КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002025 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.12.2021 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.;

- 25.07.2022 Подільським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 263 КК України на 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні

кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

_________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1373/2026 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 25 липня 2022 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив кримінальний проступок в сфері незаконного обігу психотропних речовин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , у невстановлений час та у невстановленому місці, але не пізніше 05 жовтня 2023 року, за невстановлених обставин, від невстановленої особи, матеріали відносно якої виділено та скеровано для подальшої перевірки до відділу превенції Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, придбав та почав незаконно зберігати особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, з метою власного вживання без мети збуту.

В подальшому, 05 жовтня 2023 року приблизно о 12 годині 07 хвилин, ОСОБА_7 , який у лівій кишені одягнутої на ньому кофти зберігав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP і знаходився за адресою: м. Київ, вул. Данила Щербаківського, 31/40, зупинено працівниками Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві та на запитання поліцейських, чи має ОСОБА_7 при собі заборонені предмети, останній відповів, що у лівій кишені одягнутої на ньому кофти зберігає особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Після чого, на місце події викликано слідчо-оперативну групу Шевченківського УП ГУНП у м. Києві.

05 жовтня 2023 року з 15 години 15 хвилин по 15 годину 30 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Данила Щербаківського, 31/40, в ході затримання ОСОБА_7 , під час проведення його особистого обшуку, із лівої кишені одягнутої на ньому кофти, працівниками поліції Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві вилучено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,359 г.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосовано закон, який підлягає застосуванню, просить вирок суду скасувати та ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у судовому засіданні сторона захисту звернулась із клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що він добровільно звернувся до лікувального закладу з метою пройти лікування від наркоманії, та надала суду довідку, що підтверджує факт добровільного звернення ОСОБА_7 до лікувального закладу з метою пройти лікування від наркоманії.

При цьому, зазначає, що добровільним у контексті ч. 4 ст. 309 КК України слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію в такої особи може бути встановлено вперше.

Разом з тим, незважаючи на наявність у матеріалах справи означеної довідки, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні жодним чином не обґрунтував наявність підстав, які перешкоджають звільненню особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, хоча звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України є обов`язком, а не правом суду.

Таким чином, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 - закриттю.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Незважаючи на неодноразовий виклик обвинуваченого ОСОБА_7 у судове засідання апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги сторони захисту, обвинувачений ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції жодного разу не з`явився, а направлені на його адресу судові повістки повернулись із відмітками, що адресат відсутній за вказаною адресою або за закінченням терміну зберігання, і будь-яких повідомлень від нього з часу отримання кримінального провадження апеляційним судом не надходило, тому апеляційний суд, враховуючи, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, його неявка не перешкоджає проведенню розгляду, оскільки його участь не є обов`язковою, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони захисником і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, що також захисником не оспорюється.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, то колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 309 КК України, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Верховний Суд у своїй постанові від 13 квітня 2021 року (справа №367/5346/20) зазначив, що, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК, суду необхідно з`ясовувати, чи реально особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи добровільно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування, а не вимушено, і чи дійсно ставила за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Обов`язковою умовою при звільненні особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України є саме встановлення у такої особи діагнозу наркоманія і що особа розпочала добровільне лікування саме від захворювання на наркоманію.

Згідно довідки КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» № 205 від 04 вересня 2024 року, хворий ОСОБА_7 перебуває на лікуванні в КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» у амбулаторному відділені лікування хворих з хімічними залежностями, проходить програму замісної підтримуючої терапії відповідно до Нормативів надання медичної допомоги дорослому населенню в амбулаторно-поліклінічних закладах за спеціальністю «Наркологія» (наказ МОЗ України № 507 від 28.12.2002 року) з 11.07.2024 року по теперішній час з діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності».

Опіоїди - це наркотичні засоби. Наркотичні засоби і психотропні речовини є відмінними. Основна відмінність полягає в юридичному статусі та цілях використання. Наркотичні засоби зазвичай заборонені, викликають сильну фізичну/психічну залежність і використовуються для ейфорії, тоді як психотропні речовини - це найчастіше ліки для психіатрії, що впливають на настрій/свідомість і контролюються державою, але можуть викликати залежність при зловживанні.

ОСОБА_7 визнано винуватим у незаконному придбанні та зберіганні без мети збуту психотропної речовини, обіг якої заборонено - РРV, масою 0, 359 г, в той час як, згідно довідки КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» № 205 від 04 вересня 2024 року, обвинувачений мав психічні на поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, тобто наркотичних засобів, та проходив відповідне лікування саме від цього.

Твердження захисника, що факт проходження ОСОБА_7 лікування від наркоманії залишився поза увагою суду, є безпідставними. Наведеним обставинам була надана оцінка судом першої інстанції 04 жовтня 2024 року під час розгляду клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку зі зміною обстановки, а саме у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 добровільно звернувся до КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» та проходить там лікування від наркоманії.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2024 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Окрім цього, дійсно в судовому засіданні 16.10.2024 року під час судових дебатів захисник вказав на необхідність закриття кримінального провадження на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, оскільки ОСОБА_7 добровільно розпочав лікування від наркоманії, що останній підтвердив, а суд, вислухавши репліки прокурора та захисника, які стосувались питання проходження ОСОБА_7 лікування, та останнє слово обвинуваченого, видалився до нарадчої кімнати та ухвалив оскаржуваний вирок.

Отже, дані обставини вказують на те, що фактично суд першої інстанції не погодився з доводами сторони захисту щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, зважаючи на те, що ОСОБА_7 визнано винуватим у незаконному придбанні та зберіганні без мети збуту психотропної речовини, обіг якої заборонено - РРV, в той час як, згідно довідки КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» № 205 від 04 вересня 2024 року, обвинувачений мав психічні на поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, тобто наркотичних засобів, та проходив відповідне лікування саме від цього.

Також звернення ОСОБА_7 за лікуванням мало місце лише 11.07.2024 року, коли з 09.11.2023 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 вже надійшов для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва та прокурором ініціювався його розгляд в порядку ст.ст. 381, 382 ККПК України, тобто у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені у результаті досудового розслідування обставини і згоден на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

При цьому з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений 25.07.2022 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком два роки, та з 14.09.2022 року перебуває на обліку Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та звернення ОСОБА_7 за лікуванням мало місце під час його перебування на іспитовому строку за попереднім вироком.

Тому, зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що звернення ОСОБА_7 до лікувального закладу після викриття його працівниками поліції, відбулось не з метою вилікуватися від наркоманії, а з метою у такий спосіб ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок, що унеможливлює застосування стосовно нього вимог, передбачених ч. 4 ст. 309 КК України.

З урахуванням наведених обставин, на переконання колегії суддів, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме ч. 4 ст. 309 КК України, є безпідставними, у зв`язку з чим вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року, як такий, що ухвалено у відповідності до вимог КПК України, не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 - не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3