Справа № 173/137/25
Номер провадження1-кп/173/43/2026
В И Р О К

іменем України

06 лютого 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Верхньодніпровська обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000653 від 10 грудня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 обізнаний, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і діє по теперішній час, 09 грудня 2024 року, приблизно о 15:00 години, більш точний час встановити не надалось можливим, тобто в період дії воєнного стану, зайшов до приміщення їдальні, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де на одному із столів побачив мобільний телефон, залишений без нагляду, який визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Після чого, ОСОБА_5 у вказаний день та час, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вказаного мобільного телефону, належного потерпілій ОСОБА_4 , сів за стіл на якому лежав мобільний - телефон марки "Samsung А71 6/128 GB" в якому встановлено сім-картку мобільного оператора ІІрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_1 та сім-картку мобільного оператора ТОВ «Лайфсел» з номером НОМЕР_2 в чорному чохлі з візерунком у вигляді української вишивки, калини та квітки маку, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, умисно, з корисливим мотивом, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій, розуміючи при цьому, що своїми діями він вчиняє незаконне, безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника, поклав вищевказаний мобільний телефон до кишені своєї куртки, після чого встав з-за столу та покинув приміщення їдальні, тим самим викравши його та в наступному розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв потерпілій ОСОБА_4 , згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 5522/24 від 13.12.2024, матеріального збитку на загальну суму 6818,60 грн. (шість тисяч вісімсот вісімнадцять гривень шістдесят копійок) в цінах, діючих на момент скоєння злочину.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, вона працює в їдальні «Смачна кухня». 09.12.2024 року орієнтовно о 15 год. 00 хв. їдальня не працювала, вона прикрашала залу до нового року та розмовляла по телефону. Поклала телефон на стіл. До зали зайшов Донець з компанією. Раніше вони знайомі не були. Попросили попити кави. Вони поводились незрозуміло, якось дивно посміхались, стосовно закладу висловлювались, що це «село», їй здалося, що вони хочуть забрати виручку за стійкою тому вона не залишала зал, весь час перебувала поблизу барної стійки. Потім вони попили кави, ОСОБА_7 з`їв пиріжок і з тарілкою підійшов до неї. Вона у нього забрала тарілку. З їдальні компанія виходила вся разом. Через деякий час вона зрозуміла, що зник телефон. Згодом син телефонував на її номер, однак телефон був вже вимкненим. Телефон повернули поліцейські, в ньому був вирваний слот для сім карти. Телефон намагались розібрати, щоб зняти батарею. Кришка була подряпана, пошкоджено скло. Дії обвинуваченого по відношенню до «знахідки», а саме витягнуті сім картки, щоб не було можливості відслідкувати геолокацію, свідчать про те, що особа усвідомлювала, що вона вчиняє крадіжку, тому вимкнула телефон, та не відповідала на дзвінки. Додала, що в їдальні встановлено відеокамеру. Під час перегляду відеозапису з неї вони побачили, що ОСОБА_7 коли сидів в залі спостерігав за нею, чи дивиться вона за ним чи ні, і коли вона на нього не дивилась поклав телефон собі в кишеню. Впізнала обвинуваченого за фотознімками, з її участю проводили огляд відеозапису. Щодо призначення покарання просила суд визначити покарання на свій розсуд.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 провину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що він зі знайомими перебував на вокзалі, захотіли попити кави та зайшли в бар напроти вокзалу, купили булочку та каву. Посиділи, поїли, перша встала ОСОБА_8 , потім він покликав потерпілу, щоб віддати їй тарілку, в цей час остання була на кухні. Провів знайомих та прийшов додому до матері, була підвищена температура тому заснув. Через деякий час зателефонувала цивільна дружина і він поїхав до неї. Оскільки було холодно одягнув більш теплу куртку, а попередню залишив. Наступного дня, мати зателефонувала бабусі і повідомила, що в нього в курточці два телефони. Він приїхав до матері додому, в цей час під`їхала поліція та він видав телефон який взяв в барі. Не згоден з показами потерпілої, що під час спілкування компанією друзів вони мали намір щось викрасти. Додав, що події того вечора не пам`ятає, оскільки був у хворобливому стані, підвищена температура. Як у нього появився телефон та чи був він у чохлі не пам`ятає. Умислу вчиняти крадіжку не мав, під час слідчого експерименту всі події пам`ятав точніше.

Захисник в судовому засіданні просила ухвалити виправдувальний вирок, оскільки провина ОСОБА_5 не доведена належними та допустимими доказами. Так, прокурором не долучено до розгляду справи протоколу допиту потерпілої, під час якого остання не надавала таких розширених показів. З відеозапису не можливо встановити хто та на кого дивиться. Крім того, експертиза не є допустимим доказом, оскільки об`єкт дослідження не надавався на експертизу та не враховано подряпин, розмір шкоди встановлений без врахування його пошкодження та прокурором не надано на огляд речовий доказ. Знаходження обвинуваченого в хворобливому стані не спростовано органами досудового розслідування. Твердження обвинуваченого про те, що він механічно поклад до кишені телефон не спростовані, умислу на реалізацію вказаного майна не доведено.

Крім наданих в судовому засіданні показів потерпілої, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у справі доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 09.12.2024 в присутності понятих та криміналіста проведено огляд приміщення їдальні «Смачна кухня», яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхньодніпровськ, вул. Кам`янська, буд. 27 а, під час якого зафіксовано обстановку на місці події та встановлено, що візуально обстановка не порушена.

Згідно з протоколом огляду предмета від 10.12.2024 в присутності понятих та ОСОБА_5 проведено огляд мобільного телефону "Samsung А71 6/128 GB" сріблястого кольору, який добровільно видав працівникам поліції ОСОБА_5 . На момент огляду мобільний телефон мав потертості та подряпини. Слот для сім карти на боковій поверхні відсутній. Вказаний телефон вилучено до ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Постановою слідчого від 11.12.2024 мобільний телефон "Samsung А71 6/128 GB" сріблястого кольору, який 10.12.2024 добровільно видав працівникам поліції ОСОБА_5 визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000653 від 10 грудня 2024 року та переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4 .

Протоколом огляду предметів від 24.12.2024 в присутності понятих зафіксовано події, які відбувались в приміщенні їдальні, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 12.12.2024 та зафіксовані відеокамерою з подальшим записом на диск. Так переглядом відеозапису встановлено, що в приміщенні їдальні перебуває одна жінка, яка переміщається між столами та в руці тримає предмет схожий на мобільний телефон який потім кладе на край одного із столів, який розташований ближче до вікна. На наступному записі зображено, як за столом, на який жінка поклала мобільний телефон сидить три особи - дівчина та двоє молодих хлопців. Хлопці сидять спиною до камери, а дівчина лицем. Дівчина встає з-за столу та покидає поле зору відеокамери. За нею з-за столу встають хлопці та також покидають поле зору відеокамери. Після їх уходу на столі відсутній предмет схожий на телефон.

Висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 5522/24 від 13.12.2024 встановлено ринкову вартість об`єктів дослідження станом на 09.12.2024, а саме: вартість мобільного телефону "Samsung А71 6/128 GB" бувшого у використанні становить 6299,30 грн.; сім карти мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» становить 180 грн.; сім карти мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» становить 165 грн.; гумового чохла-бампера з візерунком становить 174 грн. 30 коп. Загальна вартість об`єктів дослідження становить 6818 грн. 60 коп.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.12.2024 проведеного за участю потерпілої яка в присутності понятих впізнала особу зображену під № 3 як особу, яка 09.12.2024 заходила до приміщення їдальні.

Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.12.2024 під № 3 розміщено фото ОСОБА_5 .

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.01.2025 проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_6 та понятих зафіксовано як, підозрюваний ОСОБА_5 в приміщенні їдальні за адресою: АДРЕСА_2 розповів та показав, як він ще з двома особами 09.12.2024 прийшов до їдальні, зробив замовлення та за яким столом сиділи. На якому місці на столі лежав мобільний чужий мобільний телефон та біля нього поклав свій телефон. Додав, що коли уходили, він механічно забрав зі столу два мобільні телефони, свій і чужий. Зрозумів, що взяв чужий телефон зранку наступного дня та видав його працівникам поліції.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Як установлено вимогами ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 цього кодексу.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису й відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити й перевірити як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними в ч. 1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Суд оцінює надані сторонами кримінального провадження докази в сукупності та взаємозв`язку за критеріями належності та допустимості.

Досліджені в судовому засіданні докази суд вважає належними, оскільки вони стосуються обставин скоєного злочину і мають значення для кримінального провадження; допустимими, оскільки не встановлено порушень норм кримінально-процесуального закону під час їх збирання, а також достовірними, оскільки вони не суперечать один одному, доповнюють один одного.

Разом з цим, суд критично ставиться до пояснень підозрюваного наданих під час проведення слідчого експерименту за його участю в приміщенні їдальні та показів обвинуваченого ОСОБА_5 щодо механічного покладання телефону в кишеню, наданих в судовому засіданні та не приймає їх до уваги, оскільки вважає їх обраною позицією захисту з метою уникнення покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення.

Твердження захисника про те, що експертиза проведена без надання на огляд об`єкту дослідження, а тому є недопустимим доказом, суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Частиною 3 цієї статті визначено, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Досліджуваний об`єкт був ідентифікований судовим експертом відповідно до назви, за якими він ідентифікується на ринку попиту і пропонування товарів. Дослідження проводилось за результатами співставлення інформаційних даних отриманих в мережі Інтернет. При проведенні дослідження визначались: найменування, технічні характеристики середня ринкова вартість аналогічних об`єктів на ринку України і залишкова вартість об`єктів станом на 09.12.2024. Як зазначив експерт у дослідженні відповідно до розділу 2 «Визначення вартості ненаданого до огляду майна (товару) згідно з матеріалами справ судово-слідчих органів» методики визначення вартості майна «однією із особливостей проведення досліджень за матеріалами кримінальних і цивільних справ дуже часто є відсутність об`єктів дослідження. Як вихідні дані для дослідження використовуються відомості, що знаходяться у матеріалах справи (протоколах допитів і пояснень обвинувачених, позивачів, відповідачів, свідків тощо) у разі відсутності матеріального об`єкта дослідження, слід враховувати його якісні показники, результати порівняльного аналізу показників об`єктів аналогічного асортименту». Досліджуваний товар відноситься до категорії товарі, по яких здійснюється вільний режим ціноутворення у залежності від конюктури ринку. Під час проведення експертизи застосовано порівняльний, витратний, дохідний підхід. Після проведення адекватного маркетингу по ринку товарів, які пропонуються до продажу на ринках попиту Дніпропетровської області на території України, для подальших досліджень, приймали середнє значення з діапазону встановлених цін, ціни середнього рівня з урахуванням частоти та пропонування на ринку товарів з аналогічними характеристиками. Загальна вартість об`єктів дослідження становить 6818 грн 60 коп. Отже, експертом проведена експертиза відповідно до затверджених методик.

Доводи захисника, про те, що експертом не враховані пошкодження телефону суд не приймає до уваги, оскільки потерпіла зазначила про те, що пошкодження телефон отримав після того як його викрали в неї, тому це впливає на розмір заподіяної шкоди.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, аналіз КПК України дає підстави стверджувати, що цей закон не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (статті 85 та 94 КПК України).

Крім того, згідно з усталеною судовою практикою, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на одному чи кількох доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів. І саме на такому аналізі та оцінці всіх доказів і робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність факту вчинення злочину конкретною особою.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 08 жовтня 2019 року в справі № 639/8329/14-к, при вирішенні питання щодо допустимості доказів, суд має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим. За відсутності такого обґрунтування посилання на ст. 87 КПК Українидля визнання доказу недопустимим є непереконливим.

Отже, положення ст. 87 КПК України можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, що у цьому кримінальному проваджені встановлено не було.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану суд зазначає.

За нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі й усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, у таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

У свою чергу, спростовуючи показання обвинуваченого ОСОБА_5 про відсутність умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК та твердження про його намір повернути телефон суд зауважує:

- що обвинувачений бачив, що в приміщенні кафе залишився продавець та ОСОБА_5 мав можливість звернутись до неї з приводу того, що телефон був залишений, проте поклав собі в кишеню, озираючись, що за ним ніхто не дивиться (що знайшло своє відображення на відео з камер спостереження);

- обвинувачений не повідомив про знайдений телефон ані поліцейського, ані власника закладу, ані продавця, що є обов`язком особи, яка знайшла знахідку, на підставі ч. 1 ст. 337 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), і не відповідав на дзвінки потерпілої одразу витягнувши сім карти з телефону, невідомо для чого зняв чохол з телефону. Донець повернув телефон поліцейським які прибули до нього після того як оглянули камери відео спостереження з закладу та зясували хто це міг бути.

- потерпіла через короткий проміжок часу повернулась за своїм майном, в приміщення зали, але не змогла реалізувати своє право через протиправні дії обвинуваченого;

- відповідно до приписів ч. 4 ст. 339 ЦК право на одержання винагороди не виникає, якщо особа, яка знайшла загублену річ, не заявила про знахідку або вчинила спробу приховати її.

Вказані обставини виключають кваліфікацію дій ОСОБА_5 як знахідку загубленої речі.

Враховуючи викладене, суд, зіставивши докази в їхньому взаємозв`язку, дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого повністю доведена, а вчинені обвинуваченим ОСОБА_5 дії правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене в умовах воєнного стану.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно з роз`ясненнями п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

За своєю суттю пом`якшуючи обставини - це встановлені судом різні відомості, що свідчать про менший ступінь небезпечності особи винного та вчиненого ним злочину й дають підстави для застосування до нього менш суворого покарання.

Обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, відповідно до положень ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Разом з цим, суд приймає до уваги досудову доповідь органу пробації від 29.09.2025, згідно з якої орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої та її спосіб життя, історію правопорушень, рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінює як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливо без обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно з ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

За таких обставин, судом враховано, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Проаналізувавши докази матеріалів кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, стану його здоров`я, сімейного стану, обставини скоєного кримінального правопорушення, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд переконаний, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з цим, судом встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення вперше, помилявся щодо понять «знахідка речі», через відсутність юридичної освіти та в судовому засіданні зрозумів помилковість своїх дій, за таких підстав, суд вважав можливим застосувати до нього ст. 75, 76 КК України, надати можливість обвинуваченому виправитись та інтегруватись у суспільство без відбування призначеного покарання.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», не лише покарати за вчинення кримінального правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, а також запобігти вчиненню ним так і іншими особами злочинів.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України.

Запобіжний захід у підготовчому судовому засіданні та під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 363-368, 370, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Речовий доказ мобільний телефон марки "Samsung А71 6/128 GB" сріблястого кольору переданий під розписку потерпілій залишити потерпілій ОСОБА_4 за належністю.

СD диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю підозрюваного та Диск з відеозаписом з камери спостереження з їдальні зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1