стрільця-номера обслуги військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 04 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , в яких:

обвинувачений просив скасувати вирок Буринського районного суду Сумської області від 04 грудня 2025 року;

захисник просила скасувати вирок Буринського районного суду Сумської області від 04 грудня 2025 року, ухвалити виправдувальний вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за відсутністю складу кримінального правопорушення в його діях.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 29.04.2025 до дня набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту затримання - 29.04.2025 року. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений вказує, що наразі в Конституційному Суді України перебуває конституційна скарга ОСОБА_10 щодо перевірки на відповідність ч. 4 ст. 35 Конституції України ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про альтернативну (невійськову) службу» від 12 грудня 1991 року № 1975-ХІІ.

Зазначає, що після досягнення відповідного віку проходив строкову службу в лавах ЗСУ. Після непростих життєвих обставин добровільно звернувся до християнської громади для виправлення; протягом багатьох років він є парафіянином церкви «Нове покоління», яка належить до родини харизматичних церков протестантського напряму і є у переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 року № 2066.

Стверджує, що з самого початку мобілізації до ЗСУ робив усе, що від нього залежало, аби пояснити військовому керівництву свою релігійну переконаність у неможливості брати до рук зброю. При цьому він є патріотом України і завжди виконував закони України. Вказує, що не відмовлявся в іншій, небойовій формі служити Україні. Наголошує, що в нього немає і не було умислу на прояв непокори командирам, наказам і розпорядженням командирів, тобто відсутня суб`єктивна сторона інкримінованого йому діяння. Зазначає, що з вироку суду незрозуміло, непокора якому з наказів йому інкримінується.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що судом не враховано положення ч. 4 ст. 35 Конституції України, в результаті чого віруючий християнин протестантської конфесії був не лише мобілізований до лав Збройних Сил, а й піддавався примусу до того, щоб взяти до рук зброю, що для обвинуваченого неможливо в силу його релігійних переконань.

Зазначає, що обвинувачений неодноразово заявляв і під час оголошення йому бойового розпорядження, і в суді, що не відмовляється від проходження військової служби, але просить її замінити на альтернативну (невійськову) службу, про що він звертався з рапортом.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 166 (по стройовій частині) від 23.04.2025 молодшого сержанта ОСОБА_8 призначено на посаду стрільця-номера обслуги 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_8 вважається таким, що з 23.04.2025 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 166 (по стройовій частині) від 25.09.2024 капітана ОСОБА_11 призначено на посаду заступника командира 3 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , і останній вважається таким, що з 25.09.2024 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно з положеннями ст. ст. 29-33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступник командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_11 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для стрільця-номера обслуги 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_8 .

Відповідно до бойового розпорядження командира 3 мб № 228 дск від 28.04.2025 молодшому сержанту ОСОБА_8 наказано до 13:00 29.04.2025 прибути в розпорядження командира 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в район населеного пункту АДРЕСА_3 з метою виконання бойових завдань, а саме із завданням посилити особовий склад 3 механізованого батальйону на позиції відділення «ЖОВТИЙ», відновити фортифікаційне обладнання позиції та інженерні загородження. Ведення бойових дій здійснити з урахуванням обмежень відповідно до норм міжнародного гуманітарного права, законодавства України, вимог керівних документів щодо порядку виконання норм міжнародного гуманітарного права у ЗС України та правил поводження з військовополоненими.

Під час проходження військової служби за мобілізацією молодший сержант ОСОБА_8 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь», і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Однак молодший сержант ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її в умовах воєнного стану, на порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, о 09 год 00 хв 29.04.2025, перебуваючи поблизу населеного пункту АДРЕСА_4 , у присутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 відкрито відмовився виконати наказ начальника у формі бойового розпорядження, а саме бойове розпорядження командира 3 мб № 228 дск від 28.04.2025, доведене начальником - капітаном ОСОБА_11 , такого змісту: до 13:00 29.04.2025 прибути в розпорядження командира 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в район населеного пункту АДРЕСА_3 з метою виконання бойових завдань, а саме із завданням посилити особовий склад 3 механізованого батальйону на позиції відділення «ЖОВТИЙ», відновити фортифікаційне обладнання позиції та інженерні загородження. Ведення бойових дій здійснити з урахуванням обмежень відповідно до норм міжнародного гуманітарного права, законодавства України, вимог керівних документів щодо порядку виконання норм міжнародного гуманітарного права у ЗС України та правил поводження з військовополоненими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 , які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг у повному обсязі та просили їх задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вирок Буринського районного суду Сумської області від 04 грудня 2025 року було оскаржено обвинуваченим та захисником. Обвинувачений та захисник у своїх апеляційних скаргах вважали, що суд неповно з`ясував обставини справи та дійшов передчасного висновку при ухваленні обвинувального вироку.

Аналізуючи доводи в межах апеляційних скарг, колегія суддів дає оцінку вироку суду в частині правильного встановлення фактичних обставин, доведеності вини, правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, мірі покарання, призначеній обвинуваченому.

Так, згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуваний вирок, вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

При цьому колегія суддів, детально перевіривши доводи апеляційних скарг як обвинуваченого, так і його захисника, зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів провадження та змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції детально дослідив усі докази, які надавалися стороною обвинувачення, та надав таким доказам належну оцінку.

Так, у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, не визнав та повідомив, що під час його призову на військову службу за мобілізацією у військовому комісаріаті йому обіцяли, що він буде проходити службу за своєю спеціальністю фрезерувальника у ремонтному батальйоні, однак його спочатку було направлено для проходження служби в ППО, а в подальшому переведено до військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільця-номера обслуги. Як під час проходження базової військової підготовки, так і після його направлення до військової частини НОМЕР_1 він неодноразово повідомляв командирам про те, що не може брати зброю до рук та брати участь у бойових діях, оскільки є віруючою людиною та членом церкви, віра якої не дозволяє вбивати людей, про що надав відповідні документи. Однак 29.04.2025 близько 09 год 30 хв поблизу населеного пункту Атаманське Сумської області заступником командира батальйону ОСОБА_11 йому було зачитано в присутності інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 бойове розпорядження про відправлення в район населеного пункту Дємідовка для відновлення фортифікаційних споруд. Після оголошення бойового розпорядження він уточнив у ОСОБА_11 , чи пов`язане воно із застосуванням зброї і вбивством людей, та після отримання ствердної відповіді повідомив командира про неможливість виконання ним даного бойового розпорядження за релігійними переконаннями. Також обвинувачений пояснив, що з його боку жодної непокори не було, оскільки він ніколи не відмовлявся від захисту Батьківщини та проходження військової служби на посадах, не пов`язаних із застосуванням зброї.

Свідок ОСОБА_11 суду першої інстанції пояснив, що проходить військову службу на посаді заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 . Вранці 29.04.2025 біля населеного пункту Атаманське в присутності військовослужбовців вказаної військової частини ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ним особисто було доведено ОСОБА_8 , який перебував на посаді стрільця-номера обслуги, бойове розпорядження від 28.04.2025 року про необхідність відправлення на лінію бойового зіткнення на території РФ для здійснення заміни інших військовослужбовців. Однак ОСОБА_8 відмовився виконувати вказане бойове розпорядження, покликаючись на те, що за своїми релігійними переконаннями не може брати до рук зброю, при цьому про неможливість виконання бойового розпорядження за станом здоров`я не повідомляв.

Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції пояснив, що проходить військову службу на посаді ординатора медичної роти військової частини НОМЕР_1 . 29.04.2025 року близько 10 год в районі населеного пункту Атаманське ним було здійснено медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_8 , який згідно з довідкою ВЛК був визнаний придатним для проходження військової служби. Після проведення огляду в його присутності ОСОБА_8 майором ОСОБА_11 було зачитано бойове розпорядження про відправлення в район населеного пункту Дємідовка, від виконання якого останній відмовився, пославшись на свої релігійні переконання.

Крім пояснень обвинуваченого, свідків, суд дослідив і низку інших долучених до матеріалів справи письмових доказів, зокрема:

копію військового квитка ОСОБА_8 серії НОМЕР_3 ;

витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 104 від 17.03.2025, згідно з яким молодшого сержанта ОСОБА_8 , який прибув з військової частини НОМЕР_4 , призначено на посаду сержанта резерву 52 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ;

витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 106 від 18.03.2025, згідно з яким молодшого сержанта ОСОБА_8 призначено на посаду номера обслуги 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 140 від 07.04.2025, згідно з яким молодшого сержанта ОСОБА_8 , номера обслуги 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , направлено на медичний огляд військово-лікарською комісією;

довідку військово-лікарської комісії № 2025-0417-1346-1578-7 від 17.04.2025, відповідно до якої ОСОБА_8 визнано придатним до військової служби;

витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 166 від 23.04.2025, згідно з яким молодшого сержанта ОСОБА_8 , призначеного на посаду стрільця-номера обслуги 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 23.04.2025 року справи прийняв та приступив до виконання службових обов`язків;

медичну характеристику, у відповідності до якої ОСОБА_8 під медичним наглядом перебуває з березня 2025 року, по медичну допомогу не звертався, має діагноз: «Практично здоровий»;

довідку ТВО начальника медичного пункту 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 від 29.04.2025. Проведено медичний огляд 29.04.2025 року. Травм, захворювань, патології та неналежного стану здоров`я не виявлено;

витяг із бойового розпорядження командира 3 мб № 228 дск від 28.04.2025;

акт непокори від 29.04.2025, складений заступником командира батальйону ОСОБА_11 ;

протокол огляду від 29.04.2025 року DVD-R диска з відеозаписом відмови;

надану стороною захисту довідку пастора церкви «Нове покоління» № 40 від 25.03.2025 року;

Також судом першої інстанції безпосередньо було досліджено відеозапис, з якого вбачається, що 29.04.2025 о 9 год молодший сержант ОСОБА_8 від виконання бойового розпорядження відмовився, пояснивши, що є служителем церкви та за релігійними переконаннями не може вбивати людей.

Аналізуючи досліджені докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника в умовах воєнного стану.

Злочин, передбачений статтею 402 КК України, є злочином із формальним складом. Для визнання діяння закінченим достатньо самого факту відкритої відмови виконати наказ начальника. Аргументи захисту про те, що релігійні мотиви виключають умисел, є юридично неспроможними. Мотив злочину не впливає на кваліфікацію діяння за ст. 402 КК, а лише враховується при призначенні покарання. Військовослужбовець, приймаючи присягу, добровільно бере на себе зобов`язання «беззастережно виконувати накази командирів».

Аналізуючи доводи про порушення ст. 35 Конституції України, апеляційний суд наголошує: захист Вітчизни є обов`язком кожного громадянина (ст. 65). Право на альтернативну службу реалізується лише у спосіб, визначений законом. Чинний Закон України «Про альтернативну (невійськову) службу» чітко вказує, що така служба запроваджується замість строкової військової служби. Законодавство України не містить норм, які б дозволяли заміну служби за призовом під час мобілізації на альтернативну службу. Як зазначає Верховний Суд у своїх висновках 2024-2025 років, можливість проходження альтернативної служби під час мобілізації виключається.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 . При вирішенні питання про призначення покарання суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким. Колегія суддів погоджується, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки звільнення від відбування покарання з випробуванням за невиконання наказу в умовах воєнного стану створило б у інших осіб впевненість у безкарності та призвело б до підриву військової дисципліни.

На думку колегії суддів, покарання у виді 5 років позбавлення волі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.376, статтями 404, 405, 407, 408, 419 КК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Буринського районного суду Сумської області від 04 грудня 2025 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який утримується під вартою, протягом трьох місяців з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4