ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/720/26 Справа № 214/9507/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року, якою обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_8 . Обрати обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі, а саме домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, який дасть змогу контролювати останню за адресою: АДРЕСА_1 .

У разі відмови в задоволення даної апеляційної скарги, просить змінити обвинуваченій ОСОБА_8 розмір застави та визначити його в мінімальному розмірі у відповідності до ступеню тяжкості інкримінованого правопорушення, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб із покладенням на останню обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржене рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Наголошує, що відсутнє обґрунтування підозри. Зазначає, щоб вважатися обґрунтованою, підозра має містити такі ознаки, як об`єктивність, підтвердження доказами та належну оцінку. Пред`явлена ОСОБА_8 підозра не містить ознак обґрунтованості, а ґрунтується на припущеннях, домислах, спотворених, необ`єктивних даних.

Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення, а також судом, жодними доказами не підтверджені і ґрунтуються на припущенні.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 жодного разу не вчиняла дії, які б свідчили про її намір переховуватись від органів слідства чи суду, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику, відсутні. ОСОБА_8 , не маючи жодного запобіжного заходу, прибувала до зали судових засідань Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області кожного разу, коли було призначене судове засідання, вчасно та без запізнень, виконуючи свій обов`язок задля повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Зазначає, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року по справі № 211/443/25 щодо ризику п.1 ч.1 ст. 177 КПК України відносно ОСОБА_8 , зазначено, що слідчому ніщо не заважає звернутись з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 . Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції колегією суддів встановлено, що підозрювана ОСОБА_8 по першому виклику з`являється до слідчого та до суду.

З посиланням на рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», зазначає, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Вважає, що єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 є суворість очікуваного вироку, оскільки вона підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Зауважує, що чинним КПК України тягар доведення існування підстав для тримання підозрюваного під вартою покладається саме на сторону обвинувачення. Іншими словами, не сторона захисту повинна довести те, що існують підстави для звільнення обвинуваченого з-під варти, а саме прокурор повинен довести, а судові органи відобразити в своїх рішеннях, наявність підстав для тримання особи під вартою.

Наголошує, що матеріалами, які долучені до клопотання, не встановлено, що ОСОБА_8 вчиняла спроби незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Тим більш, що ОСОБА_8 перебувала без жодного запобіжного заходу з 18.09.2025 року до обрання запобіжного заходу 12.11.2025 року, тобто за майже два місяці перебування на волі ОСОБА_8 жодного разу не мала наміру незаконно впливати на свідків. Стороною обвинувачення не надано жодного доказу впливу ОСОБА_8 на свідків, тому дана підстава є формальною та нічим не підтверджена.

Звертає увагу, що процес працевлаштування особи, яка має обвинувачення у кримінальній справі, складний та займає певний час, у зв`язку із адаптацією до життя після відмови у дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже потрібно налаштовувати попередні соціальні зв`язки, у зв`язку із упередженим ставленням соціуму. Проте, КНП «Криворізький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Новопільської сільської ради висловив довіру ОСОБА_8 на шляху до закріплення міцних зв`язків серед соціуму та на шляху до виправлення, а також підтримання матеріального стану її родини.

Вважає, що наявність ризику вчинення кримінального правопорушення не може бути єдиною та достатньою підставою для застосування/ продовженню обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки у разі застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу і у вигляді цілодобового домашнього арешту, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення буде нівельований.

Просить врахувати, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, є особою з інвалідністю ІІІ-ї групи, яка має на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 працевлаштована до КНП «Криворізький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Новопільської сільської ради.

Зауважує, що після звільнення з-під варти ОСОБА_8 знову стала на облік до Саксаганського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області задля виконання покарання призначеного у вигляді 1 (одного ) року пробаційного нагляду, що свідчить про мету виправлення останньої.

Вважає, що зазначені обставини у своїй сукупності вказують на відсутність у ОСОБА_8 намірів перешкоджати встановленню істини по справі, а також підтверджують наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, остання на свободі може бути соціально корисною, переконаний, що дані обставини слугують підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_7 просив його апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити з підстав, наведених в ній.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченої, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Із наданих матеріалів колегією суддів встановлено, що у провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_13 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_14 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченій ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Суд 1-ї інстанції встановив, що до обвинуваченої ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, в продовженні дії якого в подальшому слідчим суддею було відмовлено. Як слідує зі змісту ухвал суду першої та апеляційної інстанції, підставою для відмови у продовжені строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слугувала не відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а пропущення строку для звернення з відповідним клопотанням про продовження запобіжного заходу, а саме, на день розгляду клопотання цей строк закінчився, а тому у слідчого судді не було підстав для продовження зазначеного строку, який сплив на момент подачі зазначеного клопотання слідчого.

При обранні запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_8 суд належним чином оцінив тяжкість злочинів, які їй інкримінуються, та міру покарання, яка їй загрожує, у разі доведення вини; підвищену суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченій злочинів та ставлення суспільства до злочинів, пов`язаних із незаконним оборотом наркотичних засобів, і саме наведені вище обставини у їх сукупності та інформація і характеристики обвинуваченої, дають суду можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою на даному етапі кримінального провадження в змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що були наведені у клопотанні сторони обвинувачення та встановлені судом під час судового розгляду.

Судом встановлено, що обставинами, які підтверджують наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, є те, що ОСОБА_8 відповідно до ст. 221 КПК України має право ознайомитись із матеріалами кримінального провадження, а отже: доказами, здобутими в ході досудового розслідування, знатиме повні анкетні дані свідків та їх місце мешкання, які допитані у кримінальному провадженні, але яких не допитано в суді, які викривали її у скоєні вказаного кримінального правопорушення, тому у разі обрання їй запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою, може вплинути на них з метою примушування до зміни показів у суді, та які викривають її у вчиненні злочинної діяльності.

Суд обґрунтовано виходив з того, що обставинами, які підтверджують наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується є те, що обвинувачена обґрунтовано обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого умисного корисливого злочину за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12-ти років, що свідчить про продовження існування тих же обставин, які спонукали обвинувачену до скоєння кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_8 не була працевлаштована тривалий час та вчинення вказаного корисливого злочину могло було її джерелом одержання прибутку. Обвинувачена працевлаштувалась лише 07.11.2025 року, після того як справа була передана на розгляд суду.

Судом враховано, що суд в обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилається на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у справі не досліджено докази, зокрема, не допитані свідки, обвинувачена має неповнолітніх дітей, що свідчить про соціальні зв`язки, разом з тим, вона раніше судима за злочини у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинила кримінальне правопорушення під час невідбутого покарання. Також, судом враховано матеріали розсекречених НСРД, з яких вбачається, що ОСОБА_8 бажала покинути межі України та була зупинена лише у зв`язку з фактичним затриманням, тому суд 1-ї інстанції достеменно прийшов до висновку, що мають місце ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: не з`явлення або переховування від суду, вплив на свідків, продовження вчинення інкримінованого правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тому апеляційні доводи сторони захисту в цій частині апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкримінований злочин, який не зменшився, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційні твердження сторони захисту, що обвинувачена ОСОБА_8 виконувала, покладені на неї обов`язки, у зв`язку з чим до неї не було застосовано запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції не вважає слушними. Як слідує зі змісту ухвал суду першої та апеляційної інстанції, підставою для відмови у продовжені строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , слугувала не відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а пропущення строку для звернення з відповідним клопотанням про продовження запобіжного заходу. Так, на день розгляду клопотання цей строк закінчився, а тому у слідчого судді не було підстав для продовження зазначеного строку, який сплив на момент подачі зазначеного клопотання слідчого.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не вбачається. Доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_8 під вартою суду не надано.

З урахуванням наведеного, суд обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обмеження її права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти її втечі та забезпечити належне виконання нею своїх процесуальних обов`язків. Таким чином, суд вірно вважав, що прокурором було доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені під вас судового розгляду. З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення є достатньо обґрунтованим, як і рішення суду про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, а достовірність наданих доказів обвинувачення має бути предметом перевірки у межах судового розгляду.

Фактично подана апеляційна скарга сторони захисту викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

При цьому, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час існують, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою.

Доводи сторони захисту, що обвинувачена ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, місце реєстрації та влаштувалась на роботу, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки такі обставини були предметом в суді 1-ї інстанції та їм надано повну та обґрунтовану оцінку.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що наявність дітей та зареєстрованого місця проживання обвинуваченої не стали підставами, які зупинили обвинувачену від ймовірних протиправних дій, в яких вона обґрунтовано обвинувачується, а тому і не будуть стримуючими засобами і наразі.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо недоведеності наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів не вважає слушними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які доводять необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 , та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України. При цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які слугували підставою для обрання обвинуваченій запобіжного заходу тримання під вартою, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі. Тому протилежні доводи сторони захисту апеляційна інстанція вважає необґрунтованими

Отже, судом 1-ї інстанції відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону було розглянуто і альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , які передбачені ст. 176 КПК України, та надано обґрунтований висновок, з огляду на характер обвинувачення, тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченої не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Апеляційна вимога сторони захисту щодо визначення розміру застави, як альтернативного виду запобіжного заходу із покладенням обов`язків на обвинувачену в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, суд апеляційної інстанції не вважає слушними, оскільки такі обставини були предметом розгляду в суді 1-ї інстанції,

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Так, суд правильно врахував положення ч. 3 ст. 183 КПК України, та з урахуванням характеру та обставин інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, даних про її особу, вважав за недоцільне визначати їй розмір застави, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків. З таким висновком суду 1-ї інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Отже, на даний час існують обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри / обвинувачення відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суд не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченої, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для скасування ухвали суду 1-ї інстанції з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої та доводів наведених захисником обвинуваченої в судовому засіданні, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

З огляду на вищевикладені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування судом до обвинуваченої ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу та альтернативного запобіжного заходу застави.

Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року,залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року, якою обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4