ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про арешт тимчасово вилученого майна

06 травня 2026 року м. Фастів

Слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.05.2026 за № 0000383 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

установила:

На розгляд до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшло вказане клопотання.

В обґрунтування клопотання прокурор вказав про те, що Фастівське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за процесуального керівництва прокурорів Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000383 від 03.05.2026 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно о 10 годині 03.05.2026 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , незаконно заволодів транспортним засобом мопедом чорного кольору марки «Honda» моделі «Dio AF34» з номером рами «AF34-1026206» з об`ємом двигуна 49 куб. см потужністю 5 к. с., який перебуває у власності потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04.05.2026 (00 годин 17 хвилин) слідчий провів огляд місця події за адресою Київська область, м. Фастів, вул. Героїв Танкістів, під час якого виявив та вилучив вказаний мопед, який опломбував биркою № H46659419 та помістив на майданчик для тимчасового затримання авто-мото транспорту за адресою Київська область, м. Фастів, вул. Червонянська, 36.

Зазначений вилучений мопед визнаний речовим доказом у порядку ст. 98 КПК України.

Прокурор зазначає, що метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу у цьому кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказана річ предметом вчинення злочину, знаряддям вчинення злочину, а також такою, що зберегла на собі сліди вчинення злочину.

Вказаний мопед має ознаки, притаманні речовим доказам, оскільки він може бути використаний для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Прокурор повідомляє, що незастосування заборони розпорядження та користування яким може призвести до зникнення, пошкодження майна або настання інших наслідків, що може перешкодити кримінальному провадженню.

З урахуванням викладеного, прокурор просить суд накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000383 від 03.05.2026, а саме: на мопед чорного кольору марки «Honda» моделі «Dio AF34» з номером рами «AF34-1026206» з об`ємом двигуна 49 куб.см потужністю 5 к.с., заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися тимчасово вилученим майном.

Вказане стало підставою для звернення до суду з цим клопотанням.

Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги клопотання з підстав, що у ньому зазначені та просив його задовольнити повністю. Додатково пояснив, що необхідність накладення арешту на вказане майно зумовлена тим, що вилучений мопед містить на собі сліди та механічні пошкодження, які спричинені підозрюваним, а переміщення транспортного засобу навіть за межі штрафмайданчика може призвести до спотворення чи втрати слідової інформації. Необхідність накладення арешту пов`язана з потребою проведення експертних досліджень, це відбувається виключно в інтересах потерпілої та з метою виконання завдань кримінального провадження, що свідчить про пропорційність такого втручання у право власності.

.

Власник вилученого транспортного засобу ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання.

Володілець вилученого транспортного засобу ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, про день, час і місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Для забезпечення дотримання розумних строків розгляду та вирішення клопотання, враховуючи достатність доданих матеріалів для вирішення клопотання по суті, вважаю можливим здійснити судовий розгляд без участі володільця транспортного засобу, яка належно повідомлена судом про місце, день та час судового розгляду, та не з`явилась до суду.

Дослідивши матеріали клопотання, суд встановив таке.

Фастівське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за процесуального керівництва прокурорів Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000383 від 03.05.2026 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

04.05.2026 у ході огляду місця події за адресою Київська область, м. Фастів, вул. Героїв Танкістів, виявлений та вилучений мопед чорного кольору марки «Honda» моделі «Dio AF34» з номером рами «AF34-1026206» з об`ємом двигуна 49 куб.см потужністю 5 к.с., який опломбований биркою № H46659419 та поміщений на майданчик для тимчасового затримання авто-мото транспорту за адресою Київська область, м. Фастів, вул. Червонянська, 36.

04.05.2026 вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом у порядку ст. 98 КПК України.

Відповідно до талону транспортного засобу, мопед марки «Honda» моделі «Dio AF34» з номером рами « НОМЕР_1 », належить ОСОБА_6 .

З протоколу допиту свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що у його власності перебував мопед чорного кольору марки «Honda» моделі «Dio AF34» з номером рами « НОМЕР_1 » з об`ємом двигуна 49 куб.см потужністю 5 к.с., близько чотирьох років тому цей мопед він продав знайомій ОСОБА_5 за грошові кошти у сумі 12000,00 гривень. Разом з мопедом передав їй талон про реєстрацію.

У межах цього провадження у органу досудового розслідування виникла необхідність у зверненні з клопотанням про арешт майна.

З огляду на це приходжу до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Статтею 91 КПК України визначено перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно із частинами 1, 2 статті 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно із ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Під час вирішення питання щодо обґрунтованості та наявності підстав для задоволення цього клопотання слідчий суддя встановила, що воно відповідає вимогам, визначеним статтею 171 КПК України.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Застосовуючи приписи п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, зауважую, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у цій ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Надаючи оцінку тому чи майно, стосовно якого подане це клопотання про арешт, відповідає ознакам речового доказу, ураховую зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна також враховую правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна.

Перевіряючи наявність правових підстав для застосування арешту майна, враховую наявність обґрунтованих підстав стверджувати про те, що було вчинене кримінальне правопорушення, а майно, для забезпечення збереження якого подано клопотання, є речовим доказом у розумінні статті 98 КПК України та містить на собі слідову інформацію, яка відображає обставини події, тобто є об`єктом, який зберіг на собі сліди та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, які є необхідними для проведення швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Під час розгляду клопотання вважаю встановленою безумовну переконливість обґрунтування щодо наявності підстав для застосування у межах цього провадження арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки його незастосування може призвести до зникнення/втрати слідів, предметів як речових доказів або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, проведенню експертиз.

Вилучення майна проведене згідно із встановленою процедурою.

За таких обставин вбачаю потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження у разі відмови у накладенні арешту та у разі повернення тимчасово вилученого майна, яка може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше здійснення досудового розслідування та встановлення істини у справі, що очевидно переважає над позбавленням власника (володільця) можливості тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна із метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому не вбачаю підстав для сумніву щодо співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З огляду на це доходжу висновку про наявність правових підстав для арешту вказаного у клопотанні майна.

Також враховую, що Конституцією України, Цивільним кодексом України та статтею 1 Протоколу 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлені гарантії непорушності права власності та водночас передбачена можливість його обмеження у випадках та у порядку, встановленому законом.

Згідно висновком, висловленим Європейським судом з прав людини у рішенні, ухваленому у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», ступінь втручання у право на володіння майном фізичної або юридичної особи, має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй.

Накладаючи арешт на майно, вважаю, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є можливим та необхідним, не призводить до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження вказаний захід має тимчасовий характер та не призводить до невиправданих і непропорційних обмежень прав особи, яка є власником майна, з огляду на відсутність у суду відомостей про існування обставин щодо нагальної потреби у використанні власником цього транспортного засобу.

Позбавлення цього права відбувається у суворому додержанні національного та міжнародного права, не призводить до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання у право власності. Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання.

Водночас роз`яснюю, що згідно зі ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, для власника майна забезпечується можливість індивідуального періодичного перегляду застосованого захожу забезпечення кримінального провадження, що не свідчить про непропорційність вручання у право мирного володіння майном.

Керуючись статтями 369, 371-372 КПК України, слідчий суддя

ухвалила:

Задовольнити повністю клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.05.2026 за № 0000383 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Накласти арешт із встановленням заборони на відчуження, користування та розпорядження на тимчасово вилучене під час огляду майно у кримінальному провадженні № 0000383 від 03.05.2026, яке має значення речового доказу, а саме: мопед чорного кольору марки «Honda» моделі «Dio AF34» з номером рами «AF34-1026206» з об`ємом двигуна 49 куб.см потужністю 5 к.с., титульним власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ), фактичним володільцем якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (моб. тел. НОМЕР_2 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Зобов`язати прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 повідомити заінтересованих осіб про накладення арешту на вказане майно.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повна ухвала складена та проголошена 06.05.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_7