запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/969/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/5663/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу до

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований у АДРЕСА_1 ,) проживає у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2025 року за клопотанням слідчого до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 28 грудня 2025 року включно шляхом заборони цілодобово залишати житло у АДРЕСА_2 , із покладенням передбачених ч.5 ст.194 КПК обов`язків.

В апеляційній скарзі прокурор просила ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що слідчим суддею не враховані всі наведені у клопотанні слідчого ризики, обставини і їх обґрунтування. Слідчим суддею зроблено неправильні висновки про застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу. Захисник, підозрюваний, законний представник заперечили проти скарги прокурора.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що старший слідчий СВ Відділу поліції №5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , посилаючись на наявність передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК ризиків, звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до ОСОБА_9 , якому 26.10.2025 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.1 ст.115 КК злочину.

Слідчий суддя, залишаючи без задоволення клопотання слідчого, в ухвалі зазначив про відсутність доведених слідчим ризиків, на які він посилається у клопотанні в обґрунтування обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та ненадання прокурором доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначених у клопотанні ризиків.

Проте колегія суддів не погоджується з прийнятим слідчим суддею рішенням, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя не дотримався в повній мірі цих вимог закону.

В ухвалі слідчий суддя не навів переконливого обґрунтування своїх висновків про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Всупереч вимогам ст.ст.94, 178 КПК слідчий суддя належним чином не оцінив обставини, на які послався слідчий у клопотанні, та додані до клопотання докази у їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Крім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу ("Мюррей проти Сполученого Королівства" ("Murrey v. the United Kingdom"). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати "обґрунтованим", залежить від усіх обставин справи ("Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" ("Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom").

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, а саме, що ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування, колегія суддів дійшла висновку, що він є обґрунтованим.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі "Летельє проти Франції" наголосив на тому, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У справі "Амбрушкевич проти Польщі" (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з позбавленням життя людини, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Враховуючи, що ОСОБА_9 зник з місця вчинення злочину, залишив потерпілого з пораненням, швидку медичну допомогу не викликав, з метою уникнення покарання та відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність послідуючого покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що являється ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК.

Ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК, підтверджується тим, що знаряддя злочину (предмет, схожий на ніж) не вилучено; воно може містити кров потерпілого, ДНК/відбитки та інші мікросліди, однак перебуваючи на волі, підозрюваний має можливість його приховати, перемістити чи змінити його стан, що унеможливить проведення необхідних експертиз.

Наявність вказаного ризику підтверджується також і тим, що підозрюваний ОСОБА_9 безпосередньо після вчинення злочину залишив місце скоєння кримінального правопорушення, після чого, зустрівши свою знайому ОСОБА_11 намагався приховати знаряддя злочину. Тобто, вказаний факт свідчить про те, що підозрюваний усвідомлював карність своїх дій та намагався сховати знаряддя злочину (предмет, схожий на ніж), з метою приховати докази його протиправних дій.

Також колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_9 матиме змогу незаконно впливати на свідків, що й було встановлено під час апеляційного розгляду.

Так, ОСОБА_9 було затримано в порядку ст.208 КПК безпосередньо після вчинення злочину. На момент затримання орган досудового розслідування мав можливість провести лише першочергові слідчі (розшукові) дії, а тому, перебуваючи на волі, у підозрюваного є реальна можливість вчинити спробу незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Згідно з пред`явленою ОСОБА_9 підозрою, йому інкримінується умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст.23, 95 КПК показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, то залишається існувати ризик незаконного впливу ОСОБА_9 на свідків, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є суттєвим.

Зазначений ризик посилюється тим, що свідки у даному кримінальному провадженні є його знайомими та він обізнаний про місця їх мешкання.

Саме ці обставини, на переконання колегії суддів, у сукупності із обґрунтованістю підозри і складають ризики, передбачені ст.177 КПК, що свідчить про неможливість застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з того, що стороною обвинувачення, як вважає колегія суддів, доведено всі передбачені ч.1 ст.194 КПК обставини, враховуючи передбачені ст.ст.177, 178 КПК підстави, оцінивши ступінь порушення цінностей суспільства та врахувавши, що у даному кримінальному провадженні справжні інтереси суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нового судового рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який стане достатнім стримуючим фактором неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, відповідає даним про особу підозрюваного та є співмірним з існуючими ризиками.

Крім того, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК, колегія суддів вважає за необхідне, при застосуванні вказаного запобіжного заходу не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, адже згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; в кожному випадку, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 26 грудня 2025 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 337/5663/25