печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2019 у кримінальному проваджені № 002990 від 02.04.2013,-

ВСТАНОВИВ:

15.12.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання, у якому заявник просив слідчого суддю скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року у справі № 758/8909/19 у кримінальному провадженні № 002990 від 02.04.2013.

В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначає, що арешт у кримінальному провадженні №002990 від 02.04.2013 року накладено без належних правових підстав. Епізоди, за якими особам було повідомлено про підозру, виділено в окремі кримінальні провадження №0000377, №0000394 та №0000455, у межах яких здійснюється досудове розслідування.

Отже, арешт майна ОСОБА_4 , що триває понад шість років, застосовано в межах кримінального провадження, яке розслідується понад 12, однак жодній особі у ньому не повідомлено про підозру.

У судове засідання учасники судового провадження не з`явились, про розгляд провадження повідомлялись у встановленому кримінально-процесуальним законодавством порядку.

Адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд клопотання у відсутність власника майна, вимоги підтримує та просить задовольнити.

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подав до суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначено, що потреба у застосуванні цього заходу забезпечення не відпала, підстави для його скасування відсутні, розгляд клопотання просить здійснити за його відсутності.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить наступного висновку.

Управлінням спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002990 від 02.04.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 5 ст.191, ч. 3 ст.209, ч. 1 ст.255, ч. 1 ст.364, ч. 2 ст.366, ч. 3 ст.15ч. 5 ст.27 ч. 4 ст.368, ч. 5 ст.368, ч. 3 ст.368-2, ч. 2 ст.375, ч. 2 ст.376, ч. 2 ст.376-1, ч. 1 ст.382 КК України.

Постановою Генерального прокурора України від 18.11.2019 здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002990 від 02.04.2013 доручене детективам Національного антикорупційного бюро України.

З матеріалів досудового розслідування №0002990 від 02.04.2013 були виділені матеріали за підозрою ОСОБА_6 за ч. 4 ст.190, ч. 3 ст.209, ч. 1 ст.255, ч. 4 ст.368, ч. 2 ст.375, ч. 2 ст.376, ч. 2 ст.376-1 КК України та ОСОБА_7 за ч. 2 т. 376, ч. 2 ст. 376-1 КПК України. У кримінальне провадження №0000394 від 14.02.2017 р.

Постановою прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) від 11.06.2020 р. ОСОБА_8 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000394 від 14.02.2017 р. в частині розслідування епізоду за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, були виділені в окреме провадження, якому присвоєно №0000377, досудове розслідування в якому здійснювали детективи НАБУ.

Постановою прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури від 29.12.2022 р. кримінальне провадження№0000377 від 11.06.2020 р. за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв?язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати, а за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, закрито цією ж постановою прокурора САП на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

27.11.2018 матеріали провадження за підозрою ОСОБА_6 виділені з кримінального

провадження №0002990 та приєднані до кримінального провадження

№0000394.

В рамках вказаного кримінального провадження №0002990 від 02.04.2013 ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2019 справі №758/8909/19 в рамках кримінального провадження у кримінальному провадженні №002990 від 02.04.2013, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , гараж АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , які належать на праві власності ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2019 при накладенні арешту слідчий суддя, врахував, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, арешт з метою забезпечення речових доказів, по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

При дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що викладені обставини в клопотанні базуються на об`єктивних фактах і правових підставах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається представник заявника, що на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності власника майна обумовлене законними критеріями, тобто вчинено з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідно принципу верховенства права. Також слідчим суддею встановлено, що на даний час забезпечується справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 11.07.2019 у кримінальному проваджені № 002990 від 02.04.2013 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1