Справа № 686/3625/26
Провадження № 1-кп/686/854/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту на майно у кримінальному провадженні №0003394 від 12.11.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України,

установив:

Під час підготовчого провадження захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернулася до суду із клопотанням про часткове скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 14.11.2025 на автомобіль «ЗАЗ SENS» р.н. НОМЕР_1 , який належить обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посилаючись на те, що із цим автомобілем як із речовим доказом проведені усі необхідні слідчі дії та у перебуванні його у розпорядженні сторони обвинувачення відпала потреба.

Обвинувачений ОСОБА_4 подане клопотання підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_6 і її представник ОСОБА_7 не заперечили проти задоволення клопотання.

Заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання суд дійшов такого висновку.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 14.11.2025 накладений арешт з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на автомобіль автомобіль «ЗАЗ SENS» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ухвалою суду, арешт накладався з метою забезпечення збереження речового доказу.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За положеннями частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ у вказаному питанні, необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

Отже, має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Кримінальне провадження №0003394 від 12.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України перебуває на стадії підготовчого провадження.

З урахуванням викладених обставин, враховуючи обґрунтування клопотання захисником, проти задоволення якого не заперечили сторони кримінального провадження, суд дійшов висновку про відсутність подальшої у застосуванні заборони користування вказаним майном.

Разом із цим, представник потерпілої подала цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням та витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, ураховуючи вимоги клопотання про часткове скасування арешту, суд уважає виправданим подальше застосування заборон розпорядження та відчуження щодо цього майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 171, 174 КПК України, суд

постановив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 про часткове скасування арешту на майно у кримінальному провадженні №0003394 від 12.11.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.11.2025 на автомобіль «ЗАЗ SENS» р.н. НОМЕР_1 , який знаходиться на території спеціального майданчика для тимчасового утримання ТЗ ГУНП в Хмельницькій області, що за адресою: м. Хмельницький вул. Шухевича, 120 Д та належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прож. АДРЕСА_1 у частині заборони користування транспортним засобом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя