У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/417/25 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2025 року клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - задоволено.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначений ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 03.07.2024 обвинуваченому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів до 26 вересня 2025 року включно без визначення розміру застави.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходяться матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000140 від 03.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1 та ч. 1 ст. 255-2 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України та № 0000153 від 21.06.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у зв`язку продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції під час обрання та неодноразового продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказав, що встановлені ризики не відпали і не зменшились.

Прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у зв`язку продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції під час обрання та неодноразового продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_5 просив врахувати, що підсудному 45 років, відомості, які б свідчили про неможливість його утримання в місцях несвободи, відсутні, останній не має постійного джерела доходу, тісних соціальних зв`язків в місці постійного проживання, розлучений, осіб на утриманні не має, є обвинуваченим у інших особливо тяжких та тяжких злочинах, обвинувальні акти щодо яких розглядаються судами області. Крім того, вказав, що раніше за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2020 по справі № 303/3224/20 ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Вказане покарання ним відбуте, проте останній має судимість за вчинення тяжкого злочину.

Зазначив, що наразі ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати та виправдовують необхідність продовження ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 прокурор просив врахувати, що обвинуваченому 25 років, відомості, які б свідчили про неможливість його утримання в місцях несвободи, відсутні, останній не має постійного джерела доходу, тісних соціальних зв`язків в місці постійного проживання, не одружений, осіб на утриманні не має. Крім того, ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення різних кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 та 186 КК України, востаннє вироком Свалявського районного суду від 23.12.2020 до 4 років позбавлення волі. Вказане покарання ним відбуте, проте останній має судимість за вчинення тяжкого злочину.

Зазначив, що відповідно до характеристики, наданої керівництвом ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)», ОСОБА_7 , раніше судимий, утримується в установі з 26.01.2024 по теперішній час. За час перебування зарекомендував себе наступним чином: до дисциплінарної відповідальності не притягався; не заохочувався. Участі у самодіяльних організаціях не приймає, до праці не залучався. У взаємовідносинах з іншими ув`язненими не конфліктний, підтримує стосунки із ув`язненими негативної спрямованості. По відношенню до представників адміністрації стриманий не завжди. Правила поведінки та розпорядку дня дотримується під наглядом. На оперативно-профілактичному обліку не перебуває.

Зауважив, що особливо тяжкі злочини, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , вчиненні на території установи виконання покарань, в умовах ізоляції від суспільства, в період розгляду щодо них інших кримінальних проваджень та відбування покарання. Вказане явно не свідчить про те, що особи, під час перебування у місцях несвободи, зробили для себе належні висновки, стали на шлях виправлення, а тому визначення останнім розміру застав або більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити їх належну процесуальну поведінку із врахуванням тяжкості та обставин вчинення злочинів. Тим більше, вказані особи, відповідно до матеріалів кримінальних проваджень, мають певний статус у злочинному світі та сповідують злодійські традиції.

З огляду на викладене, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, дієвості кримінального провадження та запобігання передбаченим п. п.1,3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, фактичні обставини їх вчинення та покарання, яке загрожує, реакцію суспільства та соціальні наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються обвинувачені, з огляду на осіб обвинувачених, прокурор просив продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора й продовжуючи дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції вказав на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів, за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років із конфіскацією майна, та ОСОБА_5 ще й у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Враховуючи те, що прокурором доведено, а суд переконався в тому, що з часу обрання відносно обвинувачених ОСОБА_7 й ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обставини у кримінальному провадженні не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, не відпали, обрання більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам. При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги відомості про осіб обвинувачених, на які посилається прокурор у поданому клопотанні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, як незаконну, постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково та продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 242240 грн. та з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п. 1, 2, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України. Вказує на те, що ухвала суду винесена з порушенням вимог закону. Стверджує, що заявлені прокурором ризики є голослівними, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними доказами. Зазначає, що жодного обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не міститься, що є грубим порушенням вимоги ст. 186 КПК України. Вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим для ОСОБА_5 . Також звертає увагу на те, що підозра ОСОБА_5 також не підтверджена жодними доказами. Заявлені при обранні запобіжного заходи ризики фактично вичерпалися, докази зібрані, обвинувачений не має можливості впливати на свідків, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання. Просить врахувати, що на утриманні ОСОБА_5 також перебуває хвора мама, яка є особою з інвалідністю, котра маючи тяжкі захворювання фактично не в змозі себе повноцінно забезпечити та потребує стороннього догляду. Так в 2024 році в неї знову трапився інсульт головного мозку і вона на даний час через тяжкі неврологічні зміни в організмі потребує догляду (виписка додається). Крім того, стверджує, що ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2023, яка була залишена без зміни ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23.05.2023, було відмовлено в задоволенні аналогічного клопотання прокурора. Разом із тим, не заперечує щодо можливості визначення ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 242240 грн., враховуючи його майновий стан, в тому числі корпоративні права в іноземній компанії, що підтверджується витягом з перекладом. До того просить врахувати, що будь-яке нерухоме майно у приватній власності ОСОБА_5 відсутнє, що підтверджується витягом з реєстру нерухомого майна.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави. Зазначає, що ухвала судом винесена з порушенням вимог закону. Посилається на те, що посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не підтверджується матеріалами кримінального провадження, а органом досудового розслідування не зібрано належних та допустимих доказів, які б свідчили як про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, так і підстав застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Твердження прокурора про наявність передбачених п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є голослівними та ґрунтуються виключно на припущеннях. З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження ОСОБА_7 в якості альтернативного запобіжного заходу можливо визначити заставу в межах, встановлених КПК України, який буде достатнім для забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти будь-яким із передбачених ст. 177 КПК України ризикам.

Апеляційні скарги розглядаються за відсутності обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , їх захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності обвинувачених, апеляційний суд бере до уваги, що в апеляційних скаргах не порушується питання про погіршення їх становища і від них не надходили клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При оцінці доводів апеляційних скарг та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_7 обвинувачуються, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів, за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років із конфіскацією майна, та ОСОБА_5 ще й у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. До того ж дані кримінальні правопорушення вчиненні на території установи виконання покарань, в умовах ізоляції від суспільства, в період розгляду щодо них інших кримінальних проваджень та відбування покарання.

Тому, колегія суддів вважає, що виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_14 та ОСОБА_7 обвинувачуються, конкретних обставин, за яких скоєні діяння та даних про їх особу, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_14 та ОСОБА_7 перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або інших осіб у кримінальному провадженні, та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються.

Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_7 .

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання кримінальному провадженню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Всупереч доводів сторони захисту, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційних скаргах.

Апеляційний суд вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запобіжний захід з врахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених, у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального провадження (допит обвинувачених, свідків, експертів тощо, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував і те, що останні обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України, а ОСОБА_5 ще й за ч. 2 ст. 255-1 КК України, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів уважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченим розміру застави підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. 177, 178, ч. 5 ст. 183 КПК України.

У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг про можливість визначення обвинуваченим розміру застави не можуть бути прийняті до уваги та спростовуються вищенаведеним.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що в матеріалах кримінального провадження є достатньо доказів та підстав, які свідчать про те, що запобіжний захід обвинуваченим може бути змінений на більш м`який без шкоди для реалізації завдань кримінального провадження, а також про те, що прокурором не доведено існування будь-яких ризиків того, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Колегія судів не перевіряє доводи захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про безпідставність обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , оскільки суд апеляційної інстанції не повинен дублювати повноваження суду першої інстанції і може перевірити вищевказані доводи тільки під час оскарження остаточного рішення суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду в розумні строки.

Посилання сторони захисту на дані про особу ОСОБА_5 , зокрема перебування на утриманні хворої матері, яка є особою з інвалідністю, котра маючи тяжкі захворювання фактично не в змозі себе повноцінно забезпечити та потребує стороннього догляду, апеляційний суд вважає такими, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження йому строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про те, що заявлені прокурором ризики є голослівними, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними доказами.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не доведено неможливості застосування щодо обвинувачених ОСОБА_5 й ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених у кримінальному провадженні.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг у цій частині, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, а також незаконно впливати на свідка, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинувачених таких захворювань, що виключають тримання їх під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає утриманню їх під вартою.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачені можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів контрольного провадження, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судове провадження щодо обвинувачених триває, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів не встановила, застосований судом запобіжний захід стосовно обвинувачених ОСОБА_5 й ОСОБА_7 , та його продовження, всупереч доводів апеляційних скарг, відповідає вимогам ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331 КПК України, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги, доводи яких не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2025 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 строк тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді