ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 684/528/24

Провадження № 11-кп/820/88/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представників потерпілих, адвокатів: ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000444 від 27 липня 2024 року, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Старосинявського районного суду Хмельницької області від 31 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Гвоздів Васильківського району Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку України, з вищою освітою, на утриманні неповнолітніх дітей та утриманців не має, не працює, судиму 08 серпня 2023 року Старосинявським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 180 год, покарання відбула повністю,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання час її затримання з 28 липня 2024 року до 29 липня 2024 року та час її попереднього ув`язнення з 29 липня 2024 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід тримання під вартою.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 19 390 (дев`ятнадцять тисяч триста дев`яносто) грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн, всього 519 390 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч триста дев`яносто) грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 компенсацію моральної шкоди в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Судом вирішено питання речових доказів.

За вироком суду першої інстанції, 27 липня 2024 року близько 20 год 20 хв ОСОБА_6 перебувала в приміщенні вітальної кімнати житлового будинку, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вступила у словесну суперечку зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким тривалий час спільно проживала.

Під час цієї суперечки в ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_12 . Тоді ж вона, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання у вигляді смерті ОСОБА_12 , тримаючи кухонний ніж у правій руці, завдала два удари лезом указаного ножа в область лівої кисті та живота ОСОБА_12 , внаслідок чого спричинила легке тілесне ушкодження у вигляді саден в проекції середньої правої ключиці, по середній лінії живота між мечевидним відростком та пупком та тильній поверхні лівої кисті в проекції 2-го п`ясто-фалангового суглобу, та з метою доведення свого умислу завдала ще один удар лезом ножа в життєво важливий орган ділянку грудної клітини в область серця ОСОБА_12 .

У результаті вказаних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , який відповідно до п.5 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є особою, яка постраждала від домашнього насильства, отримав тяжке тілесне ушкодження, що небезпечне для життя в момент заподіяння, та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, а саме у вигляді рани по передній поверхні грудної клітини зліва на 1 см вправо від лівої середньо-ключичної лінії в проекції 3-го міжребер`я; наскрізної рани міжреберних м`язів та парієтальної плеври по середньо-ключичній лінії в проекції 3-го міжребер`я зліва; рани вісцеральної плеври та тканини легені по реберній поверхні переднього сегменту верхньої долі лівої легені, що переходить в раневий канал, який завершується раною плеври та тканини легені по медіастинальній поверхні переднього сегменту верхньої долі лівої легені; наскрізної рани задньої стінки перикарду; наскрізної рани стінки легеневої артерії, від яких ОСОБА_12 27 липня 2024 року о 21 год 57 хв помер у хірургічному відділенні КНП «Старосинявська багатопрофільна лікарня».

Таким чином, своїми умисними протиправними діями, які виразились в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

В апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_7 просили вирок Старосинявського районного суду від 31 липня 2025 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати її невинуватою, виправдати у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а цивільні позовні заяви залишити без розгляду.

Уважали вирок незаконним через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушення норм кримінального процесуального законодавства та матеріального права.

Зазначали, що місцевий суд узяв до уваги показання експерта, які суперечать Правилам, яким він зобов`язаний керуватися при проведенні відповідної експертизи, бо висновок цього експерта винесений із порушенням норм чинного кримінального процесуального законодавства та відхилив доводи захисту щодо недопустимості висновку експерта, суперечностей в його показаннях.

Посилалися на те, що місцевий суд безпідставно відмовив у клопотанні про призначення низки експертиз, що призвело до неповного, необ`єктивного, одностороннього та упередженого розгляду справи.

Стверджували, що умислу на вбивство в ОСОБА_6 не було. Наявні в матеріалах справи протокол і звукозаписи проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які були досліджені в судовому засіданні, жодним чином не підтверджують факт наявності в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Навпаки, підтверджують факт відсутності такого, адже вона неодноразово говорила про те, що захищалась, не бажала смерті ОСОБА_12 , бо любила його. Відомості з протоколу свідчать про наявність в її діях кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 або ст.124 КК України, але аж ніяк не ч.1 ст.115 КК України.

Зауважували, що в матеріалах справи відсутні досліджені судом докази, які би доводили факт настання смерті ОСОБА_12 саме від заподіяння йому ножового поранення саме тим ножем, який вилучений на місці події і визнаний речовим доказом у справі.

На думку сторони захисту, висновки суду першої інстанції не підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та є упередженими.

Наголошували, що право ОСОБА_6 на захист було порушено під час її фактичного затримання, а тому всі протоколи затримання та усі надані нею показання у період часу з 21 год 03 хв 27 липня 2027 року по 00 год 50 хв 28 липня 2024 року є недопустимими та неналежними доказами.

Наголошували, що ОСОБА_6 хоч і частково визнала свою вину, але лише в тому, що ОСОБА_12 отримав ножове поранення від ножа, який був у її руках.

З урахуванням зазначених обставин, на думку сторони захисту, в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тому її слід визнати невинуватою та виправдати.

У запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 просив вирок Старосинявського районного суду від 31 липня 2025 року залишити без змін а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 без задоволення.

Уважав, що вирок є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалений на підставі доказів, які є допустимими та належними.

Посилався на те, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 є необґрунтованою та подана з метою уникнення відповідальності.

Наголошував, що винуватість ОСОБА_6 підтверджена показаннями свідків та іншими доказами, які були досліджені судом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг; пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційних скарг з викладених у них мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 , та представників потерпілих адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Колегія суддів уважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, необґрунтована кваліфікація дій за ч.1 ст.115 КК України, що призвело до призначення обвинуваченій занадто суворого покарання, не містять у собі необхідних, обґрунтованих та достатніх підстав для скасування чи зміни вироку і спростовуються сукупністю таких доказів.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала частково.

Не заперечувала факту заподіяння ножем тілесного ушкодження потерпілому, від якого й настала його смерть. Стверджувала про відсутність умислу на вбивство потерпілого, посилалась при цьому на те, що всіх обставин події не пам`ятає.

Крім того, показала, що коли вона була на кухні і готувала їжу, то потерпілий почав її смикати і завдав удар у ліву частину голови, згодом схопив за волосся, потягнув її з кухні до кімнати, обзивав її сина та внучку, потім узяв стілець та замахнувся на неї. Увесь цей час вона тримала ножа в правій руці і не випускала його, потім вибила лівою рукою стілець, яким ОСОБА_12 хотів її вдарити, стілець відлетів, а потерпілий сам налетів на ножа.

Потім вона викинула ножа, а потерпілий відійшов від неї і сів, коли вона до нього підійшла, то він попросив її викликати «швидку». Вона побігла до сусідки, там повідомила. що зарізала ОСОБА_13 та попросила викликати «швидку».

Пояснила, що не пам`ятає, чи завдавала ОСОБА_12 другий удар, про наявність на його тілі кількох ран (невеликі порізи) вказала, що можливо в метушні і заподіяла такі.

Стосунки між нею та ОСОБА_12 були добрі, вони не сварилися. Раніше були випадки, коли вона завдавала ОСОБА_12 незначні удари ножем, йому тільки було накладено шви. Також один раз вона була притягнута до кримінальної відповідальності за насильство, вказувала, що вони часто сварилися, приїжджала поліція, проте до адміністративної відповідальності вона притягалася лише один раз, щодо ОСОБА_12 також справи розглядалися в суді, проте вона на той час не мала до нього претензій.

Такі показання обвинуваченої вмотивовано розцінено судом як позиція захисту та спосіб пом`якшення кримінальної відповідальності.

В основу вироку суд першої інстанції, крім показань обвинуваченої щодо механізму заподіяння тілесного ушкодження, детально повідомленого нею під час слідчого експерименту, що не заперечувалося в суді, обґрунтовано поклав низку доказів, які безпосередньо дослідив під час судового розгляду, а саме:

- показання потерпілої ОСОБА_10 (матері потерпілого), яка в судовому засіданні надала показання, що стосуються відомостей щодо особи ОСОБА_6 , зокрема, охарактеризувала її негативно, вказувала, що остання разом з її сином ОСОБА_12 проживали спочатку в їх будинку, а потім у придбаному нею для них окремому будинку. За час спільного з її сином проживання обвинувачена майже не працювала, вживала алкоголь та палила, у зв`язку з чим у будинку перебували сумнівні компанії. Вказувала, що ОСОБА_6 неодноразово завдавала тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Син ставився до неї добре, висилав гроші, шкодував її, хоча між ними були й конфлікти, на які провокувала обвинувачена;

- показання потерпілого ОСОБА_11 (батька потерпілого), який пояснив, що його дружині зателефонували та повідомили про те, що невістка ( ОСОБА_6 ) «штрикнула» сина ножем. За час спільного проживання між ними були сварки, конфлікти, вона не раз заподіювала сину тілесні ушкодження, «любила штрикнути»;

- показання свідка ОСОБА_14 , який підтвердив, що приблизно о 19 год 27 липня 2024 року прийшов до ОСОБА_12 допомогти ремонтувати мотоблок. У будинку був він, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 . Останні були напідпитку, але не п`яні. Між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 розпочався конфлікт, причину якого він не пам`ятає, сварка була нетривалою. Він перебував у будинку приблизно 40 хв, після цього пішов додому, при цьому ОСОБА_12 провів його до хвіртки.

Приблизно через півтори години на подвір`я домогосподарства ОСОБА_15 прибігла ОСОБА_6 , говорила, що вбила ОСОБА_12 і запитувала, що їй робити. Він пішов на подвір`я за ОСОБА_6 , викликав швидку медичну допомогу, а також зателефонував до поліції.

ОСОБА_12 був у нерухомому стані, лежав на підлозі в будинку, не говорив. У ОСОБА_6 біля ока було почервоніння, інших тілесних ушкоджень не було, на руках була кров. Разом з працівниками поліції на ношах перенесли ОСОБА_12 до автомобіля швидкої допомоги.

Від ОСОБА_12 йому було відомо також про те, що минулого року ОСОБА_6 штрикнула його ножем. Йому також відомо про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_6 часто сварилися, проте йому не відомо, чи піднімав він на неї руку.

Доповнив, що 27 липня 2024 року, коли в будинку знаходилися працівники поліції та медики, він завдав ОСОБА_6 удар ногою в ліву частину обличчя. Пояснив це тим, що був «на емоціях» та «в стані афекту», а ОСОБА_6 перешкоджала тому, щоб покласти ОСОБА_12 на ноші та забрати до лікарні;

- показання свідка ОСОБА_16 (знайомого та сусіда ОСОБА_6 і ОСОБА_12 ), який засвідчив, що 27 липня 2024 року після обіду разом з потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_6 вживали алкогольні напої, після чого він пішов додому, ОСОБА_12 його провів і повернувся. Тоді ОСОБА_12 та ОСОБА_6 не сварилися. Йому було відомо, що ОСОБА_6 мала наступного дня їхати в м. Київ до внука. ОСОБА_12 не заперечував проти цього. Вони разом ходили знімати гроші в сумі 2 600 грн, ОСОБА_12 йому про це говорив;

- показання свідка ОСОБА_17 , яка ствердила, що 27 липня 2024 року у проміжок часу від 19 години 30 хвилин до 20 години до неї прибігла ОСОБА_6 та сказала, що вбила ОСОБА_12 , запитала, що їй робити. Вона порадила телефонувати у швидку за номером 103. ОСОБА_6 зателефонувала, її запитали, чи він живий, на що вона відповіла, що не знає та побігла подивитися, телефон при цьому залишився у них на подвір`ї, оскільки випав у ОСОБА_6 . Швидку допомогу викликав ОСОБА_14 .

Раніше чула, як ОСОБА_6 та ОСОБА_12 сварилися, причини сварок їй невідомі;

- показання свідка ОСОБА_18 , лікаря КНП «Старосинявська БЛ», який пояснив, що ввечері в суботу 27 липня 2024 року отримав виклик від чергового лікаря про надходження пацієнта з проникаючим пораненням грудної клітки. Оглянув пацієнта, той був у свідомості, але мовний контакт був відсутній, на запитання не відповідав.

У пацієнта було проникаюче поранення грудної клітки в 2-3 міжребер`ї по середньоключичній лінії зліва і було проникаюче поранення живота без пошкодження внутрішніх органів передньої черевної стінки. Він одразу приступив до огляду, рани були з вільними краями, на його думку завдані колючо-ріжучим предметом, можливо, ножем. Основним було поранення грудної клітки, яке він оглядав спочатку, воно було на перший погляд ніби не проникаюче, проте при огляді за допомогою зонда був чіткий провал в грудну порожнину, що характерно для удару, що завдавався згори донизу. Його оглянули, анастезіолог у приймальному відділенні проводила реанімаційні заходи, встановила катетер венозного доступу, бо тиск у нього майже був відсутній. Під час транспортування хворого сталася зупинка серцевої діяльності, проводилися реанімаційні заходи. Коли пацієнта підняли в хірургічне відділення на 3-й поверх, він був без свідомості, реанімаційні заходи проводилися, проте були неефективні і констатували біологічну смерть.

На його думку, від моменту заподіяння тілесних ушкоджень і до огляду в лікарні пройшло більше години, оскільки вся грудна порожнина була залита. Уважав, що спочатку був завданий удар у живіт, потім у грудну клітку;

- показання свідка ОСОБА_19 , фельдшера Хмельницького обласного центру екстреної медичної допомоги, яка пояснила, що під час її чергування 27 липня 2024 року приблизно о 21 годині на планшет надійшов виклик, який містив повідомлення про те, що жінка вдарила ножем у серце свого чоловіка в с. Заставці.

Вона приїхала на місце, назустріч вийшов сусід, який повідомив таку ж інформацію. Вона увійшла в хату, побачила чоловіка, який лежав на спині в горизонтальному положенні посеред кімнати, головою в напрямку до однієї стіни, ногами до іншої, не реагував на фізичний контакт. Вона запитала, чи він її чує, чоловік лише застогнав. Його дружина накинулася на нього зі словами: « ОСОБА_13 , я не винувата, ти сам так захотів», при цьому била його руками по обличчю, була агресивна.

Вона попросила працівників поліції забрати її для того, щоб оглянути потерпілого та надати йому першу медичну допомогу. Після того, як працівники поліції забрали дружину, вона оглянула потерпілого, на грудній клітці була невелика рана, з якої витікала кров. Вона не могла сказати, що це було в серце, крові біля потерпілого було небагато. Після надання першої медичної допомоги, потерпілого повезли на приймальне відділення. З ОСОБА_6 вона не розмовляла, не може сказати, чи була вона напідпитку. На її думку, в кімнаті не все було на своїх місцях, був безлад;

- показання свідка ОСОБА_20 , яка підтвердила, що 27 липня 2024 року чергувала в Старосинявській лікарні як лікар-анастезіолог. Після 20 години зі «швидкої» повідомили, що везуть вкрай важкого пацієнта з ножовим пораненням. Його доставили до приймального відділення близько 20-ї год. Він був у свідомості, неконтактний, неадекватний. Висловлював скарги на біль у грудній клітині і дуже важко дихав, тиск не визначався, пульс був лише на магістральних артеріях. Близько 1-2 міжребер`я справа була різана рана, приблизно 1,5 2 см в довжину, в глибину вона не перевіряла. Одразу після дзвінка зі «швидкої» вона викликала хірурга та очікувала вся реанімаційна бригада. Потерпілому встановили два внутрішньовенних катетера та вводили ліки для підтримання серцебиття. Хворий був критично важкий, через 2 3 хвилини свідомість порушилася, його на каталці завезли в ліфт, щоб піднятися в операційну, де настала зупинка серцевої діяльності. Одразу ж в ліфті розпочалися реанімаційні заходи, які тривали під час транспортування ліфтом, продовжилися в операційній до остаточної зупинки кровообігу та констатації біологічної смерті;

- показання свідка ОСОБА_21 , працівника поліції, який засвідчив, що під час виконання ним службових обов`язків надійшло повідомлення про подію в селі Заставці на вул. Перемоги. На місці згідно зі статтею 40 ЗУ «Про національну поліцію» велася відеофіксація на нагрудні бодікамери. Викликав поліцію сусід, який повідомив, що до нього прийшла ОСОБА_6 і повідомила, що завдала тілесні ушкодження ОСОБА_12 , своєму співмешканцю.

На місці події виявили ОСОБА_12 , який лежав на підлозі в кімнаті, розташованій після коридору, була кров. ОСОБА_12 перебував у свідомості, але стан був у нього як у в`ялої людини. Через кілька хвилин приїхала швидка допомога, ОСОБА_22 на ношах одразу помістили до «швидкої», а працівники поліції залишались на місці події до приїзду слідчо-оперативної групи, бо в даній події вбачались ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 115 КК України.

Із працівниками швидкої допомоги також зайшли ще працівники поліції. Співмешканка ОСОБА_12 ОСОБА_6 кинулась до його обличчя, нахилилася, а ОСОБА_14 ногою відштовхнув чи вдарив її в грудну клітку чи голову. Працівники поліції перебували разом з ОСОБА_23 . З її слів, вона перебувала в кухні і в ході виниклої суперечки вона розвернулася і вдарила ОСОБА_12 рукою в область грудної клітки. Після того, як ОСОБА_22 впав, вона його вдарила ще раз лежачого в область грудної клітки ножем. Вона повідомила, що не пам`ятає, де залишила ніж, тому працівники поліції ще візуально його шукали та оглядали ділянку.

Повідомив, що ОСОБА_6 більше себе вигороджувала, що хотіла для ОСОБА_12 більше наготувати та що через це виник конфлікт. Не пам`ятав, чи були візуально якісь ушкодження в неї.

Підтвердив також, що раніше мало місце заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ОСОБА_12 , проте не було тяжких наслідків. Також повідомив, що виїжджав до них з приводу домашнього насильства;

- аналогічні показання свідка ОСОБА_24 , який доповнив, що разом з інспектором ОСОБА_21 виїжджали на місце події, їх зустрічали на дорозі ОСОБА_6 і ОСОБА_14 .

ОСОБА_6 сказала, що зарізала чи вбила ОСОБА_12 . Вони зайшли в будинок, в одній з кімнат лежав на землі ОСОБА_12 та важко дихав. Через декілька хвилин приїхала «швидка». До приїзду «швидкої» ОСОБА_6 пробувала його розбудити, підняти, кричала до нього, завдавала йому удари по обличчю, щоб він прокинувся чи встав. Він не реагував, потім його забрала швидка.

Вони забирали ОСОБА_6 від ОСОБА_12 , наголошували, щоб вона припинила. ОСОБА_14 ударив ногою по тулубу чи по голові ОСОБА_23 . На його думку, ОСОБА_23 була не дуже збуджена, не дуже емоційна, наголошувала, що не хотіла цього. Казала, що в них була сварка, вона мала їхати в Київ до внучки і вже не повертатися сюди. Вона приготувала їжу, наступного дня вранці мала маршруткою їхати. Повідомляла, що не мала наміру повертатись. Вона повідомила ОСОБА_12 , що буде їхати, він її не пускав і в них виник конфлікт.

ОСОБА_6 пояснювала, що в ході сварки вона вдарила ОСОБА_12 один раз ножем, він упав, а потім вона зверху ще раз один удар ножем завдала. Поліцейські шукали ножа. На ОСОБА_6 видимих тілесних ушкоджень не було. Коли вони вже прийшли в кімнату, то вона по різному себе поводила, і кричала, і спокійно себе поводила.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджена іншими письмовими доказами:

- відомостями протоколу огляду місця події від 27 липня 2024 року з долученими до нього фототаблицями та відеозаписами, відповідно до якого з 23 год 10 хв до 00 год 40 хв проведено огляд території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 . У ході огляду виявлено на килимі, яким вкрита підлога в коридорі, помітні сліди нашарування речовини бурого кольору з відбитком підошви взуття. В кімнаті №1 на підлозі з лінолеумом наявні в декількох місцях сліди речовини бурого кольору, схожої на кров. Помітні сліди витирання зазначеної речовини. В кімнаті №1, по праву сторону від входу до кімнати №4, на підлозі лежить перекинений стілець зі спинкою, що свідчить про візуально порушену обстановку. Біля стільця, на відстані 8 см від порогу вхідних дверей до кімнати №4, наявний предмет, схожий на ніж із дерев`яним руків`ям із двома металевими заклепками, де на лезі ножа помітні нашарування речовини бурого кольору. Також на підлозі наявний електричний провід подовжувача, на якому наявні сліди речовини бурого кольору. Зроблені із слідів речовини бурого кольору, що виявлено під час огляду, змив та тампон - зонт речовини, предмет, схожий на ніж та три скляні стопки - вилучено. Місце події зафотографовано;

- відомостями протоколу огляду від 27 липня 2024 року з долученими до нього фототаблицями, відповідно до якого з 23 год 10 хв до 23 год 45 хв проведено огляд тіла чоловіка ОСОБА_12 у КНП «Старосинявська БЛ» на вул. Грушевського, 15 у селищі Стара Синява Хмельницького району Хмельницької області. В ході огляду на трупі виявлено тілесні ушкодження, а саме: між 2-м та 3-м ребром лівої половини грудної клітки наявна рана розміром 2х25 см. Також наявна рана на животі справа, ближче до середньої лінії, розміром 1,5х0,3 см. Виявлено також справа на ліктьовому згині наявний внутрішній катетер, на лівій нижній кінцівці та на правій підключичній ділянці рани, які утворилися при спробі встановити катетери. Наявне заклякання кінцівок рук та ніг;

- висновком судово-медичного експерта від 07 жовтня 2024 року №575, згідно з яким причиною смерті ОСОБА_12 стала гостра внутрішня кровотеча, що розвинулась як ускладнення ножового проникаючого поранення грудної клітки з ушкодженням лівої легені та лівої легеневої артерії. Смерть ОСОБА_12 настала не менше ніж за 12-24 годин до моменту проведення судово-медичної експертизи трупа.

Судово-медичний експерт ОСОБА_25 , роз`яснюючи свій висновок в судовому засіданні, підтримав його та пояснив, що технічно важко встановити глибину раневого каналу. Ніж для експертизи не надавався, проте експерт повідомив, що можливо, що таким ножем заподіяно тілесні ушкодження. Щодо положення ОСОБА_12 зазначив, що заподіяння тілесного ушкодження можливо як у вертикальному, так і в горизонтальному положенні;

- висновком експерта №1119 від 13 серпня 2024 року, за змістом якого проведено судово-медичну експертизу шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_12 . Підсумок: Набряк головного мозку. Фрагментація та ділянки зернисто-глибчастого розпаду м?язових волокон міокарда. Атеросклеротична хвороба із ураженням коронарної артерії, з явищами атероматозу та атерокальцинозу. Помірний набряк строми міокарда. В препаратах із легені з раневим каналом - вогнищевий крововилив. В препаратах з лівої легеневої артерії - відмічається пошкодження (розрив) стінки, діапедез еритроцитів в товщу еластичних волокон стінки та випадіння фібрину, у прилеглій жировій тканині вогнищевий крововилив із дрібновогнищевою лейкоцитарною інфільтрацією. Поширені ділянки дистелектазів у легенях. Дистрофія нирок та печінки. Помірне повнокров`я судин досліджуваних органів;

- протоколом огляду відеозапису від 28 липня 2024 року, згідно з яким огляду підлягали два оптичних диски формату DVD-R, що містять 7 відеофайлів із записами з нагрудних портативних відеореєстраторів працівників ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, які здійснювали виїзд на повідомлення по матеріалах ЄО від 27 липня 2024 року по факту вбивства ОСОБА_12 ;

- відомостями протоколу проведення слідчого експерименту від 15 жовтня 2024 року, проведеного за участю спеціаліста, старшого сержанта поліції та понятих, відповідно до якого ОСОБА_6 розповіла та продемонструвала, як завдавала удари ОСОБА_12 ножем, їх кількість та локалізацію.

Проаналізувавши такі докази та врахувавши при цьому відомості відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, слідчого експерименту, місцевий суд виходив з того, що вбивство ОСОБА_12 було скоєно шляхом завдання обвинуваченою ОСОБА_6 удару кухонним ножем, вилученим з місця події; удар ножем було завдано в життєво важливий орган, в ліву половину грудей; виявлені на тілі ОСОБА_12 тілесні ушкодження утворились безпосередньо перед настанням смерті від дії гострого предмету з колюче-ріжучими властивостями, якими міг бути клинок ножа, та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, що підтверджено висновком експерта від 07 жовтня 2024 року №575.

Такі обставини, як ніж, як знаряддя вчинення злочину, механізм заподіяння ножового поранення, локалізація удару ножем у життєво важливий орган, в область серця, на думку суду, безумовно свідчать про прямий умисел ОСОБА_6 на вбивство ОСОБА_12 .

При цьому суд урахував, що в судовому засіданні в ході дослідження речових доказів, а саме ножа, вилученого з місця події в ході проведення його огляду та визнаного речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, обвинувачена підтвердила, що саме цим ножем задавала удари ОСОБА_12 .

Щодо кількості ударів у судовому засіданні вказувала, що чітко пам`ятає один удар, інші могла заподіяти в метушні.

Про те, що потерпілому задано й інші тілесні ушкодження, та знаряддя, яким такі ушкодження заподіяно, свідчать досліджені судом матеріали справи, а також показання допитаних у судовому засіданні свідків.

За встановлених судом обставин, які не спростовані доводами апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що обвинувачена свідомо припускала можливість настання наслідків у вигляді смерті, а тому доводи про відсутність умислу на вчинення вбивства не знаходять свого підтвердження.

Не доводить відсутність умислу на вбивство і поведінка обвинуваченої в частині її дій, пов`язаних із викликом швидкої медичної допомоги, оскільки розцінюється колегією суддів як усвідомлення своїх дій та бажання відвернути їх наслідки. Цей факт було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання, проте він не впливає на кваліфікацію злочину й не виключає притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за протиправне позбавлення життя іншої людини.

Підстав для того, щоб уважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів не вбачає.

Суд першої інстанції згідно з положеннями ст.94 КПК України під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Викладені у вироку докази отримані в порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними, допустимими, достовірними, належним чином досліджені судом першої інстанції та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Оцінивши зазначені докази в їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 діяла з умислом на вбивство потерпілого ОСОБА_12 . Завдаючи ОСОБА_12 з прикладанням сили цілеспрямовані удари колюче-ріжучим предметом (кухонним ножем), зокрема, в ділянку лівої половини грудної клітини, де є життєво важливі органи, зокрема, серце та ліва легеня, обвинувачена не могла не розуміти особливо небезпечний характер таких дій і їх можливі наслідки у вигляді смерті потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного.

Згідно з усталеною судовою практикою питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Як слідує із матеріалів провадження, суд першої інстанції ретельно дослідив і проаналізував усі наведені обставини та надав у вироку належну оцінку діям обвинуваченої ОСОБА_6 стосовно потерпілого ОСОБА_12 .

Зокрема, ОСОБА_12 було завдано два проникаючих удари ножем, один з яких у ліву половину грудної клітки, що є в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті.

Колегія суддів наголошує, що такого ножового поранення в даному випадку було достатньо для настання смерті потерпілого, а намагання обвинуваченої викликати «швидку», з огляду на характер дій обвинуваченої, знаряддя вчинення злочину, характер та локалізацію тілесного ушкодження, його тяжкість, настання смерті, для кваліфікації дій як умисного вбивства вирішального значення не мають, а лише є усвідомленням обвинуваченою наслідків скоєного злочину, що й зумовило її дії після спричинення ножових уражень.

Отже, ОСОБА_6 усвідомлювала, що вона може позбавити життя потерпілого, бо завдавала удар у життєво важливий орган, припинення функціонування якого неодмінно призведе до смерті потерпілого.

Підтвердженням цього є використання кухонного ножа як знаряддя вчинення злочину. Маючи умисел на спричинення інших тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 могла використати будь-який інший предмет у будинку, однак вона скористалася знаряддям, що має більшу небезпеку для життя особи.

Частина 1 статті 36 КК України необхідною обороною визнає дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу (ч.3 ст.36 КК України).

На відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. При цьому стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Слід додати, що обов`язковою умовою кваліфікації вбивства за ст.118 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним за наявності підстав слід кваліфікувати за ст.115 КК України.

Водночас конкретні обставини та обстановка скоєння кримінального правопорушення, поведінка обвинуваченої, спосіб та знаряддя вчинення діяння, характер виявлених тілесних ушкоджень підтверджує висновок суду про спрямованість умислу ОСОБА_6 саме на позбавлення життя потерпілого та про відсутність такого суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого, яке б вимагало його негайного відвернення, бо в момент спричинення йому смертельних ударів він не мав у руках сторонніх предметів.

Отже, доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченої ОСОБА_6 варто кваліфікувати як оборону та захист, на думку колегії суддів апеляційного суду, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів сторони захисту про призначення судово-психологічної та комісійної судово-медичної експертизи трупа потерпілого, то колегія суддів вважає їх непереконливими.

Підстав не довіряти висновкам наявних у матеріалах справи експертиз, проведених у передбаченому законом порядку компетентними експертами, які мають вищу освіту у своїй галузі й тривалий стаж експертної роботи немає.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до ст.332 КПК України проведення повторної експертизи можливе в передбачених цією статтею випадках, яких місцевий суд не встановив, а тому в межах повноважень відхилив клопотання обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів уважає вину ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_12 доведеною і кваліфікацію її дій за ч.1 ст.115 КК України обґрунтованою та правильною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку, не встановлено.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено згідно з вимогами ст.65 КК України.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, що настали, відомості про особу обвинуваченої, яка вину визнала частково, не розкаялася у вчиненому, раніше судима за кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, скоїла особливо тяжкий злочин, який призвів до смерті особи, не перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога, за місцем проживання характеризується нейтрально.

Обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачена перебувала у сімейних або близьких відносинах.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 18 вересня 2024 року, ОСОБА_6 будь-яким психічним захворюванням не страждає, а тому вона може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На період інкримінованого їй злочину психічним захворюванням не страждала, усвідомлювала свої дії, могла керувати ними і відповідати за них. Застосування до неї примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, на переконання колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника не можуть бути задоволені, оскільки висновки суду першої інстанції в ході апеляційного розгляду не спростовані.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції при визначенні суми матеріальної та моральної шкоди було належним чином досліджено докази, обставини, наслідки кримінального правопорушення, надано їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також достатності, правильно застосовано норми чинного законодавства для прийняття рішення, яке належним чином умотивоване в частині розв`язання цивільного позову.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає доводи апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 такими, що на увагу не заслуговують.

Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення в апеляційному порядку не виявлено.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду при перевірці справи в апеляційному порядку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Вирок Старосинявського районного суду Хмельницької області від 31 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3