УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року

м. Київ

справа № 714/308/25

провадження № 51-4811 ск 25

КолегіясуддівДругоїсудовоїпалатиКасаційногокримінальногосудуВерховногоСудуускладі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянулакасаційнускаргузахисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 29 вересня 2025 року й

установила:

Якубачаєтьсязізмістукасаційноїскаргитадоданихдонеїматеріалів, завирокомГерцаївського районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2025 року, залишенимбеззмін29 вересня 2025 року Чернівецьким апеляційним судом, ОСОБА_5 булозасудженодо покарання у виді позбавлення волі за: ч. 4ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) настрок 7 років; за ч. 1 ст. 263 КК - на строк 3 роки, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень призначено остаточне - у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вирішенопитаннящодоречовихдоказівтапроцесуальнихвитратукримінальномупровадженні.

Судвизнав ОСОБА_5 винуватимувчиненні за обставин, детально викладених у вироку, кримінальних правопорушень проти власності та громадської безпеки.

Згіднозвироком2 січня 2025 року приблизно о 16:15 неподалік будинку на вул. Руській, 263-А в м. Чернівцях ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_6 , ударивши її по руці, відібрав сумку, в якій знаходився гаманець та інші речі, після чого втік з місця події. Унаслідок таких дій засудженого потерпілій було завдано матеріальної шкоди на суму 700 грн.

Крім того, у невстановлені час та місці ОСОБА_5 придбав бойовий припас та вибуховий пристрій - гранату РГД-5 з підривником УЗРГМ-2 промислового виготовлення, які він без передбаченого законом дозволу носив до вилучення правоохоронцями під час затримання 11 січня 2025 року о 14:00 біля будинку № 418 на вул. Зеленій у с. Хряцькій Чернівецького району Чернівецької області.

Укасаційнійскарзізахисник ОСОБА_4 просить скасувати вирок й ухвалу стосовно ОСОБА_5 у частині засудження за ч. 1 ст. 263 КК і закрити кримінальне провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК); в іншій частині судові рішення змінити, пом`якшити обране за ч. 4 ст. 186 КК покарання, застосувавши ст. 69 цього Кодексу. Не погоджуючись із установленими фактичними обставинами, посилаючись на неповноту розгляду справи, авторка скарги твердить, що винуватості ОСОБА_5 у вчинені злочину проти громадської безпеки не доведено, а гранату йому підкинули на місці затримання невідомі особи. На думку скаржниці, захід примусу за скоєний грабіж є несправедливим через суворість, суди попередніх інстанцій усупереч статтям 65, 66 КК не враховали всіх пом`якшуючихобставиніданихпроособузасудженого, котрий щиророзкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував потерпілій завдані збитки, що зумовлює призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Перевірившидоводикасаційноїскаргитакопіїсудовихрішень, колегіясуддівдійшла такоговисновку.

За правилами статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції переглядає оспорювані рішення в межах касаційної скарги; не уповноважений ревізувати повноти розгляду, фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить із фактів, установлених судами попередніх інстанцій.

За змістом касаційної скарги, у ній її автор заперечує повноту судового розгляду та встановлені фактичні обставини, що не належить до предмета ревізії за касаційною процедурою.

Учинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення проти власності, правильність юридичноїоцінкидіяннязач. 4ст. 186 КК у касаційнійскарзінеоспорюються. Тому в цій частині судові рішення не перевіряються згідно зі ст. 433 КПК.

Доводи захисника про незаконність засудження ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК не можна визнати прийнятними.

Як убачається з копії вироку, висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину проти громадської безпеки є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, передбачених ст. 91 КПК, котрі підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до гл. 4 розд. І цього Кодексу.

Такого висновку місцевий суд дійшов, проаналізувавши показання ОСОБА_5 як обвинуваченого, фактичні дані, зафіксовані в протоколі затримання в порядку ст. 208 КПК від 11 січня 2025 року, фототаблицях до протоколу обшуку від 11 січня 2025 року, а також в експертних дослідженнях: № КСЕ-19/126-25/1044 від 28 січня 2025 року та № СЕ-19/126-25/1043-БД від 24 лютого 2025 року, зміст яких детально відображено у вироку.

Водночас суд з`ясував позицію ОСОБА_5 , який наполягав на відсутності в нього заборонених предметів, зазначаючи, що при затриманні гранату йому в кишеню поклали правоохоронці.

Висунуту засудженим на свій захист версію суд перевірив і вмотивовано спростував наведеними у вироку конкретними доказами.

За змістом вироку, обґрунтовуючи незаконне поводження засудженим із бойовими припасами, окрім відомостей, відображених у протоколі затримання, складеного у присутності двох понятих, суд послався на висновок експерта, за яким генетичні ознаки клітин зі змивів з корпусу вибухових пристроїв збігаються з генетичними ознаками букального епітелію ОСОБА_5 . Це без сумніву доводить, що вказані предмети належали засудженому.

Окреслені фактичні дані в силу ст. 84 КПК є джерелами доказів, котрі в сукупності зумовили висновок суду про те, що ОСОБА_5 придбав та носив без передбаченого законом дозволу вилучені в нього гранату з підривником.

Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, істотне порушення судом першої інстанції приписів статей 84-86, 94 КПК при оцінці доказів, у поданій касаційній скарзі не наведено.

За встановлених фактичних обставин, місцевий суд дійшов переконання, що зібраних доказів достатньою для встановлення винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом.

Не можна також погодитися з аргументами захисника про надмірну суворість заходу примусу.

Зкопіївироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_5 покараннямісцевийсуд, керуючисьстаттями50, 65 КК, урахувавступіньтяжкостікримінальнихправопорушень, які є тяжкими відповідно до ст. 12 вказаного Кодексу. Водночас судзваживна щирекаяття засудженого, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодуваннязавданого збитку і визнавце пом`якшуючимиобставинами. Разом із цим було враховано рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, що відповідно до ст. 67 КК є обставинами, які обтяжують покарання.

Попритвердженняавторкикасаційноїскарги, суд також узяв до уваги даніпроособу ОСОБА_5 , котрий раніше судимий, має зареєстроване місце проживання, не перебуває наспеціальнихобліках. Не залишилась без оцінки суду й поведінка ОСОБА_5 до та після вчинення кримінальних правопорушень.

З огляду на все це, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 186 КК і, обираючи на підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу остаточний захід примусу, застосував найбільш сприятливий спосіб - поглинення менш суворого покарання більш суворим. Обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, як це передбачено ст. 69 вказаного Кодексу, суд не встановив. Не зазначено їх і в касаційній скарзі.

Отже, підстав уважати застосоване за вироком передбачене законом обмеження прав і свобод засудженого явно несправедливим через суворість немає.

Ухвалений вирок узгоджується з положеннями статей 370, 374 КПК.

Крімтого, подібнізазмістомдоводизахисника були предметомперевіркисудуапеляційноїінстанції. Цей суд ретельно їх перевірив і вмотивовановідхиливізпосиланнямнафактичніданівматеріалахкримінальногопровадженнятаспираючись на норми права, якимикерувався.

Зміст оспорюваноїухваливідповідаєположеннямст. 419 КПК.

Оскількизкасаційноїскаргитадоданихдонеїсудовихрішеньневбачаєтьсяпідставдляїїзадоволення, немаєпотребивперевірціматеріалівкримінальногопровадження.

Томузгіднозп. 2 ч. 2 ст. 428 КПКнеобхідновідмовитиувідкриттікасаційногопровадженнязакасаційноюскаргоюзахисника ОСОБА_4 .

Керуючисьп. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегіясуддів

постановила:

Відмовитиувідкриттікасаційногопровадженнязакасаційноюскаргоюзахисника ОСОБА_4 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2025 року таухвалу Чернівецького апеляційного суду від 29 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвалаоскарженнюнепідлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3