Провадження № 1-кс/554/56/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2026 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача про відмову у задоволенні клопотання, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2026 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із вказаною скаргою на постанову дізнавача про відмову у задоволенні клопотання, у якій просить скасувати постанову старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 20.12.2025 про відмову у задоволенні клопотання та зобов?язати повторно розглянути клопотання від 17.12.2025 року ОСОБА_3 в порядку ст. 220 КПК України.

Клопотання мотивує, зокрема, тим, що отримавши постанову старшого дізнавача ОСОБА_4 від 20.12.2025 р. про відмову в задоволенні поданого заявником клопотання від 17.12.2025 року щодо повідомлення про підозру особі ОСОБА_5 та ознайомившись із її змістом, вважає прийняте упереджене і незаконне рішення, так як вважає, що згідно наявних матеріалів кримінального провадження, які підтверджуються та доповнюються новими належними доказами незаконні дії свідка ОСОБА_5 по відношенню до його неповнолітнього сина, мають усі ознаки вчинення та містять склад саме кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 КК України.

Аналогічні постанови дізнавача ОСОБА_4 від 13.09.2024 р. та від 01.01.2025 р. були скасовані в установленому порядку слідчими суддями Октябрського (Шевченківського) районного суду міста Полтави у справі №554/10461/24: - ухвала від 15.10.2024 р. (провадження № 1-кс554/9996/2024 ); - ухвала від 22.01.2025 р. (провадження № 1-кс554/1185/2025).

А неодноразові спроби дізнавача закрити КП за відсутністю складу злочину ( п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України ) також успішно оскаржувались у Октябрському (Шевченківському) районному суді міста Полтави: ухвалою суду від 03.12.2024 р. (1-кс/554/11378/2024); ухвалою суду від 31.03.2025 р. (№ 1-кс/554/4108/2025), а також у Полтавському апеляційному суді (ухвала суду від 27 листопада 2025р., провадження № 11-сс/814/726/25).

Впродовж усього досудового розслідування прослідковуване упереджене ставлення дізнавача та достатню кількість підстав для повідомлення про підозру особі ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 КК України, керуючись ст. 303, 304 КПК України.

В судове засідання скаржник не з`явився, надав заяву про розгляд скарги без участі, просив скаргу задовольнити.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про судове засідання.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк,- заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження-заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та /або провадження щодо юридичної особи-заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим-особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки-особами,до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих(розшукових)дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39цього Кодексу,- підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; 9) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором підчас досудового розслідування -особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником,законним представником чи захисником; 10)повідомлення слідчого,прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом-підозрюваним,його захисником чи законним представником; 11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Судом встановлено, що СД ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000077 від 02.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

20 грудня 2025 року постановою старшого дізнавача СД ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_4 у задоволенні клопотання законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000077 від 02.03.2024 відмовлено.

Згідно ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Разом з тим, відповідно до змісту ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Положеннями ч. 1 ст. 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч.2 ст.92 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, що таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», п. 259 «Карабет та інші проти України», рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), пп. 103 et seq., п. 42 рішення від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України»).

Крім того, вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, серед іншого, покази свідків та висновки судових експертиз (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» (Tanrikulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, пп. 104 et seq., ECHR 1999-IV, та «Гюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи що вказана вище постанова дізнавача є недостатньо обґрунтованою, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість скарги і наявність підстав для скасування постанови, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст.7,26,167,170,173,174,303, 532 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача про відмову у задоволенні клопотання - задовольнити . Скасувати постанову старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 20.12.2025 про відмову у задоволенні клопотання та зобов?язати повторно розглянути клопотання від 17.12.2025 року ОСОБА_3 в порядку ст. 220 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1