Справа № 322/1826/25
Провадження № 1-кс/331/365/2026
УХВАЛА

іменем України

23.02.2026

Слідчий суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_6 про самовідвід від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001108 від 07.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 425, ч. 4 ст. 426 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

17.02.2026 року суддя ОСОБА_6 заявила самовідвід у кримінальному провадженні № 0001108 від 07.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 425, ч. 4 ст. 426 КК України, оскільки вона особисто знайома та підтримує дружні стосунки із Першим заступником керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіон у ОСОБА_7 , який здійснював процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, 15.09.2025 року вони разом приймали участь в складанні іспиту на посаду судді місцевого суду та розпочали спілкування, підтримуючи товариські відносини по теперішній час, що може на думку судді ОСОБА_6 , викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно з протоколом автоматичного розподілу заява про відвід судді була розподілена в провадження слідчої судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 .

Суддя ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд заяви про самовідвід без її участі.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо розгляду заяви поклався на розсуд суду, суду пояснив, що Першим заступником керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіон у ОСОБА_7 по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 425, ч. 4 ст. 426 КК України ухвалено лише одну постанову про призначення групи прокурорів, жодних інших процесуальних рішень по кримінальному провадженню більше не приймав.

Адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні прохав суд задовольнити заяву про самовідвід, вважав її обгрунтованною.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку свого адвоката.

Суд, розглянувши заяву про самовідвід, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Законодавець чітко регламентував у ст.75 КПК України обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Так, за приписами ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: (1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; (2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; (3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; (4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; (5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи.

Статтею 76 цього Кодексу визначені підстави недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні.

За наявності підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні (ч.ч. 1, 2 ст. 80 КПК України).

Відповідно до ст.80 КПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим. Тобто відвід має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність.

Підставою для самовідводу суддя зазначає п.4 ч.1 ст.75 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (iі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24.02.1993, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України», рішення від 28.10.1999 у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Крім того, ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказує, що справедливим в розумінні ст.6 Конвенції може вважатися тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто, при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Згідно ч.7 ст.56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу /самовідводу/, якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Розглядаючи заяву про самовідвід, суд бере до уваги, що для самовідводу судді йому необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про самовідвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів. Якщо він невмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Подаючи заяву про самовідвід, суддя ОСОБА_6 не зазначила, як дружні відносини із Першим заступником керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіон у ОСОБА_7 можуть вплинути на порушення нею основного обов`язку судді щодо неупередженого розгляду справи та на неможливість винесення нею об`єктивного судового рішення, оскільки безсторонність та неупередженість судді є не правом, а обов`язком судді, в т.ч. однією із підстав набуття такого правового статусу.

Як вбачається із заяви про самовідвід судді ОСОБА_6 , викладені в ній обставини, належним чином не підтверджені.

Разом з тим, до суду надано постанову про заміну групи прокурорів у кримінальному провадженні №0001108 від 07.12.2024 року, відповідно до якої прокурор ОСОБА_7 , не входить до складу групи прокурорів.

Таким чином, для задоволення самовідводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді є презумпцією, поки не надано доказів протилежного.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 (заява № 33949/02) зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Отже, не може бути підставою для відводу судді заява про самовідвід, яка містить лише надумані припущення про існування обставин, які можуть викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності такого судді.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 10.05.2018 в адміністративній справі №800/592/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 73903174).

Зміст заяви судді про самовідвід не свідчить про наявність підстав та не містить посилання на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь судді у розгляді цієї справи відповідно, будь-яких інших обставин, що свідчили на користь упередженості чи необ`єктивності судді для цілей самовідводу у розумінні закону суддею не зазначено, відтак заявлений самовідвід є необґрунтованим.

Так само і не встановлено під час розгляду заяви про самовідвід обставин, які прямо передбачені ст.75 КПК України, як такі, що виключають участь судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

Інших обставин, які давали підстави стверджувати, що суддя ОСОБА_6 не здатна винести неупередженого рішення в даному кримінальному провадженні нею не наведено. Немає і жодної об`єктивної чи розумної суб`єктивної підстави для побоювань, що в учасників судового провадження можуть виникнути сумніви у об`єктивності та неупередженості цього судді. Також немає і фактів, які свідчили б, що суддя, який розглядає цю справу, не буде спроможним як кваліфікований, професійний суддя сформувати свою думку на підставі матеріалів, поданих на судовий розгляд, і лише на їх підставі та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Отже, заявлений самовідвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для самовідводу, що передбачені зазначеними нормами КПК України.

Практика Європейського Суду з прав людини ґрунтується на принципі презумпції неупередженості судді, тобто існує презумпція, що суддя неупереджений, доки не буде доведено зворотне (справа Хаушальс проти Данії (1989 р.).

За умови відсутності інших обставин, аніж ті, що викладені в заяві про самовідвід, будь-яких сумнівів в упередженості судді ОСОБА_6 не може сформуватись.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 80 КПК України, самовідвід може бути задоволений лише за наявності обставин, які реально ставлять під сумнів неупередженість судді. Оскільки таких обставин не встановлено, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви судді ОСОБА_6 про самовідвід слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.75,80 КПК України, слідча суддя,-

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_6 про самовідвід від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001108 від 07.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 425, ч. 4 ст. 426 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 24.02.2026 року о 15год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1