Номер провадження 1-кп/754/475/26
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2026 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000206 від 14.04.2025 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця - водія -механіка 2-го евакуаційного відділення евакуаційного взводу ремонтної роти автотранспортного батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 КК України,

сторони обвинувачення: прокурора - ОСОБА_5 ,

сторони захисту: обвинуваченого - ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває обвинувальний акт в кримінальному №0000206 від 14.04.2025 щодо ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_3 та обвинуваченим заявлено клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

Вказане клопотання мотивує необхідністю лікування обвинуваченого не в умовах слідчого ізолятору, оскільки ОСОБА_4 має ряд хронічних захворювань, а умови слідчого ізолятору не дозволяють їх проведення.

Прокурор заперечував щодо задоволення вказаного клопотання вважав його невмотивованим, стверджує, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України: ризик переховування від суду; ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.

Заслухавши позиції учасників судового розгляду, дослідивши наявні у суду на даній стадії матеріали провадження, суд доходить таких висновків.

У відповідності до положень ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Запобіжний захід є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання

Так, ч. 1 ст. 194 КПК України встановлює, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перелік підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту не передбачений кримінальним процесуальним законом, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами може бути суттєва зміна обставин, які було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, зокрема, змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

Суд зазначає, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказаний запобіжний захід було застосовано, та у зв`язку з виникненням інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, а тривалість в часі запобіжного заходу без врахування обставин справи в конкретному випадку може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Проаналізувавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд дійшов висновку, що в цьому випадку дотримано стандарту "обґрунтована підозра", який є найнижчим стандартом доказування у кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення, проте є достатнім для оцінки питання зміни запобіжного заходу. При цьому суд також враховує стадію кримінального провадження (судове провадження), що передбачає доведення стороною обвинувачення, зокрема, вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 263 КК України, за найвищим стандартом доказування "поза розумним сумнівом" у змагальному судовому процесі під час розгляду справи по суті.

Прокурор стверджує, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України: ризик переховування від суду; ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі "Клішин проти України" наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Суд вважає, що на даний час ризик переховування ОСОБА_4 від суду хоч і зменшився, проте продовжує існувати. Так, відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_4 інкриміновано вчинення особливо тяжкого злочину, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років яке в разі визнання обвинуваченого винуватим, як правило призначається до реального відбування без можливості застосування правил ст. ст. 69, 75 КК України (пільгових інститутів призначення покарання), що саме по собі може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ. Зокрема в рішенні від 26.06.2001 у справі "Ilijkov v. Bulgaria" (§ 80, заява № 33977/96) суд зазначив, що суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, оскільки триває судове провадження, та свідки ще не допитані.

Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, окрім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин суд вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, але й на стадії судового провадження до моменту безпосереднього отримання судом показань свідків та їх дослідження.

Разом з тим, стороною захисту не наведено нових обставин, які б свідчили про відсутність наявних ризиків.

Ураховуючи встановлені під час розгляду клопотання обставини, суд дійшов висновку, що ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні є актуальними.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, поданого стороною захисту.

Керуючись ст. ст. 201, 331, 369-372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1