Справа №:755/2612/26
Провадження №: 1-кс/755/689/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" березня 2026 р. м. Київ Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділення СВ (з дислокацією у м. Київ) ГУ СБУ в АР Крим ОСОБА_3 про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 16.06.2021 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щербакове Красногвардійського р-н АР Крим, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 438 КК України,

за участю: слідчого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий в ОВС 1 відділення СВ (з дислокацією у м. Київ) ГУ СБУ в АР Крим ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 , звернувся до суду із клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 16.06.2021року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 438 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідування встановлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації (далі - РФ) проти України та окупацією частини території України.

Так, у період з кінця лютого по початок березня 2014 року Російською Федерацією (далі - РФ) здійснено незаконне перекидання на територію Кримського півострова особового складу та військової техніки регулярних підрозділів, зокрема сил спеціальних операцій. Поряд із цим було задіяно військовий контингент Чорноморського флоту РФ, який перебував у Криму на підставі Угоди між Україною та РФ «Про статус та умови перебування ЧФ РФ на території України» від 1999 року, із порушенням умов зазначеного договору.

Вищевказані збройні формування, а також підконтрольні РФ з числа добровольців «загони самооборони», забезпечили силове захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, зокрема Верховної ради та Ради міністрів АР Крим, а також блокування об`єктів Збройних Сил України. Зазначені протиправні дії створили умови для примусової організації та проведення на території півострова незаконного «референдуму» щодо статусу Криму та м. Севастополя.

Наведені обставини публічно підтвердили найвищі керівники Російської Федерації, включно з її президентом - ОСОБА_7 .

Внаслідок вказаних насильницьких агресивних дій РФ, Україна з кінця лютого 2014 року втратила ефективний контроль над територією Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, у зв`язку з її окупацією ЗС РФ.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII із змінами і доповненнями, тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України незалежно від її тривалості є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20.02.2014 року.

Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)», засудила тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Крім того, Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН 72/190 від 19.12.2017 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» та 73/194 від 17.12.2018 Генеральна Асамблея вчергове засудила нинішню тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 року «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 року за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2 Женевської конвенції про захист жертв війни 1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 03.07.1954 (далі - Конвенція), передбачено, що вона застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно зі ст. 4 Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Крім того, ст. 13 Конвенції визначено, що положення частини II (Загальний захист населення від деяких наслідків війни) стосуються всього населення країн, які перебувають у конфлікті, без будь-якої дискримінації за ознакою, зокрема, раси, національності, релігійних або політичних переконань, і спрямовані на полегшення страждань, спричинених війною. Ст. 51 Конвенції передбачено, що окупаційна держава не має права примушувати осіб, що перебувають під захистом, служити в її збройних силах. Будь-який тиск, зокрема призов, або пропаганда на користь добровільного вступу в армію забороняється.

Відповідно до ст. 147 Конвенції серйозні порушення, про які йдеться у ст. 146 Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції, зокрема примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави.

Згідно зі ст. 45 IV Конвенції про закони і звичаї війни 1907 року заборонено примушувати жителів окупованої території присягати на вірність державі-супротивнику.

Також, згідно зі ст. 8 (2) (a) (v) Римського статуту, грубе порушення Женевської конвенції про захист жертв війни 1949 року, а саме примушування військовополоненого або іншої особи, що перебуває під захистом, до служби у збройних силах ворожої держави є воєнним злочином.

Водночас, досудовим розслідування встановлено, що з осені 2014 року Російська Федерація почала здійснювати на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополя примусові заходи з початкової постановки місцевого цивільного населення, яке проживає на тимчасово окупованій території України, на військовий облік.

Починаючи з весни 2015 року, на вказаній території за активного сприяння військових комісаріатів, у порушення норм міжнародного гуманітарного права, безпосередньо розпочаті примусові призови цивільних осіб, що перебувають під захистом, на строкову військову службу до Збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації.

Так, Указом президента Російської Федерації № 199 від 02.04.2014 року «Про внесення змін до Указу Президента Російської Федерації від 20.09.2010 року № 1144 «Про військово-адміністративний поділ Російської Федерації», Російська Федерація в односторонньому порядку та з порушенням норм міжнародного права включила тимчасово окуповані територію Автономної Республіки Крим та місто Севастополь до складу Південного військового округу РФ.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Федерального Конституційного Закону РФ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення у складі Російської Федерації нових суб`єктів - Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» від 21.03.2014 року, створення на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин та організацій Збройних сил Російської Федерації, інших військ, військових формувань та органів, військових комісаріатів, а також визначення їхньої структури, складу та штатної чисельності здійснюють відповідно до законодавства Російської Федерації з урахуванням адміністративно-територіального поділу Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя.

Ст. 26 Федерального Закону РФ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 28.03.1998 передбачено, що призов на військову службу громадян організовують військові комісаріати через свої структурні підрозділи та здійснюють призовні комісії, які створюють у муніципальних районах, міських округах і на внутрішньоміських територіях міст федерального значення рішенням найвищої посадової особи суб`єкта Російської Федерації (керівника вищого виконавчого органу державної влади суб`єкта Російської Федерації) за поданням військового комісара.

Діяльність військових комісаріатів та обсяг їх повноважень регламентовано «Положенням про військові комісаріати» (далі - Положення), затвердженим Указом президента Російської Федерації № 1609 від 07.12.2012 року.

Зокрема, згідно зі ст. 2 Положення військовий комісаріат створюється в суб`єкті Російської Федерації з метою забезпечення виконання громадянами військового обов`язку, організації та проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації, реалізації права громадян, звільнених з військової служби, і членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) військовослужбовців на соціальні гарантії, включаючи пенсійне забезпечення, а також з метою реалізації гарантій поховання загиблих (померлих) військовослужбовців та інших категорій громадян відповідно до законодавства Російської Федерації.

Також, ст. 7 Положення передбачено, що управління службовою діяльністю військового комісаріату здійснюється військовим комісаром.

Відповідно до ст. 21 Положення військовий комісар несе персональну відповідальність за виконання завдань, що стоять перед військовим комісаріатом, в обов`язки якого в тому числі входить: забезпечення виконання громадянами Російської Федерації їхнього військового обов`язку, включаючи облік, призов на строкову службу, проходження військової служби та мобілізацію; ведення військового обліку фізично придатних громадян, включно з мобілізаційними заходами; організація проведення медичного огляду, психологічного та іншого відбору громадян для служби; співпраця з федеральними органами влади щодо реалізації призову і мобілізації.

У відповідності до Постанови Уряду Російської Федерації «Про затвердження Положення про призов на військову службу громадян Російської Федерації» від 11.11.2006 року, призов на військову службу здійснює призовна комісія, створювана в кожному муніципальному утворені, що має статус муніципального району, міського округу або внутрішньої території міста федерального значення, рішенням вищої посадової особи суб`єкта Російської Федерації за поданням військового комісара.

Зазначені вище нормативно-правові акти Російської Федерації, а також внесені зміни до них, вказують на послідовність та системність реалізації політики держави-окупанта щодо здійснення примушування осіб, що перебувають під захистом до служби у збройних силах ворожої держави.

Законодавча основа обов`язкової військової служби в окупованому Криму супроводжується пропагандою та ідеологічною кампанією, яка проводиться російською владою, що порушує основні норми міжнародного гуманітарного права та спрямовані на застосування впливу і примусу мешканців Криму до служби у Збройних силах РФ.

Так, окупаційна влада систематично проводить тренінги, паради, виставки військової техніки, фестивалі, військові навчання, свята, мітинги, ходи, церемонії та інші заходи з участю дітей, молоді та дорослих тощо для пропаганди військової служби в Збройних силах РФ та заохочення до строкової військової служби.

З метою забезпечення реалізації вказаної політики Російської Федерації указами т.зв. «голови Республіки Крим» ОСОБА_8 , починаючи з 27.08.2014 року систематично створювались призовні комісії для забезпечення призову у весняно - осінній період громадян на військову службу в Республіці Крим. Постійними учасниками таких призовних комісій призначались військові комісари та начальники відділів військових комісаріатів.

Відповідно до указів т.зв. «голови Республіки Крим» ОСОБА_8 про створення призовних комісій та забезпечення призову громадян на військову службу в Республіці Крим на голів муніципальних утворень в Республіці Крим, голів адміністрацій муніципальних утворень спільно з відповідними відділами військових комісаріатів Республіки Крим, покладено обов`язок забезпечити явку призовників на призовні пункти для проходження районних (міських) призовних комісій, а на т.зв. «Міністерство внутрішніх справ по Республіці Крим» - обов`язок здійснювати розшук і за наявності законних підстав затримання громадян, які ухиляються від призову та проходження військової служби, а також направляти у двотижневий термін у відділи військових комісаріатів муніципальних утворень Республіки Крим відомості про випадки виявлення громадян, які не перебувають, але зобов`язані перебувати на військовому обліку, а також відомості про осіб, які набули громадянство Російської Федерації та підлягають взяттю на військовий облік.

Крім цього, з метою забезпечення примусового призову на військову службу Збройних сил держави-окупанта, ст. 328 (1) Кримінального кодексу РФ передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу. Зазначені приписи кримінального закону незаконно поширено на громадян України, які підпали під призов у АР Крим та м. Севастополі, на підставі Федерального Закону « Про застосування положень Кримінального кодексу Російської Федерації та Кримінально-процесуального кодексу Російської Федерації на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» від 05.05.2014 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , маючи військове звання майор, будучи колишнім командиром батальйону матеріально-технічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , у точно невстановлених досудовим розслідуванням місці та час, водночас не пізніше 30.04.2020 року, прийняв пропозицію від невстановлених осіб та погодився обійняти так звану посаду «військового комісара міста Сімферополь Республіки Крим Міністерства оборони Збройних сил Російської Федерації».

При цьому, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, усвідомлюючи наявність міжнародного збройного конфлікту, у ОСОБА_4 , виник умисел на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, шляхом примушування осіб, що перебувають під захистом, служити в Збройних силах Російської Федерації.

З метою реалізації вказаного злочинного умислу, ОСОБА_4 , спільно з іншими невстановленими особами, перебуваючи на тимчасово окупованій території Кримського півострову, за адресою військового комісаріату: АДРЕСА_2 , у період з квітня 2020 року по грудень 2025 рік займаючи посаду військового комісара міста Сімферополь Республіки Крим, являючись заступником голови призовної комісії, діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 51, 147 Женевської конвенції про захист жертв війни 1949 року, усвідомлюючи існування міжнародного збройного конфлікту, а також те, що цивільні особи окупованої території України - Кримського півострову у розумінні вимог ст. ст. 4, 13 Конвенції, ст. 50 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 8 червня 1977 року, є особами, які перебувають під захистом міжнародного гуманітарного права, що забороняє окупаційній державі призов громадян України до армії, здійснював їх примушення служити у збройних силах ворожої держави - Російської Федерації.

Зокрема, ОСОБА_4 здійснював керівництво заходами з примусового залучення мешканців тимчасово окупованої території - громадян України до лав збройних сил РФ, у тому числі ОСОБА_9 , видавав та підписував незаконні посвідчення громадянина, що підлягає призову на воєнну службу, та повістки про обов`язкову явку осіб, які перебувають під захистом міжнародного гуманітарного права, до пунктів збору, організовував та приймав участь у роботі призовних комісій.

Зміст та характер дій ОСОБА_4 вказують на їх свідомість, добровільність та наявність прямого умислу на вчинення вказаного кримінального правопорушення. На момент вчинення діяння громадянин України ОСОБА_4 , маючи 20 років вислуги в Збройних силах України, в силу наявного життєвого та професійного досвіду, безумовно розумів протиправність своїх дій, усвідомлював існування міжнародного збройного конфлікту на території Кримського півострову, який перебував під контролем представників російських окупаційних військ, та достеменно знаючи про захищений статус цивільного населення, здійснював примушення осіб, які перебувають під захистом міжнародного гуманітарного права, до служби у збройних силах ворожої держави - Російської Федерації, у тому числі громадянина України ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи в умовах міжнародного збройного конфлікту та у зв`язку з ним, здійснюючи примушення осіб, що перебувають під захистом, до служби у збройних силах ворожої держави - Російської Федерації, порушив вимоги ст. 45 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року, ст. ст. 2, 4, 13, 51, 147 Женевської конвенції про захист жертв війни 1949 року, ст. 8 (2) (a) (v) Римського статуту.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , починаючи з 04.09.1993 року проходив військову службу в Збройних силах України на різних посадах, урочисто присягнув на вірність Українському народові, зобов`язався обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, а також ніколи не зрадити Українському народові.

Зокрема, у період з жовтня 2010 року по вересень 2013 року громадянин України ОСОБА_4 проходив військову службу на посаді заступника командира гірсько-піхотного батальйону з озброєння НОМЕР_1 окремої бригади берегової оборони Військово-морських сил Збройних сил України, а з вересня 2013 по травень 2014 року - на посаді командира батальйону матеріально-технічного забезпечення вищевказаної бригади, при цьому 21.05.2013 року уклав новий контракт про проходження військової служби в ЗС України терміном на 5 років, з 20.06.2013 року до 20.06.2018 року.

На вказаних посадах військовослужбовець ОСОБА_4 здобув спеціальні навички з організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень, опанував практичні уміння з планування, організації та контролю матеріально-технічного забезпечення військових підрозділів, управління особовим складом, обліку, зберігання та розподілу військового майна, а також прийняття управлінських рішень в умовах обмежених ресурсів і підвищеного ризику.

27.05.2014 року ОСОБА_4 , майора Збройних сил України, зараховано у розпорядження командувача Військово-морських сил Збройних сил України, відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та спільної директиви Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України від 06.05.2014 року № Д-1.

06.04.2015 майора Збройних сил України ОСОБА_4 відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням вимог ч. 8 ст. 26 - звільнено з військової служби у запас за пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку), після чого 21.03.2015 року виключено із списків особового складу Військово-морських сил Збройних сил України та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Крім того відповідно до ст. 65 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби та зарахованих до запасу. При цьому перебування в запасі не звільняє особу від виконання такого обов`язку.

Ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, закріплено обов`язок кожного військовослужбовця додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних сил України, накази командирів, бути пильним та зберігати державну таємницю.

Водночас у подальшому, у громадянина України ОСОБА_4 , який перебував на території Автономної Республіки Крим, та усвідомлював, що з лютого 2014 розпочався збройний конфлікт між Російською Федерацією та Україною, виник умисел на вчинення державної зради, у формі переходу на бік ворога та у наданні іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, будучи військовослужбовцем Збройних сил України в запасі, ОСОБА_4 , маючи достатній рівень знань, життєвого досвіду, перебуваючи на території Кримського півострову, у точно невстановлених досудовим розслідуванням місці та час, однак не пізніше 30.04.2020 року, в порушення Військової присяги, ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про Збройні сили України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України», діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, в умовах збройного конфлікту прийняв пропозицію невстановлених в ході досудового розслідування осіб та обійняв посаду військового комісара міста Сімферополь Республіки Крим Міністерства оборони Збройних сил Російської Федерації, чим вчиним перехід на бік ворога.

Крім цього, перебуваючи на вказаній посаді, починаючи з квітня 2020 року, на виконання указу так званого «голови Республіки Крим» № 127-У від 30.04.2020 року, громадянин України ОСОБА_4 увійшов до складу створеної призивної комісії для забезпечення проведення призову громадян на військову службу в Республіці Крим під час весняної призивної компанії квітня - липня 2020 року.

Реалізуючи свій злочинний умисел шляхом виконання обов`язків не пізніше ніж з 30.04.2020 року на посаді військового комісара міста Сімферополь Республіки Крим, перебуваючи на тимчасово окупованій території Кримському півострову, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своєї діяльності, діючи умисно, в умовах збройної конфлікту РФ проти України, керуючись нормативно-правовими актами держави-агресора, на підставі власного волевиявлення, почав забезпечувати стале функціонування очолюваного ним військового комісаріату Міністерства оборони Російської Федерації.

На вказаній посаді громадянин України ОСОБА_4 , забезпечував здійснення діяльності з організації мобілізаційних заходів, планування та контролю призовних заходів, а також взаємодію з органами місцевої влади, які умисно використовував на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України.

03.06.2021 року громадянину України ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Згідно зі ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

17.08.2021 року в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України та повістка про виклик останнього до прокуратури Автономної Республіки Крим або слідчого відділу ГУ СБ України в АР Крим на 20.08.2021 року об 14:00 для вручення письмового повідомлення про підозру та проведення інших слідчих (процесуальних) дій.

Однак, останній на виклик не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надав. У зв`язку із викладеним, у органу досудового розслідування існують вагомі підстави вважати, що останній переховується від органу досудового розслідування та суду.

У зв`язку з тим, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме, 16.06.2021 року ОСОБА_4 , оголошений у розшук, здійснення якого доручено співробітникам Департаменту захисту національної державності СБ України.

Разом з цим, 03.02.2026 року громадянину України ОСОБА_4 , повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 438 КК України.

03.02.2026 року в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 438 КК України та повістка про виклик слідчого відділу (з дислокацією у м. Київ) на 09.02.2026 року, 10.02.2026 року, 11.02.2026 року в період часу з 09:00 по 18:00 для вручення письмового повідомлення зміну раніше повідомленої підозри та про нову та проведення інших слідчих (процесуальних) дій.

Водночас, в ході здійснення досудового розслідування встановлено електронні пошти ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які за інформацією оперативного підрозділу належить громадянину України ОСОБА_4 , та на які направлено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_4 , та повістку про його виклик.

Повідомлення про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_4 , особисто не вручено, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Відповідно до інформації оперативного підрозділу ДЗНД СБ України та бази даних Державної прикордонної служби України, відомостей щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями України, підозрюваним громадянином України ОСОБА_4 не виявлено.

Викладені обставини та повідомлені ОСОБА_4 , підозри підтверджується сукупністю доказів, отриманих в ході здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження.

На теперішній час у кримінальному провадженні проведено всі можливі слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення усіх обставин та доведення вини ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Зібрані під час досудового розслідування докази є достатніми для складання обвинувального акту, однак, завершити досудове розслідування не є можливим, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 , переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території АР Крим з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що підтверджується матеріалами ДЗНД СБ України.

Враховуючи, що ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 438 КК України, а також те, що він умисно та безпідставно ухиляється від явки на виклики слідчого та прокурора, переховується від органів досудового розслідування, прокуратури та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошений у державний розшук та перебуває на тимчасово окупованій території України - АР Крим, з метою виконання завдань кримінального судочинства, щоб кожний, хто вчинив злочини проти основ національної безпеки України, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, орган досудового розслідування вважає, що з метою притягнення ОСОБА_4 , до кримінальної відповідальності, у вказаному кримінальному провадженні необхідно провести спеціальне досудове розслідування..

Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання. У судове засідання підозрюваний ОСОБА_4 не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв та жодних заяв чи клопотань про відкладення розгляду клопотання до суду не подавав.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Ураховуючи те, що про день, час та місце розгляду клопотання підозрюваний ОСОБА_4 повідомлений належним чином, його неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора та захисника, слідчий суддя вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (inabsentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 442-1, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 3 ст. 297-4 КПК України за наслідками розгляду клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає мотиви задоволення або відмови у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування. Якщо у справі декілька підозрюваних, слідчий суддя постановляє ухвалу лише стосовно тих підозрюваних, щодо яких існують обставини, передбачені частиною другою статті 297-1 цього Кодексу. Повторне звернення з клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування до слідчого судді в одному кримінальному провадженні не допускається, крім випадків наявності нових обставин, які підтверджують, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук, та/або уповноваженим органом прийнято рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого та такий обмін відбувся.

Водночас, положеннями ст. 297-5 КПК України передбачено, що повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом. Повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування у зв`язку з прийняттям уповноваженим органом рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Судом було встановлено, що 16.06.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 були внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 438 КК України.

03.06.2021 року було винесено повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Постановою слідчого 3 відділення СВ (з дислокацією у м. Херсон) ГУ СБУ в АР Крим ОСОБА_10 від 16.06.2021 року ОСОБА_4 оголошено у розшук.

03.02.2026 року було винесено повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 438 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що повідомлення про підозру опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр».

На виконання вимог ст. 135 КПК України, повідомлення про підозру та повістки про виклик підозрюваної до слідчого органу на 20.08.2021 року, 09.02.2026 року, 10.02.2026 року, 11.02.2026 року розміщені на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик», а також опубліковано у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр».

Зібрані під час досудового розслідування докази дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 умисно переховується від органів досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності за ймовірно вчинені ним злочини та притягнути його до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством неможливо, оскільки він переховується від органів досудового розслідування на тимчасово окупованій території АР Крим.

На даний час у кримінальному провадженні проведено слідчі дії, спрямовані на встановлення суттєвих обставин та доведення обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 297-4 КПК України слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, у відповідності до якої «обґрунтована підозра», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, означає наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин.

Не вирішуючи питання щодо доведеності обґрунтованості підозри та кваліфікації дій підозрюваної, а виходячи лише з фактичних даних, які містяться в матеріалах доданих до клопотання, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушення та переховується від органів слідства на тимчасово окупованій території України, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав, визначених ст. 297-1, 297-2, 297-4 КПК України, для задоволення клопотання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000033 від 16.06.2021 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 438 КК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 297-1, 297-3, 297-4, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000033 від 16.06.2021 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 438 КК України.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні відомості про здійснення спеціального досудового розслідування внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1