Дата документу 10.02.2026 Справа № 336/2226/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/333/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/2226/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.389 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2025 року про закриття кримінального провадження щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення передбаченого ч.2 ст.389 КК кримінального правопорушення у зв`язку зі зміною обстановки на підставі ст.48 КК та кримінальне провадження, внесене 21.11.2020 року до ЄРДР за №0000686 за ч.2 ст.389 КК України щодо нього, закрито.

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, відповідно до якого звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення передбаченого ч.2 ст.389 КК кримінального правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК. Свої вимоги мотивував тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною і підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Судом першої інстанції не взято до уваги, що станом на день постановлення ухвали про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за ст.48 КК вже сплинули передбачені кримінальним законом строки давності. З урахуванням викладеного, суд повинен був звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора не порушується питання про погіршення становища ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_7 , який про дату, час та місце апеляційного розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що стороною обвинувачення на оскаржувану ухвалу було подано апеляційну скаргу, в якій порушувалось питання про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування таких доводів прокурор посилався на те, що станом на день постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК вже сплинули передбачені кримінальним законом строки давності.

Таким чином, стороною обвинувачення фактично не оспорюється закриття даного кримінального провадження, проте прокурор не погоджується із правовою підставою звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

З приводу наведених аргументів апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ст.284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно із ч.1 ст.285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.48 КК особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції не встановив підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК, тобто у зв`язку зі зміною обстановки.

Обґрунтовуючи наведене твердження суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 вперше вчинив кримінальне правопорушення (проступок), провину у вчиненому визнав, розкаявся, із врахуванням встановлених по справі обставини. Судом також вказано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене ОСОБА_7 діяння втратило суспільну небезпечність та ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

ОСОБА_7 під час судового засідання в суді першої інстанції було роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності. Прокурор у кримінальному провадженні та ОСОБА_7 не заперечували проти звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що положення ст.48 КК можуть бути застосовані лише до особи, яка вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин вперше.

Натомість апеляційним судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_7 вчинив передбачене ч.2 ст.389 КК кримінальне правопорушення, будучи раніше засудженим згідно вироку Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2020 року за ч.1 ст.185 КК.

Проте зазначені обставини, які унеможливлювали звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК, судом першої інстанції враховано не було, внаслідок чого допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів зауважує, що виявлені порушення відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Разом із тим, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Положення ст.49 КК не містять окремої вказівки щодо особливостей обрахування строку давності стосовно триваючих кримінальних правопорушень, яким є, зокрема, і передбачене ч.2 ст.389 КК кримінальне правопорушення.

Початком триваючого кримінального правопорушення є вчинення особою діяння, безпосередньо спрямованого на виконання об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення; закінченням досягнення діянням стадії закінченого кримінального правопорушення; завершенням момент, починаючи з якого особа більше не вчиняє кримінальне правопорушення за своєю волею (припинення кримінального правопорушення) чи незалежно від її волі (переривання) кримінального правопорушення.

Отже, у разі вчинення триваючого кримінального правопорушення першим днем строку давності є день, наступний за днем завершення кримінального правопорушення.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт до 21.11.2020 року включно, тобто до моменту виявлення цього факту органом досудового розслідування та внесення відповідних відомостей до ЄРДР за №0000686. Відповідно до ст.12 КК передбачене ч.2 ст.389 КК кримінальне правопорушення віднесено до категорії кримінальних проступків.

Відтак, з огляду на п.2 ч.1 ст.49 КК строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності станом на день постановлення оскаржуваної ухвали суду дійсно закінчився, про що слушно зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Враховуючи закінчення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та з огляду на встановлення передбачених п.4 ч.1 ст.409 КПК підстав, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного 21 листопада 2020 року до ЄРДР за №0000686 за ч.2 ст.389 КК України щодо ОСОБА_7 , у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності, змінити.

Вважати ОСОБА_7 звільненим від кримінальної відповідальності за вчинення передбаченого ч.2 ст.389 КК України кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4