Справа № 336/1726/26
Пр. 1-кс/336/150/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі кримінальну справу за клопотанням (заявою) про зняття арешту з майна боржника, поданим ОСОБА_3 , накладеного відповідно до положень КПК України 1960 року,-

за участі прокурора ОСОБА_4 , представника власниці майна адвоката ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИЛА:

20.02.2026 за допомогою системи «Електронний суд» адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним клопотанням, за змістом якого просить скасувати арешт, накладений згідно з постановою прокуратури Шевченківського району м.Запоріжжя б/н від 07.02.2011 про накладення арешту на нежитлову будівлю, магазин літера А, розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Рекордна, буд.6А, приналежну ОСОБА_3 , обтяжувач прокуратура Шевченківського району м.Запоріжжя, реєстраційний номер обтяження 11423057.

За змістом клопотання 07.02.2011 відповідно до постанови прокурора Шевченківського району м.Запоріжжя накладено арешт на зазначений вище об?єкт нерухомості, приналежний ОСОБА_3 відповідно до положень КПК України 1960 року. Поряд з цим, на адвокатські запити встановити місце перебування матеріалів кримінальної справи, а також відомості щодо справи, в межах якої накладено дане обтяження, підстав арешту, не видалось за можливе, що порушує майнові права заявниці, відповідно, збереження арешту є невиправданим. У клопотанні також зауважено, що попередній власник майна ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі наведеного, враховуючи приписи ст.41 Конституції України, ст.49 КК України, ст. 321 ЦК України, ст.174-175 КПК України, представник заявниці просить суд задовольнити клопотання.

Під час судового засідання адвокат ОСОБА_7 клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 просив залишити клопотання без розгляду, позаяк дане питання підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вивчивши клопотання, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, додані до клопотання, суддею встановлено підстави для його повернення без розгляду у зв`язку із таким.

Встановлено, що згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24332251 від 03.11.2009, а також договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 29.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_8 за р.№2428, (у справі наявний дублікат. Посвідчений державним нотаріусом Запорізького обласного державного нотаріального архіву за р.№1-110 від 19.07.2023) власником магазину літ А, реєстраційний номер об?єкта 28105010, розташованого у АДРЕСА_1 . є ОСОБА_3 . За даним за відченої копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.04.2020, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також стороною заявника надано інформаційну довідку №459453443 від 06.01.2026, №464757475 від 18.02.2026, за даними яких відомості щодо права власності ОСОБА_3 на вказаний вище об?єкт нерухомості є актуальними станом на вказану дату видачі довідки (сформовано на адвокатський запит). Крім того, у даній довідці наведено відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, згідно з якими тип обтяження арешт нерухомого майна, №11423057, зареєстровано 25.07.2011 реєстратором ЗФ ДП «Інформаційний центр» МЮУ, підстава постанова про накладення арешту на майно, б/н від 07.02.2011, обтяжувач - прокуратура Шевченківського району м.Запоріжжя.

Також слідчим суддею встановлено, що згідно з відповіддю Запорізької обласної прокуратури за підписом ОСОБА_9 від 28.01.2026 на адвокатський запит, архівні справи прокуратури Шевченківського району м.Запоріжжя зберігаються в Шевченківській окружній прокуратурі м.Запоріжжя.

Крім того, згідно з відповіддю керівника Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_10 від 06.02.2026 на адвокатський запит, підтверджено накладення вищезгаданого арешту відповідно до постанови прокурора Шевченківського району м.Запоріжжя від 07.02.2011 на підставі положень КПК України 1960 року. Перевіркою акта приймання-передачі справ, документації майна прокуратури Шевченківського району до Запорізької місцевої прокуратури №1 у грудні 2015 року та відповідного акта про передання вказаних справ та документів до Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя від 15.03.2021, кримінальна справа та кримінальне провадження, матеріали щодо застосованого обтяження не передавались. У відповіді роз`яснено положення ст.16, 391 ЦК України та право звернутись до суду за захистом прав власника майна.

Повертаючи заяву без розгляду, суддя виходить з такого.

Відповідно до ст. 126 КПК України (в ред. 1960 року), який був чинний на моментприйняття рішення про накладення арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.

Відповідно до п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.

Постанова про накладення арешту на майно ухвалена прокурором за № б/н від 07.02.2011, тобто, до набрання чинності новим КПК України. Реквізити кримінальної справи невідомі, копія постанови до суду не надана.

Положеннями КПК України (в ред. 1960 року) передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього tp:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1768/ed_2012_11_19/pravo1/KD0007.html?pravo=1#1768" title="Кримінально-процесуальний кодекс України">Кодексу передбачалося лише після прийняття рішенняпро призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

Згідно зі статтею 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте, слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України 2012 року.

За наявності кримінального провадження власник чиінший володілець майна дійсно може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК Україні, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Проте, арешт на спірне нерухоме майно накладено прокурором під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, враховуючи дату винесення постанови, а новий КПК України набрав чинності 13.04.2012.

Таким чином, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відтак, якщо арешт майна накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства.

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією ВСУ у постановах від 24.04.2019 №2-3392/11, від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц та від 15.05.2013 № 6-26цс13.

Дана норма узгоджується з вимогами ч.1 ст.5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикційної підсудності щодо зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження залишається незмінним - розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, навіть за умови, що особа (власник) не є учасником кримінального провадження. Проте, якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 p., то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду України викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції. Захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки чинним законодавством встановлений інший порядок розгляду зазначених клопотань, слідчий суддяприходить до висновку про необхідність повернути клопотання без розгляду, адже його розгляд по суті унеможливлений внаслідок порушення порядку звернення до суду.

Разом з тим, заявниці слід роз`яснити, що вона не позбавлена права звертатися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в цивільно-правовому порядку.

Керуючись ст.2, 369-372, 392 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання повернути без розгляду.

Роз`яснити, що заявниця має право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1