Справа №577/2638/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/219/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/2638/24 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.05.2024, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Конотоп, Сумської області, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить змінити вирок суду та призначити йому покарання, не пов`язане з реальним відбуванням покарання шляхом застосування положень ст. 75 КК, оскільки він вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, шкоди злочином не завдано, є обмежено придатним, злочин вчинив вперше, згідно досудової доповіді його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.05.2024 ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 28.03.2024 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому медичною комісією був визнаний обмежено придатний до військової служби. 28.03.2024 працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 в приміщенні центру намагалися вручити ОСОБА_9 повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 29.03.2024 на 06:30 для отримання мобілізаційного розпорядження та вибуття до військової частини. Однак, ОСОБА_9 , не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, 28.03.2024 відмовився отримувати повістку про прибуття 29.03.2024 о 06:30 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для отримання мобілізаційного розпорядження та вибуття до військової частини. В подальшому, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений про необхідність явки на 06:30 29.03.2024, не прибув у зазначений день та час до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про застосування до нього положень ст. 75 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування (ст. 74 і 75 КК). Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених (засуджених), запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими (засудженими), так і іншими особами.

З огляду на положення ст. 75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини провадження.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_9 та всі обставин кримінального провадження згідно вимог КК, колегія суддів приходить до переконання про недоцільність звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, як про це поставлене питання у апеляційній скарзі.

Зокрема, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в цьому провадженні відсутнє щире каяття обвинуваченого, так як таке каяття носить формальний характер і не може бути визнане обставиною, яка пом`якшує його покарання, оскільки окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, розкаяння передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків правопорушення, намаганні відшкодувати завдані збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Проте, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_9 намагався виправити наслідки вчиненого, і які конкретні дії для цього вживав.

Є обґрунтованими та відповідають вимогам закону наведені місцевим судом мотиви щодо неврахування висновку досудової доповіді органу з питань пробації.

Так, суд першої інстанції не був формально пов`язаний висновком органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки такий висновок має інформаційний характер і підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі. Надавши оцінку зазначеному висновку, суд навів переконливі мотиви, з яких дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, а також його значення для забезпечення обороноздатності держави, зазначивши, що звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка ухилилася від призову на військову службу під час мобілізації, не відповідало б завданням покарання, визначеним законом, зокрема меті загальної превенції.

Суд першої інстанції вірно наголосив на тому, що застосування випробування у даному випадку може сформувати у інших військовозобов`язаних переконання у відсутності реальних правових наслідків за невиконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. За умов воєнного стану такі дії створюють підвищену суспільну небезпечність, так як здатні негативно вплинути на стан військової дисципліни, організованість та належне функціонування заходів із забезпечення оборони держави.

Інші обставини, на які обвинувачений посилається у своїй апеляційній скарзі, а саме визнання вини, обмежена придатність до військової служби та вчинення злочину вперше у повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, внаслідок чого оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.05.2024 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4