ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/7679/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/373/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.135, ч.1 ст.382,
ч.4 ст.286-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 29 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 29.09.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25.10.2023 визнаний винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, який вироком Харківського апеляційного суду від 10.04.2024 був скасований в частині призначеного покарання та в цій частині призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.1 ст.382, ч.4 ст.286-1 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.135 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч.1 ст.382 КК України у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі;

- за ч.4 ст.286-1 КК України у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 10 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 10 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з дня ухвалення вироку суду, тобто з 29.09.2025.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28.06.2024 по 29.09.2025 із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкові від 26.04.2024 у справі № 953/5708/24 н/п 1-кс/953/4679/24.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Цим вироком встановлено, що 24.06.2024 близько 16 год. 50 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ21051», р.н. НОМЕР_1 по автомобільній дорозі «Харків-Київ-Довжанський» (Харківське Шосе, Київського району м. Харкова) зі сторони м.Харкова у напряму м.Києва зі швидкістю руху більше 50 км/год., точну швидкість руху встановити не вдалося можливимі, чим порушив Правила дорожнього руху: п.2.9 а, відповідно до яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; п.12.4, відповідно до яких у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год; п.12.9 б, відповідно до яких перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и"».

Рухаючись на автомобілі «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 по автомобільній дорозі «Харків-Київ-Довжанський» поблизу буд.3-А по Харківському Шосе неподалік с.Черкаська Лозова, Харківської області ОСОБА_7 , діючи необережно, не врахував дорожню обстановку, не обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування які б дозволяли постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, проявив неуважність, не маючи перешкод технічного характеру, не переконався у безпеці руху, допустив неконтрольований рух власного автомобіля на праве узбіччя по ходу руху, з подальшим наїздом на перешкоду у вигляді пластикового стовпчику у послідуючому допустив неконтрольований рух власного автомобіля на ліве узбіччя до кювету де відбулося перекидання автомобілю на дах, чим грубо порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Внаслідок ДТП пасажири автомобіля «ВАЗ21051», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , загинули на місці. Причиною смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стала відкрита черепно-мозкова травма, яка ускладнилася розвитком крововтрати. Причиною смерті ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стала травма серця (розрив), яка виникла у сукупності з іншими встановленими травмами органів грудної та черевної порожнин.

У діях водія автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , наявні невідповідності вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною подією та її наслідками.

Вказані дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.4 ст.286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило загибель кількох осіб.

Крім того, після вчинення зазначеної дорожньо-транспортної події, 24.06.2024 близько 16:50 години, знаходячись поблизу буд.3-А по Харківському Шосе неподалік с.Черкаська Лозова, Харківської області, на автомобільній дорозі «Харків-Київ-Довжанський», ОСОБА_7 самовільно залишив місце події, чим порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху України, відповідно якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди (п.п. «а» п.2.10 ПДР); увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил (п.п. «б» п.2.10 ПДР); не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди (п.п.«в» п.2.10 ПДР); вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я (п.п. «г» п.2.10 П.Д.Р.); у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди (п.п. «ґ» п.2.10 ПДР); повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських (п.п. «д» п.2.10 ПДР); вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди (п.п. «е» п.2.10 ПДР); до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки) (п.п. «є» п.2.10 ПДР).

ОСОБА_7 суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у небезпечний для життя стан, нехтуючи моральними і правовими нормами, не переконався чи потребують потерпілі медичної допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не відвіз потерпілих до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив потерпілих в небезпеці у безпорадному стані та зник з місця події. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 померли на місці ДТП.

Вказані дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.135 КК України як завідомо залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілих в небезпечний для життя стан.

Крім того, постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.11.2023, яка набрала законної сили, ОСОБА_7 позбавлено права керування транспортним засобом на один рік.

24.06.2024 близько 16 год. 50 хв. ОСОБА_7 , будучи належним чином ознайомлений із постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.11.2023, діючи умисно, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, маючи прямий умисел на порушення ч.1 ст.129-1 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, усвідомлюючи протиправність своїх дій, реалізуючи свій злочинним умисел, направлений на невиконання постанови Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.11.2023, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, керував технічно-справним автомобілем «ВАЗ21051», р.н. НОМЕР_1 по автомобільній дорозі «Харків-Київ- Довжанський» (Харківське Шосе, Київського районну м. Харкова) зі сторони м. Харкова у напряму м. Києва.

Рухаючись по автомобільній дорозі «Харків-Київ-Довжанський» поблизу буд.3-А по Харківському Шосе неподалік с.Черкаська Лозова, Харківської області ОСОБА_7 , діючи необережно, не враховував дорожню обстановку, не обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, які б дозволяли постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, проявив неуважність не маючи перешкод технічного характеру, не переконався в безпеці руху, допустив неконтрольований рух власного автомобіля на праве узбіччя по ходу руху, з подальшим наїздом на перешкоду у вигляді пластикового стовпчику у послідуючому допустив неконтрольований рух власного автомобіля на ліве узбіччя до кювету де відбулося перекидання автомобілю на дах, чим грубо порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП пасажири автомобіля «ВАЗ2151» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 загинули на місці ДТП.

Вказані дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.382 КК України як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

На зазначений вирок суду першої інстанції захисником ОСОБА_8 подана апеляційна скарга.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень за ч.1 ст.135, ч.1 ст.382 КК України, просить змінити вирок Київського районного суду м.Харкова від 29.09.2025 щодо ОСОБА_7 . Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку висновки і рішення суду про визнання ОСОБА_7 винним за ч.4 ст.286-1 КК України та призначення йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 10 років. Просить вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки. В решті оскаржуваний вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу захисник зазначає, що висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, захисник зазначає, що огляд ОСОБА_7 на стан алкогольного сп`яніння після ДТП не проводився, а виписка №550 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.06.2024 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки відповідний огляд ОСОБА_7 було проведено через 4 дні після обставин у цій справі.

Також захисник ОСОБА_8 посилається на те, що судом першої інстанції помилково взяті до уваги показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки вони не підтверджують наявність 0,2 проміле у крові обвинуваченого. Окрім цього, апелянт зазначає, що незадовго до події ДТП свідок ОСОБА_11 вживала разом з потерпілою ОСОБА_9 алкогольні напої та в крові потерпілої виявили концентрацію етилового спирту у розмірі 4,08 проміле, у зв`язку з чим свідок також перебувала в стані алкогольного сп`яніння і могла не пам`ятати усіх подій у цій справі. При цьому, як зазначає захисник, показання свідка ОСОБА_11 суперечать показанням свідка ОСОБА_12 щодо часу фактичних обставин у цьому кримінальному провадженні. Окрім цього, захисник зазначає, що свідок ОСОБА_12 не бачив того, що обвинувачений вживав алкоголь.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, думку прокурора, який вважав за необхідне залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 також не оспорює фактичні обставини кримінального провадження щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень за ч.1 ст.135, ч.1 ст.382 КК України, а тому колегія суддів, дотримуючись вимог ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.286-1 КК України та відсутності доказів на підтвердження вини останнього за пред`явленим обвинуваченням у цій частині, то вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п.15 ст.7, ст.22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Надаючи оцінку такому твердженню обвинуваченого колегія суддів виходить із правової позиції, висловленій в постанові Верховного суду від 10.09.2020 у справі № 555/2067/18.

Зокрема, колегія суддів виходить із того, що стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням, що у даному провадженні було дотримано.

Як пояснив обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції та не заперечував під час апеляційного розгляду, 24.06.2024 близько 16:50 годині, рухаючись автомобільною дорогою «ХарківКиївДовжанський» поблизу будинку № 3-А по Харківському шосе, неподалік с.Черкаська Лозова Харківської області, він керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 21051», державний номерний знак НОМЕР_1 , та порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася ДТП за фактичних обставин цього кримінального провадження. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 загинули на місці події. При цьому, обвинувачений заперечував факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зазначивши, що 24.06.2024 алкогольних напоїв не вживав.

Тобто, під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував своєї вини у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох осіб, але оспорював факт вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги захисника, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини та докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення і обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.286-1 КК України згідно пред`явленого обвинувачення, суд обґрунтовано послався на показання свідківОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 .

Так, під час свого допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 надав показання про те, що в червні 2024 року приблизно о 16-15 годині, точну дату не пам`ятає, він їхав на власному автомобілі з роботи, у салоні автомобіля у якості пасажирів були його співробітники: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , прізвище яких він не знає. Він рухався на автомобілі по окружній дорозі в сторону Салтівки. День був гарний, дощу не було. На зустріч його автомобілю, по своїй полосі їхав транспортний засіб «Жигуль», колір не пам`ятає, зі швидкістю приблизно 70-80 км/год. Надалі зазначений автомобіль «Жигулі» звернув у сторону узбіччя, збив два пластикові стовпчики та різко перед його автомобілем виїхав вліво, проїхав через дорогу та вилетів у кювет, від чого автомобіль «Жигулі» перевернувся. Після того, як автомобіль «Жигулі» перевернувся, він зупинився та викликав швидку, поліцію. Під час здійснення дзвінків бачив жінку, яка сиділа на узбіччі. Інжа жінка лежала в салоні автомобіля «Жигулі», а чоловік лежав з іншої сторони біля автомобіля. Хто був за кермом автомобіля «Жигулі», він не бачив. Коли він підійшов до автомобіля «Жигулі», водія вже не було на місці події. У людей, які ще зупинилися біля місця події, він запитав де водій, йому сказали, що водій схопився за голову, закричав та втік. Люди казали, що там був ще один хлопець, але його він також не бачив.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснила, що що приблизно 21 червня 2024 року, точну дату не пам`ятає, вона знаходилася вдома у ОСОБА_9 . Вечорі цього дня алкогольних напоїв вони не вживали. Наступного дня, вранці, ОСОБА_9 її розбудила, цивільний чоловік ОСОБА_9 - ОСОБА_19 пішов на роботу. ОСОБА_9 повідомила їй про те, що повинен приїхати її кум, ОСОБА_20 . Надалі близько 11-00 години приїхав на автомобілі ОСОБА_21 , за кермом автомобіля був «тверезий водій». ОСОБА_21 приніс пляшку горілки, а потім приніс ще пиво. Вона разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_22 випивали алкогольні напої. ОСОБА_21 пив горілку та пиво. Далі ОСОБА_9 попрохала ОСОБА_23 з`їздити на кладовище та заїхати на Безлюдівку на річку. Близько 14-00 години ОСОБА_21 зателефонував та викликав «тверезого водія», який надалі приїхав та сів за кермо автомобіля, який належав ОСОБА_24 . Вона та ОСОБА_21 сіли на заднє пасажирське сидіння автомобіля, а ОСОБА_9 на переднє пасажирське сидіння автомобіля. ОСОБА_21 був зліва від неї, а праворуч сидів ОСОБА_25 , який надалі в цей день загинув у ДТП. Пояснила, що через деякий час руху автомобіля, по дорозі автомобіль зупинився, «тверезий водій», ОСОБА_25 та ОСОБА_21 вийшли із автомобіля для того щоб покурити, а вона з ОСОБА_9 залишились в салоні автомобіля. Під час розмови чоловіків поза межами салону автомобіля, вона чула, що чоловіки збиралися курити «солі». Надалі ОСОБА_9 почала кричати на ОСОБА_23 за вживання наркотичних засобів. Приблизно через хвилин десять після зупинки автомобіля, «тверезий водій», ОСОБА_25 та ОСОБА_21 повернулися до салону автомобіля, ззовні вони виглядали нормально. ОСОБА_21 сказав, що він себе нормально почуває та сів за кермо автомобіля. Чоловік, який був «тверезим водієм», сів поруч із нею на заднє пасажирське сидіння. Після чого вони на автомобілі поїхали, за кермом якого був ОСОБА_26 , як ОСОБА_9 почала кричати «куди ти гонеш». Що було далі вона не пам`ятає. Як сталася ДТП і де це сталося, не пам`ятає. Після того, як лікарі привели її до тями, автомобіль на якому вони їхали «був наверху», ОСОБА_9 лежала, ОСОБА_25 лежав біля двері сидіння водія. ОСОБА_23 та «тверезого водія» вона на місці аварії не бачила, бачила тільки два трупи.

Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції було відтворено, відповідно до п.11 ст.615 КПК України, показання свідка ОСОБА_14 , який був допитаний 19.07.2024 слідчим у межах цього кримінального провадження, допит і хід якого фіксувався за допомогою технічних засобів відеофіксації. Під час свого допиту свідок зазначив, що має право керування транспортним засобом на підставі водійського посвідчення. 24.04.2024, близько 12:00, години йому зателефонував ОСОБА_7 та попросив відвезти його у справах. Коли він прийшов до ОСОБА_7 , там перебував ОСОБА_25 . Він погодився й привіз ОСОБА_7 та ОСОБА_25 до подвір`я, з якого вийшли дві дівчини. Через деякий час ОСОБА_7 попросив відвезти його у справах та сісти за кермо автомобіля, оскільки у обвинуваченого були ознаки сп`яніння. На що він погодився. У салоні автомобіля він був за кермом, а пасажирами були дві дівчини, ОСОБА_25 та ОСОБА_7 . Згодом, на прохання ОСОБА_7 , він зупинив автомобіль та купив пиво й цигарки. Чи вживав пиво ОСОБА_7 , він не пам`ятає. Надалі ОСОБА_7 сів за кермо, а він на заднє пасажирське сидіння. ОСОБА_7 керував автомобілем на великій швидкості. Свідок вважає, що ДТП сталося у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 сів за кермо у стані алкогольного сп`яніння та не впорався із керуванням. Свідок пояснив, що після ДТП ОСОБА_7 почав кричати, що він винний, та втік з місця пригоди. Згодом, коли до місця ДТП підійшли люди, він також його покинув, оскільки злякався. Поліцію та швидку допомогу він не викликав.

Судом першої інстанції також співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку відомості, що містяться у наступних письмових доказах: рапорті слідчого ГУНП в Харківській області ОСОБА_27 від 24.06.2024; протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.06.2024 зі схемою та фототаблицею до нього; постанові старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_27 від 24.06.2024; виписці №550 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.06.2024; висновку експерта №16/2434-С/2024, складеного 25.06.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи крові та сечі трупа невстановленого чоловіка; висновку експерта №14/1093-С/24, складеного 25.06.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи зразка крові від трупа невстановленого чоловіка (№10-12/2058-с/24); протоколу пред`явлення трупа для впізнання за фотознімками від 26.06.2024 за участі потерпілого ОСОБА_28 ; висновку експерта №13/889-С/24, складеного 26.07.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи об`єктів (шматочків внутрішніх органів) від трупу невстановленого чоловіка; висновку експерта №10-12/2058-С/24, складеного 31.07.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа невстановленого чоловіка, впізнаного як ОСОБА_10 ; висновках експертів №14/1093-С/2024 від 25.06.2024, №14/1094-С/24 від 25.06.2024; лікарському свідоцтві про смерть №10-12/2059-с/24 від 25.06.2024, відповідно до яких ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; висновку №16/2435-С/2024, складеного 26.06.2024 за результатами проведення крові трупа ОСОБА_9 , 1985 року народження, згідно якого в крові виявлений етиловий спирт в кількості 4,08 проміле; висновку експерта № 10-12/2059-С/24, складеного 23.07.2024 за результатами проведення судової медичної експертизи трупа ОСОБА_9 ; протоколу слідчого експерименту від 18.07.2024 та схемою до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_29 ; протоколу слідчого експерименту від 19.07.2024 та схемою до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_14 ; висновку експерта №СЕ-19/121-24/21293-ІТ, складеного 29.07.2024 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи; висновку судово-медичної експертної комісії №08-169/2024, складеної 10.08.2024 за результатами комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 ; Висновком судово-медичної експертної комісії №08-168/2024, складеного 10.08.2024 за результатами комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 ; висновку експерта № СЕ-19/121-24/19766-ІТ, складеного 14.08.2024 за результатами судової автотехнічної експертизи.

Зокрема, з відомостей протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.06.2024 зі схемою та фототаблицею до нього вбачається місце зіткнення та розташування транспортного засобу «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 на ділянці автодороги «Харків-Київ-Довжанський» поблизу буд.3-А по Харківському Шосе, неподалік с.Черкаська Лозова, Харківської області, а також труп жінки та чоловіка. Крім того, під час цієї слідчої дії було встановлено: наявність слідів зіткнення транспортного засобу із навколишніми предметами та слідів шин; механічні пошкодження транспортного засобу; наявність взуття, осип скла та пластику біля автомобіля; відомості про трупи та опис їх одягу; місцезнаходження і поза трупів, їх розміщення щодо транспортного засобу, слідів, навколишніх предметів і елементів дороги. У ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди виявлено та вилучено: 2 фрагменти липкої стрічки з мікро об`єктами з водійського сидіння; змив на марлевий тампон із рульового колеса; змив на марлевий тампон з внутрішньої поверхні водійських дверей; змив на марлевий тампон із зовнішньої поверхні ручки із водійських дверей; довідка в замін військового квитка №0000038 від 24.01.2003 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; гаманець із надписом «Cardinal»- порожній; мобільний телефон «ХІОМІ», сірого кольору повністю пошкоджений; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на автомобіль «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 . Також було вилучено автомобіль «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 .

Зі схеми до протоколу огляду місця ДТП від 24.06.2024 вбачається, окрім іншого, що поблизу буд №3-а за адресою: Харківська область, Черкаська Лозова, вул. Харківське шосе, пластиковий стовпчик (відбійник), сліди шин, автомобіль «ВАЗ 21051»., р.н. НОМЕР_1 , осип пластику та скла, особистих речей, труп жіночої та чоловічої статі. Автомобіль «ВАЗ 21051» у кінцевому положенні розташований за межами проїзної частини на відстані 2,1 м. та 1,8 м. від лівих переднього та заднього габаритних кутів вказаного транспортного засобу до дренажної системи, що взята за орієнтир у схемі.

Згідно відомостей виписки №550 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.06.2024, о 16-10 годині 28.06.2024 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз, зокрема, алкогольне сп`яніння. У змісті висновку вбачаються пояснення, написані особисто ОСОБА_7 про те, що він 28.06.2024 о 10-30 годині випив 300 грам водки та 0,5 настойки. 24.06.2024 курив (сіль).

З відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.06.2024 вбачається, що свідок ОСОБА_30 впізнала ОСОБА_7 , як особу яка керувала автомобілем «ВАЗ 21051».

Висновком експерта №16/2434-С/2024, складеного 25.06.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи крові та сечі трупа невстановленого чоловіка, встановлено, що у крові та сечі трупа невстановленого чоловіка (№2058с) метиловий, етиловий, ізопропіловий,н-пропіловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлено.

Згідно відомостей протоколу пред`явлення трупа для впізнання за фотознімками від 26.06.2024, потерпілий ОСОБА_28 впізнав двоюрідного брата ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до висновку експерта №10-12/2058-С/24, складеного 31.07.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа невстановленого чоловіка, впізнаного як ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при експертизі трупа встановлена закрита тупа травма грудної клітини та живота у вигляді розривів навколосерцевої сорочки та правого шлуночка серця, множинних прямих та непрямих переломів ребер по декільком анатомічним лініям з ушкодженням плеври та прикореневої зони лівої легені, наявність значної кількості крові у плевральних порожнинах; повного розриву селезінки, множинних розривів правої частки печінки по різним поверхням; наявності рідкої крові у черевній порожнині та крововилив на тлі травматичного набряку у тім`яній ділянці голови без ушкоджень кісток черепу та головного мозку. Причиною смерті ОСОБА_10 являлася травма серця (розрив), яка виникла у сукупності з іншими встановленими травмами органів грудної та черевної порожнини, внаслідок ДТП, при якій мало місце перекидання легкового автомобіля який рухався без попереднього зіткнення.

Висновком судово-медичної експертної комісії №08-169/2024, складеної 10.08.2024 за результатами комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , 1995 року народження, встановлено, що виявлені при дослідженні трупу ОСОБА_10 макро- і мікроскопічні морфологічні ознаки хронічного патології внутрішніх органів відповідали захворюванням у вигляді нестенозуючого коронаросклерозу, кардіоміопатії, хронічної дисциркуляторної енцефалопотії, хронічного бронхіту, хронічного перстстуючого гепатиту, помірного фіброзу та ліпоматозу підшлункової залози, які в причинному зв`язку із настанням його смерті не перебували. Така травма грудної клітки із розривом шлуночку серця була несумісна із життям супроводжуючись масивним внутрішнім крововиливом, тому, навіть за умов забезпечення кваліфікованих реанімаційних заходів і невідкладної госпіталізації до спеціалізованого лікувального закладу, врятувати життя постраждалого було не можливим

З відомостей лікарського свідоцтва про смерть №10-12/2059-с/24 від 25.06.2024 вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Висновком експерта №16/2435-С/2024, складеного 26.06.2024 за результатами проведення крові трупа ОСОБА_9 , 1985 року народження, встановлено, що в крові виявлений етиловий спирт в кількості 4,08%. Метиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлено

Згідно висновку експерта №10-12/2059-С/24, складеного 23.07.2024 за результатами проведення судової медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при дослідженні трупа ОСОБА_9 встановлені тілесні ушкодження: голови, а саме: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забійної рани в лівій скроневій ділянці, саден на лобі зліва, на лобі справа з переходом у виличну, очноямкову ділянки і щоку, крововиливів у м?які тканини голови в правій скроневій, лобній та тім яній ділянках справа, в лівій скроневій ділянці, уламкового «павутиноподібного» перелому кісток черепу (скроневих тім?яних, лобної, основноі), розриву твердої мозкової оболонки і сагітального синуса її з крововиливами над і під оболонку, крововиливів у м які мозкові оболонки і шлуночки головного мозку, забою лівої скроневої частки; правої нижньої кінцівки: садно по зовнішній поверхні стегнового суглобу. Комплекс вказаних тілесних ушкоджень, відкрита черепно-мозкова травма і садно на правому стегні, міг утворитися в умовах і в термін вказаної дорожньо-транспортної події «24.06.2024 близько о 17 години 00 хвилин. перекидання автомобіля ВА3 - 21051 р.н. » від дії тупих предметів, якими є частини салону автомобілю. Причиною смерті ОСОБА_9 явилась відкрита черепно-мозкова травма, яка ускладнилася розвитком крововтрати. Окрім вище вказаних, при дослідженні трупу ОСОБА_9 встановлені множинні синці. На час настання смерті ОСОБА_9 була не твереза. Концентрація етилового спирту в крові трупу 4,08% відповідає тяжкому отруєнню алкоголем.

Висновком судово-медичної експертної комісії №08-168/2024, складеного 10.08.2024 за результатами комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , встановлено, що причиною смерті ОСОБА_9 явилась відкрита черепно-мозкова травма, яка ускладнилась гострою крововтратою. Стан ОСОБА_9 , який, згідно із визначеної в крові її трупу концентрації етилового спирту (4,08%), відповідав тяжкому отруєнню алкоголем, з`явився лише несприятливим фоном в настанні смерті. Множинні синці з різними термінами утворення, що були виявлені на обличчі, на верхніх і нижніх кінцівках трупу ОСОБА_9 , в причинному зв`язку із настанням її смерті не перебували. Така травма голови є тяжкою і спроба врятувати життя постраждалої, лише теоретично потребувала невідкладних реанімаційних заходів і кваліфікованої медичної допомоги, яка могла бути надана тільки в разі її невідкладної госпіталізації до спеціалізованого лікувального закладу з застосуванням комплексу необхідних діагностично-лікувальних заходів. Однак, враховуючи об`єм травми голови ОСОБА_9 , навіть за умов забезпечення таких заходів і своєчасної госпіталізації постраждалої до спеціалізованого лікувального закладу, врятувати їй життя було не можливим: тяжка черепно-мозкова травма, яка мала місце у ОСОБА_9 , була несумісною із життям.

З протоколу слідчого експерименту від 18.07.2024 та схемою до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_29 , вбачається, що під час цієї слідчої дії свідок пояснив та показав про обставини та механізм ДТП. Під час проведення слідчого експерименту встановлено: до наїзду на перешкоду у вигляді пластикового стовпчику автомобіль «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі «Харків-Київ» із сторони м.Харкова у напрямку м.Києва зі швидкістю 70-80 км/год; під час руху водій автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 допустив неконтрольований рух автомобіля, не впоравшись із керуванням вказаного автомобіля та виїхав вправо на узбіччя, де відбувся наїзд передньою частиною автомобіля на пластиковий стовпчик; після наїзду на пластиковий стовпчик, автомобіль у некерованому стані винесло вліво до зустрічного узбіччя до кювету де відбулося перекидання автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 на дах; знаходячись в заносі автомобіль «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 , рухався без зниження швидкості, застосував гальмування; місце наїзду на пластиковий стовпчик розташоване на правому узбіччі та розташоване на відстані 1,6 м. до правого краю проїжджої частини по ходу руху автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 ; перед виїздом на праве узбіччя та наїздом на пластиковий стовпчик жодних перешкод для руху водію автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 не було.

Під час проведення слідчого експерименту від 19.07.2024 свідок ОСОБА_14 пояснив та показав про обставини та механізм ДТП, що до наїзду на перешкоду у вигляді пластикового стовпчика автомобіль «ВАЗ 21051» рухався по автомобільній дорозі « Харків-Київ» зі сторони м.Харкова у напрямку м.Києва зі швидкістю більше 60 км/год; під час руху водій автомобіля «ВАЗ 21051» ОСОБА_7 відволікся від керування вказаним автомобілем на пасажира ОСОБА_9 , яка пересувалася на передньому правому пасажирському місці, допустив неконтрольований рух автомобіля та здійснив виїзд вправо на узбіччя де відбувся наїзд передньою частиною автомобіля на пластиковий стовпчик; після наїзду на пластиковий стовпчик, автомобіль у некерованому стані винесло вліво до зустрічного узбіччя до кювету, де відбулося перекидання автомобіля «ВАЗ 21051» на дах; знаходячись в заносі автомобіль «ВАЗ 21051» рухався без зниження швидкості, застосував гальмування; місце наїзду на пластиковий стовпчик розташоване на правому узбіччі та розташоване на відстані 1.6 м. до правого краю проїжджої частини по ходу руху автомобіля «ВАЗ 21051»; перед виїздом поза межі проїжджої частини на праве узбіччя та наїздом на пластиковий стовпчик жодних перешкод для руху водію автомобіля «ВАЗ 21051» не було.

Висновком експерта №СЕ-19/121-24/2123-ІТ, складеного 29.07.2024 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, згідно якого (по показанням свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , водія ОСОБА_7 ) у даній дорожній обстановці водій автомобіля « ВАЗ 21051» , р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.1, 12.4 та 12.9 «б» ПДР. У даній дорожній обстановці у діях водія автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.12.1 ПДР, які знаходяться у причинному зв`язку з ДТП. У даній дорожній обстановці водій автомобіля « ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання ним вимог п.12.1 ПДР.

З показань свідка ОСОБА_11 також вбачається, що з причин, вказаних дослідницькій частині висновку, вирішити запитання з якою швидкістю, відповідно до слідової інформації, рухався автомобіль «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 , не є можливим , оскільки відсутні вихідні дані, що дають можливість встановити витрати кінетичної енергії транспортного засобу з моменту початку гальмування і до зупинки, а також вихідні дані про довжину слідів шин на узбіччях та проїзній частині, із зазначенням довжини слідів шин на узбіччі на асфальтобетоні, а яка на гранті, та їх розташування відносно границь проїзної частини. Місце наїзду автомобіля «ВАЗ 21051» на пластиковий стовпчик розташоване в районі кінцевого положення вказаного стовпчика, що зафіксований у схемі до протоколу огляду місця ДТП від 24.06.2024 під умовним позначенням №2.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/121-24/19766-ІТ, складеного 14.08.2024 за результатами судової автотехнічної експертизи, на момент експертного огляду, рульове керування автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 перебувало у непрацездатному та технічно несправному стані, через обмежений кут повороту керованих коліс. Оскільки виявлена несправність рульового керування виникла внаслідок руйнування вісі нижнього важеля підвіски, тому відповісти на запитання в якому стані (працездатному або не працездатному) на момент ДТП перебувало рульове керування, не представляється можливим. На момент експертного огляду та відповідно на момент ДТП, робоча гальмівна система автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 перебувала у працездатному стані, але технічно несправному стані через підвищене зношення лівого гальмівного диску та не загальмовування переднього лівого колеса. На момент експертного огляду, ходова частина автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 перебувала у непрацездатному та технічно несправному стані через руйнування вісі нижнього важеля підвіски, від`єднання штанги стабілізатора поперечної стійкості від подушки стабілізатора та розгерметизацію переднього правого колеса та заднього правого колеса. Для встановлення причини та часу виникнення несправностей ходової частини у вигляді руйнування вісі нижнього важеля підвіски та від`єднання штанги стабілізатора поперечної стійкості від подушки стабілізатора, необхідно провести дослідження за експертною спеціальністю дослідження 10.3 «Дослідження деталей транспортних засобів». У зв`язку із чим, відповісти в якому стані (працездатному або не працездатному) на момент ДТП перебувала ходова частина, не представляється можливим. Несправність рульового керування автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 , у вигляді, обмеженого кута повороту керованих коліс, виникла внаслідок руйнування вісі нижнього важеля підвіски. Оскільки встановити причину та час виникнення несправності ходової частини автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_1 , у вигляді руйнування вісі нижнього важеля підвіски, від`єднання штанги стабілізатора поперечної стійкості від подушки стабілізатора та розгерметизацію попереднього правого колеса та заднього правого колеса, не представилося можливим, то відповісти в якому стані (працездатному або непрацездатному) на момент ДТП перебувала ходова частина та відповіти на запитання: «Якщо на момент огляду робоча гальмівна система, ходова та рульове керування автомобіля «ВАЗ 21051» р.н. НОМЕР_1 не справна, то коли виникла дана несправність: до, в момент або після ДТП і чи міг водій перед початком експлуатації автомобіля в день ДТП виявити виявлені несправності?» та «Чи знаходиться виявлені несправності в причинному зв`язку з виникненням ДТП?», у відношенні ходової частини в аспекті руйнування вісі нижнього важеля підвіски, від`єднання штанги стабілізатора попередньої стійкості від подушки стабілізатора та розгерметизацією переднього правого колеса та заднього правого колеса, не представляється можливим. Несправність робочої гальмівної системи автомобіля «ВАЗ 21051», р.н. НОМЕР_4 , у вигляді не загальмовування переднього лівого колеса виникла в результаті підвищеного зношення гальмівного диску переднього лівого колеса. Несправність робочої гальмівної системи автомобіля «ВАЗ 21051» р.н. НОМЕР_1 , у вигляді, підвищеного зношення гальмівного диску переднього лівого колеса, виникла внаслідок експлуатації транспортного засобу і водій міг виявити дану несправність в день ДТП, шляхом візуального огляду гальмівних механізмів транспортного засобу.

Отже, в основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.

Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для зміни оскаржуваного вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.4 ст.286-1 КК України на ч.3 ст.286 КК України, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 .

Твердження сторони захисту про те, що виписка №550 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.06.2024 є неналежним доказом, оскільки огляд ОСОБА_7 на стан алкогольного сп`яніння було проведено після спливу чотирьох днів після події ДТП, на переконання колегії суддів, є неспроможними, оскільки цей доказ у сукупності з іншими доказами підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, а тому апеляційний суд не вбачає підстав задоволення апеляційної скарги захисника в цій частині.

Щодо апеляційних доводів захисника про те, що суд першої інстанцій, при ухваленні оскаржуваного вироку та визнанні винним ОСОБА_7 за ч.4 ст.286-1 КК України, помилково взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 в частині спільного вживання із обвинуваченим алкогольних напоїв, колегія суддів зазначає наступне.

Так, під час свого допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 , окрім іншого, пояснила, що 22.06.2024 року близько 11-00 години за місце її мешкання, де вона перебувала разом із ОСОБА_9 , приїхав на автомобілі ОСОБА_7 , за кермом якого був «тверезий водій». В подальшому ОСОБА_7 приніс пляшку горілки, а потім ще пиво, після чого вони утрьох вживали алкогольні напої. При цьому, ОСОБА_7 вживав як горілку, так і пиво. Далі ОСОБА_9 попрохала ОСОБА_7 з`їздити на кладовище та заїхати на Безлюдівку на річку, у зв`язку з чим близько 14-00 години обвинувачений зателефонував та викликав «тверезого водія», який надалі приїхав та сів за кермо автомобіля, який належав ОСОБА_7 . Через деякий час руху автомобіля, по дорозі автомобіль зупинився, «тверезий водій», Тимур та ОСОБА_21 вийшли із автомобіля для того щоб покурити, а вона з ОСОБА_9 залишились в салоні автомобіля. Під час розмови чоловіків поза межами салону автомобіля, вона чула, що чоловіки збиралися курити «солі». Надалі ОСОБА_9 почала кричати на ОСОБА_7 за вживання наркотичних засобів. Приблизно через хвилин десять після зупинки усі повернулися до автомобіля та ОСОБА_7 сів за кермо свого транспортного засобу, оскільки сказав, що добре себе почуває. Після чого вони разом поїхали на автомобілі, за кермом якого був ОСОБА_7 . Пам`ятає, як ОСОБА_9 почала кричати на ОСОБА_7 . Що було далі вона не пам`ятає, у тому числі, як сталась подія ДТП.

Отже, з показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що перед тим, як обвинувачений ОСОБА_7 сів кермо свого транспортного засобу, останній вжив алкогольні напої, а саме горілку та пиво.

Зазначені показання свідка ОСОБА_11 також узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , який під час свого допиту 19.07.2024 пояснив слідчому, що у день події у цій справі у обвинуваченого були ознаки сп`яніння, у зв`язку з чим він погодився підвезти обвинуваченого по справах.

При цьому, колегія суддів враховує, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 під час свого допиту зазначали про приблизний час подій у цій справі, а тому немає підстав ставити під сумнів показання свідка ОСОБА_11 з огляду на наявність розбіжностей показань свідків у цій частині, які не є істотними.

Вищезазначені свідки у цьому кримінальному провадженні були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань і стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що свідки мають намір обмовити обвинуваченого.

Крім того, твердження захисника про те, що свідок ОСОБА_11 перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим вона не могла пам`ятати фактичні обставини щодо вчиненого обвинуваченим злочину, не підтверджується жодним доказом у справі.

Також належить врахувати, що висновком №16/2435-С/2024 від 26.06.2024 встановлено стан алкогольного сп`яніння виключно у потерпілої ОСОБА_9 та цей висновок жодним чином не стосується свідка ОСОБА_11 , а тому апеляційна скарга захисника в цій частині також є неспроможною.

Будь-яких доказів про те, що свідки не могли пам`ятати події, які мали місце згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинуваченим та його захисниками суду апеляційної інстанції не надано, у зв`язку з чим у колегії суддів відсутні процесуальні підстави ставити під сумнів зазначені вище показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 .

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст.7, ч. 1 ст.26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона захисту у змагальному процесі не була позбавлена можливості також задавати свідку ОСОБА_11 питання, у тому числі з метою підтвердження версії щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 286-1 КК України.

Крім того, свідкиОСОБА_11 та ОСОБА_14 під час цього кримінального провадження надавали детальні показання щодо обставин, пов`язаних із вчиненим ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.4 ст.286-1 КК України, попереджалися про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, а тому підстав вважати, що свідки мають намір обмовити обвинуваченого немає.

Згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, а тому апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою та безпідставною.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що показання свідка ОСОБА_11 , які вона надавала безпосередньо під час свого допиту у суді першої інстанції, а також показання свідка ОСОБА_14 , які враховані місцевим судом з урахуванням вимог до п.11 ст.615 КПК України, є стабільними протягом усього розгляду і узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочині ,передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України.

Твердження захисника щодо незаконності оскаржуваного вироку у зв`язку з невстановленням у день події ДТП у ОСОБА_7 стану алкогольного сп`яніння, а відтак і неправильної правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.286-1 КК України, то вони є необґрунтованими з огляду на наступне.

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 після вчиненого ДТП залишив місце вчиненого злочин та тільки 28.06.2024 встановлено його місцезнаходження.

Оскаржуваним вироком обвинувачений ОСОБА_7 також визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, а саме у залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілих в небезпечний для життя стан.

Зазначені фактичні обставини не оспорювала сторона захисту як в своїй апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду.

Тобто, така протиправна поведінка обвинуваченого, який залишив місце ДТП та переховувався від правоохоронних органів, об`єктивно унеможливило органу досудового розслідування своєчасно відібрати у ОСОБА_7 зразки для експертного дослідження на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у тому числі відповідно до п.8 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Крім того, на переконання колегії суддів, факт вживання обвинуваченим алкогольних напоїв до моменту настання дорожньо-транспортної пригоди повністю підтверджується вищезазначеними показаннями свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила в суді першої інстанції про те, що ОСОБА_7 у день події у цій справі вживав алкогольні напої, а саме горілку та пиво, а в подальшому вони разом поїхали по справах на автомобілі обвинуваченого, яким спочатку керував свідок ОСОБА_14 , а після нетривалою зупинки - й сам ОСОБА_7 , після чого потрапили в дорожньо-транспортну пригоду.

При цьому, під час свого допиту свідок ОСОБА_14 також надав показання про те, що він погодився відвезти обвинуваченого та інших осіб, оскільки ОСОБА_7 мав ознаки алкогольного сп`яніння. Свідок також зазначив, що, на його думку, ОСОБА_7 сів за кермо свого автомобіля у стані алкогольного сп`яніння та не впорався із керуванням.

Колегія суддів також бере до уваги правові висновки Верховного Суду, що містяться в його постанові від 22.08.2023 у справі №523/6419/20, згідно яких, норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень статей 84, 92, 94 КПК України.

Отже, враховуючи вищезазначені показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , а також враховуючи фактичні обставини цього кримінального провадження, а саме те, що обвинувачений зник з місця вчинення злочину і тільки через чотири дні встановленого його місцезнаходження, твердження сторони захисту про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, на переконання колегії суддів, є безпідставними та спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин.

З огляду на викладене, версія та доводи захисників щодо незгоди з оскаржуваним вироком, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням та неправильної правової кваліфікації його дій за ч.4 ст.286-1 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги.

Належить також зазначити, що ч.2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Кожен доказ має підтверджувати певну обставину, яка має значення для конкретного кримінального провадження, і лише сукупність усіх доказів, оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, у своєму взаємозв`язку доводять винуватість чи невинуватість особи. Тобто, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

Таким чином, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції дослідивши докази надані сторонами кримінального провадження, оцінивши кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило загибель кількох осіб.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.4 ст.286-1 КК України, колегія суддів ., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.286-1 КК України суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував: ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є хоча необережним, але відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, настання тяжких наслідків у виді загибелі двох людей внаслідок ДТП; поведінку обвинуваченого, яка не свідчить про його осудливе ставлення до вчиненого; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого, який є особою середнього віку, неодружений, офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, не є інвалідом та військовослужбовцем строкової служби, має зареєстроване місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває

Суд першої інстанції також враховував висновоку судово-психіатричного експерта №533 від 05.08.2024, згідно якого ОСОБА_7 станом на 05.08.2024 хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншої хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані гострої неускладненої інтоксикації (алкогольної та наркотичної), поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, на користь чого свідчать прийом спиртних напоїв та психостимуляторів, фізичні ознаки сп`яніння, при цьому був орієнтований в навколишньої ситуації та особах, дії носили послідовний і цілеспрямований характер, були відсутні психотичні розлади, збереглися спогади того періоду. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. З дослід При наданні висновку експертом також було враховано, що ОСОБА_7 курить, алкогольні напої вживає епізодично. Неодноразово вживав каннабноїди, психостимулятори - «солі», залежність заперечує.

Окрім цього, судом враховано, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25.10.2023, яким його визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, який вироком Харківського апеляційного суду від 10.04.2024 був скасований в частині призначеного покарання та в цій частині призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Колегія суддів також враховує фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що у зв`язку з грубим порушенням ОСОБА_7 декількох вимог Правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, настали тяжких наслідків. Керуючи джерелом підвищеної небезпеки, ОСОБА_7 , проявив неуважність, не маючи перешкод технічного характеру, не переконався у безпеці руху, допустив неконтрольований рух власного автомобіля на праве узбіччя по ходу руху, з подальшим наїздом на перешкоду у вигляді пластикового стовпчику у послідуючому допустив неконтрольований рух власного автомобіля на ліве узбіччя до кювету де відбулося перекидання автомобілю на дах. Хоча обвинувачений вчинив злочин з необережності, проте його дії призвели до незворотних наслідків у виді смерті двох людей. Доведено, що ОСОБА_7 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, тим самим грубо знехтував Правилами дорожнього руху, пов`язаними з імперативною забороною керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого. При цьому, після дорожньо-транспортної пригоди зник з місця події та його місцезнаходження було встановлено лише через чотири дні.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Санкція ч.4 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від семи до десяти років.

При цьому, колегія суддів ставиться критично до апеляційних доводів захисника про те, що ОСОБА_7 визнає свою у вину у вчиненому злочині та щиро розкаюється у скоєному, оскільки обвинувачений заперечує вчинення ним інкримінованого злочину у стані алкогольного сп`яніння та під час судового розгляду в суді першої інстанції зазначав, що він не впорався із керуванням внаслідок дій померлої потерпілої ОСОБА_9 , яка перебуваючи на пасажирському сидінні намагалася його поцілувати, що і призвело до негативних наслідків в цьому провадженні.

Решта апеляційних доводів сторони захисту не свідчать про занадто суворе покарання, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення в стані алкогольного сп`яніння неумисного особливо тяжкого злочину, що призволо до незворотних наслідків у виді загибелі двох людей.

Захисником ОСОБА_8 фактично не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання за ч.4 ст. 286-1 КК України.

Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Отже, колегія суддів, з огляду на встановлені судом обставини, ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідків ДТП, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, погоджується з висновками суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 286-1 КК України у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 10 років.

Покарання, призначене ОСОБА_7 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, а тому воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання за матеріалами кримінального провадження не встановлено та у апеляційних скаргах не наведено.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування чи зміни судового рішення за апеляційними доводами захисника при перевірці цього кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

Разом з цим, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваного вироку в частині зарахування ОСОБА_7 попереднього ув`язнення у строк покарання, на підставі ч.5 ст.72 КК України, з огляду на наступне.

Згідно ст.1 Закону України «Про попереднє увязнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Отже, попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України, вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У свою чергу строк попереднього ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті (ч. 5 ст. 72 КК України).

Натомість, оскаржуваним вироком, на підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано обвинуваченому у строк покарання строк попереднього ув`язнення лише з 28.06.2024 по 29.09.2025 із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі

При цьому, судом першої інстанції продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

З огляду на викладене, оскаржуваний вирок належить змінити та зарахувати обвинуваченому, на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк покарання такожстрок попереднього ув`язнення з 30.09.2025 по 19.01.2026 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 2; 408 ч.1 п.4; 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 29 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 30 вересня 2025 року по 19 січня 2026 року включно, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

В решті вирок Київського районного суду м.Харкова від 29 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді :