Справа № 720/2844/25
Провадження № 1-кп/720/91/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст.27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, та ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 408 КК України, -

ОСОБА_10 , у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 та ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст.408 КК України, -

ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 408 КК України, -

ОСОБА_12 у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 409 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_13 , який діє в інтересах ОСОБА_14 , звернувся до суду із клопотанням в якому просив скасувати арешт на автомобіль марки «BMW 5301 TOURING», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001258 від 06 грудня 2024 року, посилаючись на те, що вказаний автомобіль перебував у незаконному користуванні її колишнього чоловіка ОСОБА_12 та який був визнаний речовим доказом у вищевказаному кримінальному проваджені. Оскільки, ОСОБА_14 є власником вказаного транспортного засобу та на її утриманні перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_15 , 02 грудня 2008 року, яка є дитиною інвалідом, та вказаний транспортний засіб їй необхідний для її пересування, просив скасувати накладений арешт на автомобіль.

Одночасно, захисник ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_10 звернувся до суду із клопотанням в якому просив скасувати арешт на тимчасове вилучене майно військовий квиток ОСОБА_10 серії НОМЕР_2 , виданий 16 травня 2023 року, який накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001258 від 06 грудня 2024 року, посилаючись на те, що ОСОБА_10 має намір влаштуватись на роботу, однак відповідно до чинного трудового законодавства, без військового квитка офіційно працевлаштуватись останній не в змозі. Враховуючи вищевикладене просив клопотання задовольнити.

В судовому засідання прокурор заперечував щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_13 та не заперечував проти клопотання адвоката ОСОБА_16 ..

Дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, вважаю, що заявлені клопотання підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися або розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та з цих підстав накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (а саме, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості,які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження,в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001258 від 06 грудня 2024 року накладено арешт на автомобіль марки «BMW 5301 TOURING», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого був ОСОБА_12 , із забороною його відчуження, розпорядження та користування ним на весь період проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Накладення арешту обґрунтовано необхідністю збереження речового доказу.

04 червня 2025 року ухвалою Чернівецького апеляційного суду затверджено мирову угоду між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 та останній було виділено у приватну власність вищевказаний автомобіль.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Вирішуючи дане клопотання суд виходить з того, що згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до рішень Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації" та від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що обмеження власника права користування транспортним засобом не є співрозмірним завданням даного кримінального провадження та може призвести до істотних негативних наслідків для нього, зважаючи на те, що власник використовує автомобіль для власних потреб, оскільки має на своєму утриманні дитину інваліда, а тому не забезпечено справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту інтересів власника, у зв`язку із чим в подальшому застосуванні арешту в частині заборони користування відпала потреба.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Разом з тим, прокурор не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме заборона користування власника транспортним засобом на даний час може призвести до наведених наслідків.

Оскільки, арештований транспортний засіб продовжує мати доказове значення у кримінальному провадженні, вважаю за необхідне відповідно до ст. 170 КПК України залишити в силі накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2025 року арешт з частині заборони його розпорядження та відчуження з метою збереження речових доказів в кримінальному провадженні.

Щодо скасування арешту на військовий квиток ОСОБА_10 , слід зазначити, що зважаючи на ту обставину, що обвинувачений має намір влаштуватись на роботу, для власного фінансового забезпечення та проживання, та в арешті військового квитка відпала потреба, то заявлене клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 174, 309, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_14 задовольнити частково.

Частково скасувати арешт на автомобіль марки «BMW 5301 TOURING», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001258 від 06 грудня 2024 року, а саме скасувати заборону користування транспортним засобом, повернувши його власнику ОСОБА_14 .

Залишити в силі накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001258 від 06 грудня 2024 року, арешт на автомобіль марки «BMW 5301 TOURING», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_17 , в частині заборони розпорядження та відчуження транспортного засобу з метою збереження речових доказів в кримінальному провадженні.

Клопотання адвоката ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_10 задовольнити повністю.

Скасувати арешт на тимчасове вилучене майно військовий квіток ОСОБА_10 серії НОМЕР_2 , виданий 16 травня 2023 року, який накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001258 від 06 грудня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1