Номер провадження: 11-кп/813/1403/26
Справа № 501/4464/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000214 від 11.09.2025 року за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Чорноморського міського суду Одеської області від 18.11.2025 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Онилове, Роздільнянського району, Одеської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК Українита йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень

Вироком суду вирішено долю речових доказів, заходів забезпечення та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому що 11.09.2025 року, приблизно о 12 год. 50 хв., він, керуючи автомобілем «Renault Logan», державний номер НОМЕР_1 , був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції ВП №1 Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області за адресою Одеська обл., Одеський р-н, с. Малодолинське, вул. Паромна, 20.

На законну вимогу працівника поліції надати для перевірки документи, що надають право керувати вказаним транспортним засобом, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що порушує вимоги Постанови Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року, будучи завідомо обізнаним та достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 07 жовтня 2022 року категорії А, В, С на його ім`я є підробленим, умисно пред`явив його поліцейському, тим самим використав завідомо підроблений документ.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, за кваліфікуючими ознаками використання завідомо підробленого документу.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині вирішення питання щодо долі речового доказу - посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 07.10.2022 категорії А, В, С на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на підставі п.7 ч.9 ст.100 КПК України, залишити його в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

В інший частині вирок прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема місцевий суд, не врахував положення п.7 ч.9 ст.100 КПК України, а саме не вирішуючи питання щодо долі речового доказу підробленого документу, зазначив у резолютивній частині оскаржуваного вироку про необхідність його знищення.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок не оскаржений.

Апеляційний розгляд, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено без участі обвинуваченого та його захисника, які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду не подавали.

В апеляційній скарзі прокурором не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому участь обвинуваченого не є обов`язковою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого вироку, судом були створені всі умови для реалізації права учасників судового провадження на доступ до правосуддя та приймаючи до уваги те, що учасники кримінального провадження, будучи повідомленими про дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явилися, суд оцінює таку поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 у суді першої інстанції, не заперечував фактичні обставини справи, повністю визнав свою провину в пред`явленому обвинуваченні та не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_8 злочину не є предметом апеляційного розгляду.

Щодо доводів прокурора про необхідність вирішення питання щодо долі речового доказу - посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 07.10.2022 категорії А, В, С на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням положень п.7 ч.9 ст.100 КПК Україниу даному кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає таке.

Положеннями ч.9 ст.100 КПК передбачено, що долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішуються судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до положень п.7 ч.9 ст.100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Враховуючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 07.10.2022 категорії А, В, С на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано речовим доказом, тому питання щодо його подальшої долі після розгляду кримінального провадження по суті необхідно вирішувати на підставі положень п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Зазначена правова норма застосовується не лише до оригіналів документів, а й до підроблених, які визнані речовими доказами.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з висновками ККС ВС, викладеними в постановах від 14 лютого 2019 року (справа № 761/14998/17, провадження № 51-6870км18); від 06 жовтня 2025 року (справа № 462/1067/25, провадження № 51-2189км 25), від 22.10.2025 року (справа №451/220/25 провадження № 51-2534км 25).

Суд першої інстанції, при вирішенні питання долі речових доказів у кримінальному провадженні не врахував вимоги п.7 ч.9 ст.100 КПК, та прийняв рішення про знищення вказаного речового доказу, яке не ґрунтується на нормах чинного кримінального процесуального закону.

Таке рішення суду першої інстанції, з огляду на обставини кримінального провадження та положення ч.9 ст.100 КПК, визнається апеляційним судом незаконним у зв`язку з порушеннями кримінального процесуального закону, що тягне за собою зміну рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити її, в тому числі і шляхом зміни резолютивної частини ухвали.

Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, змінити ухвалу місцевого суду в частині вирішення питання долі речових доказів.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Чорноморського міського суду Одеської області від 18.11.2025 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.358 КК України змінити в частині вирішення долі речових доказів.

Відповідно до п.7 ч.9 ст.100 КПК України, речовий доказ посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 07.10.2022 категорії А, В, С на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити в матеріалах кримінального провадження №0000214 від 11.09.2025 року протягом усього часу їх зберігання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4