Справа № 199/2710/26
ВИРОК

іменем України

16 березня 2026 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000082 від 21.01.2026 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дзержинськ Донецької області, з повною середньою освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який проходив військову службу на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , має військове звання «солдат», раніше судимого:

- 30.12.2010 Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 25.11.2011 Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років. 16.02.2016 звільнений по відбуттю строку покарання;

- 07.06.2017 Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Донецької області від 22.11.2017 вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 07.06.2017 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 28.03.2018 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років. 18.09.2020 звільнений по відбуттю строку покарання, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 186 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі судових засідань вказане кримінальне провадження

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу з наказу № 307 від 16.10.2024 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Разом з тим, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Так, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», будучи неодноразово раніше судимим, останній раз 28.03.2018 Дзержинським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років, маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

21.01.2026 приблизно о 00:07 годині ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку № 131-М, розташованого по вул. Івана Нечуя-Левицького в м. Дніпро, побачив вантажний автомобіль, в кабіні якого знаходився потерпілий ОСОБА_5 . Підійшовши до вказаного вантажного автомобіля, ОСОБА_3 постукав у водійські двері кабіни. В свою чергу ОСОБА_5 , тримаючи у своїй руці належний йому мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 14C 8/256 GB», імеі: НОМЕР_2 , відкрив вікно та побачив ОСОБА_3 , який попрохав його зателефонувати дружині, на що потерпілий ОСОБА_5 погодився та, тримаючи в своїх руках належний йому мобільний телефон, набрав номер телефону, який йому зазначив ОСОБА_3 , та увімкнув на мобільному телефоні гучний зв`язок.

В цей момент, у ОСОБА_3 , який знаходячись біля кабіни вантажного автомобіля, в якому перебував потерпілий ОСОБА_5 та тримав у своїх руках мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 14C 8/256 GB», імеі: НОМЕР_2 , виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 у вищевказану дату та час, перебуваючи біля водійської двері вантажного автомобіля, в якому перебував потерпілий ОСОБА_5 та тримав у своїй руці належний йому мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 14C 8/256 GB», імеі: НОМЕР_2 , розуміючи, що його дії є очевидними для ОСОБА_5 , а також інших осіб, шляхом ривку з руки потерпілого заволодів належним ОСОБА_5 мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 14C 8/256 GB», імеі: НОМЕР_2 , вартістю 5144,48 гривень.

Доводячи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, до кінця, ОСОБА_3 , утримуючи при собі викрадене майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим мобільним телефоном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 5144,48 гривень.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 186 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України визнав повністю і пояснив, що 21.01.2026 у нічний час він вийшов з приміщення супермаркету «АТБ-Маркет», розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. І. Нечуя-Левицького, 131-М, та, проходячи повз будівлю супермаркету, побачив вантажний автомобіль, в кабіні якого знаходився потерпілий ОСОБА_5 . Він підійшов до вказаного вантажного автомобіля та постукав у двері кабіни, на що потерпілий ОСОБА_5 відкрив вікно водійської двері автомобіля. В руках у потерпілого знаходився мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi». Він попрохав потерпілого щоб він набрав номер мобільного телефону і подзвонив та надав фрагмент аркушу паперу, де вказав вигаданий ним номер телефону. В свою чергу потерпілий набрав цей номер телефону та ввімкнув гучний зв`язок. В той момент коли почув гудки, він, шляхом ривка заволодів мобільним телефоном потерпілого. Після чого, утримуючи при собі належний потерпілому мобільний телефон, він пішов за місцем свого мешкання, де зберігав даний мобільний телефон до 22.01.2026, коли даний мобільний телефон було вилучено працівниками поліції. У вчиненому щиро кається.

Суд на підставі приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням відсутності заперечень від учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд враховує, що покази обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення поза всяким розумним сумнівом повністю доведена.

Таким чином, умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як такі, що виразилися у у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила кримінальні правопорушення, які мають кримінально-правове значення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03) де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, та має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий (3 рази) за скоєння тяжких злочинів проти власності, маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місце свого мешкання характеризується задовільно, відповідно до витягу з наказу № 307 від 16.10.2024 є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який проходив військову службу на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , за місце несення військової служби характеризується негативно, не одружений та не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб.

Суд відносить щире каяття до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.

Призначаючи покарання, суд враховує вищенаведені обставини, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, враховуючи, що спричинена потерпілому ОСОБА_5 матеріальна шкода повністю відшкодована шляхом повернення останньому викраденого майна, що підтверджується гарантійною розпискою ОСОБА_5 від 24.01.2026 (т. 2 а.к.п. 41), та, виходячи із сукупності зазначених обставин, приходить до висновку, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення і поважати Закон, а тому з метою попередження скоєння ним нових злочинів, вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченого статтею обвинувачення, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 належних висновків для себе після звільнення з місць позбавлення волі не зробив, продовжує вести неправильний спосіб життя, що свідчить про наявність у ОСОБА_3 стійкої направленості умислу на вчинення злочинів і небажання ставати на шлях виправлення, бути корисним для суспільства, а тому суд приходить до висновку, що більш м`які види покарання не зможуть забезпечити виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, крім того і правових підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з урахуванням приписів ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

Водночас, суд констатує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин під час дії режиму воєнного стану в країні, однак правопорушення було вчинено поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпілим не являється особа, постраждала від військової агресії, злочини не вчинено щодо його майна або щодо майна осіб, які тимчасово залишили житло, цінність викраденого майна, тому вважає, що є неспівмірним для застосування ОСОБА_3 максимального строку покарання за вказаною статтею, а можливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 в межах мінімального покарання, передбаченого санкцією статті обвинувачення.

Вищевказане покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, воно буде законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) та необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженні не обиралась.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_3 належить стягнути на користь судового експерта ОСОБА_6 витрати, пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи, в сумі 400,00 гривень.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обиралась.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_6 витрати, пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи, в сумі 400 (чотириста) гривень 00 копійок.

Речові докази (постанови слідчого від: 19.03.2025, 11.04.2025, 29.04.2025, 06.05.2025):

- мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 14C 8/256 GB», імеі: НОМЕР_2 , синього кольору, який повернуто потерпілому ОСОБА_5 на відповідальне зберігання (розписка від 24.01.2026, т. 2, а.к.п. 41) залишити потерпілому ОСОБА_5 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1