Провадження № 1-кп/761/1722/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження № 120 211 000 000 000 08 щодо обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сковородівка Урицького району Орловської області Російської Федерації, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111 КК України (в редакції Закону №1689-VII від 07.10.2014), ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ст.111 КК України (в редакції Закону №1689-VII від 07.10.2014), ч.1 ст.263 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою посилаючись на наявність ризиків визначених ч.1 ст.177 КПК, вказуючи, що на даний час ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого продовжують існувати, оскільки останній може ухилитися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора, уважаючи його не обґрунтованим, а продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого є невиправданим, вказував на недоведеність наявності ризиків на які прокурор посилається у своєму клопотанні, а належну процесуальну поведінку обвинуваченого здатен забезпечити інший більш м`який запобіжний захід, у зв`язку з чим просив змінити щодо обвинуваченого запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника, наголошував, що будь-якого наміру ухилятися від суду чи перешкоджати судовому розгляду не має. Крім того, обвинувачений в черговий раз поскаржився на погане самопочуття та негативний стан свого здоров`я, зокрема: біль пов`язану із захворюванням зубів, а також захворювання органів шлунково-кишкового тракту, при цьому зазначив, що працівниками медичної частини ДУ «Київський слідчий ізолятор» не надається йому відповідна медична допомога та не забезпечується відповідне лікування.

Заслухавши учасників кримінального провадження, вивчивши наявні матеріали судової справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого, вирішення якого відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень Глави 18 КПК, яка визначає порядок вирішення наведеного вище питання, під час вирішення зазначеного вище питання на стадії досудового розслідування встановленню підлягає низка чинників: чи є підозра обґрунтованою; чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Водночас Главою 28 КПК визначено, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена вина особи поза розумним сумнівом. Тобто, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії судового провадження виключається.

Таким чином, суд, розглядаючи питання щодо доцільності подальшого тримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

Проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, враховуючи, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення є такими, що відноситься до тяжких та особливо тяжких злочинів, міри покарання у виді позбавлення волі, яка може бути призначена обвинуваченому у разі доведення його винуватості, та усвідомлення ним цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , судвраховує дані про його особу, який одружений, є раніше не судимий, при цьому обвинувачується у вчиненні злочинів один з яких відноситься до особливо тяжких проти національної безпеки України, за який передбачено покарання на строк до п`ятнадцяти років, а тому ризик щодо переховування від суду з метою уникнення покарання є цілком ймовірним.

Судом також береться до уваги, що згідно з практикою ЄСПЛ суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а у рішенні по справі «W проти Швейцарії» зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При цьому судом береться до уваги, що судовий розгляд даного кримінального провадження перебуває на стадії допиту свідків, а тому існує висока ймовірність настання такого ризику як незаконний вплив на свідків, з огляду на те, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження триває.

Вищевикладене, у сукупності на переконання суду свідчить, що обвинувачений може вчинити дії з метою переховування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Об`єктивні дані, які б безперечно свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_5 в умовах тримання під вартою - відсутні.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що ризики визначені ст.177 КПК України, на які посилався прокурор а також доведеність тієї обставини, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для зміни обвинуваченому раніше застосованого запобіжного заходу, а тому є доцільним продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Вказане рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, у відповідно до ч.4 ст.183 УКПК України, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Крім того, статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює обов`язок держави гарантувати, з урахуванням практичних вимог режиму позбавлення волі, належний захист стану здоров`я та добробуту осіб, яких позбавлено волі, серед іншого, шляхом забезпечення їх необхідною медичною допомогою.

Аналогічної позиції у своїх рішеннях дотримується і Європейський суд з прав людини (справи «Пєтухов проти України», «Ухань проти України» та «Віслогузов проти України»), відповідно до якої державний орган повинен забезпечити ув`язненій особі достатній медичний нагляд для вчасного діагностування та лікування хвороб.

Положення ст. 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення» зобов`язує адміністрацію місць попереднього ув`язнення, серед іншого, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.

За таких обставин, враховуючи те, що обов`язок по збереженню здоров`я особи, яка перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятора, покладається на керівника такої установи, який зобов`язаний забезпечити належне здійснення лікувально-профілактичних заходів, суд вважає за необхідне зобов`язати начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та керівника ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» негайно забезпечити додержання прав, особи яка утримується під вартою ОСОБА_5 на охорону здоров`я та на отримання необхідного медичного лікування, шляхом надання медичної допомоги та забезпечити можливість проведення обстеження у профільному медичному закладі щодо захворювання зубів (стоматологічне лікування), та діагностичне обстеження органів ЖКТ.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 323,140, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 05.12.2025 включно.

Зобов`язати начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та керівника ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» негайно забезпечити додержання прав, особи яка утримується під вартою ОСОБА_5 на охорону здоров`я та на отримання необхідного медичного лікування, шляхом надання невідкладної медичної допомоги щодо лікування зубів (стоматологічне лікування), та діагностичне обстеження органів ЖКТ, в тому числі за необхідності з можливою доставкою останнього до спеціалізованого медичного закладу.

Копію ухвали суду для виконання направити до ДУ «Київський слідчий ізолятор»та ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України».

Ухвала в частині продовження дії запобіжного заходу може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений 13.10.2025 о 08 год. 50 хв.

Суддя: