Провадження №1-кс/523/8556/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , в присутності підозрюваної ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого СВ ВП№2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене керівником Пересипської окружної прокуратури м. Одеси, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, одруженої, пенсіонера, хворої на гіпертонію та острохондроз (зі слів підозрюваної), маючої 2 групу інвалідності, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділенням відділення поліції № 2 Одеського РУП № ГУНП в Одеській області п здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000822 від 22.12.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів Пересипської окружною прокуратурою міста Одеси.

Так, органами досудового розслідування встановлено що 22.12.2025 року приблизно об 11 год. 00 год., між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходилась в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , разом із своїм рідним братом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на побутовому ґрунті сталася словесна суперечка.

В ході триваючого конфлікту та особистої неприязності, ОСОБА_7 , діючи непомітно для ОСОБА_5 , стиснув у лівій руці ніж та наніс ним один удар в область грудної клітини справа потерпілій ОСОБА_5 , спричинивши їй тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини праворуч, перелому 3 ребра праворуч, що супроводжувалося правобічним гемотораксом.

В цей час, для відвернення подальшого здійснення ОСОБА_7 шкоди життю чи здоров`ю ОСОБА_5 , присутній в квартирі її чоловік ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повалив ОСОБА_7 на підлогу та схопив разом із ОСОБА_5 за кисть його лівої руки, після чого спільними зусиллями розтиснули пальці вказаної руки ОСОБА_7 , в результаті чого ніж впав на підлогу і тим самим протиправні дії останнього були припинені.

У подальшому, у ОСОБА_5 , яка достеменно розуміла, що її брат ОСОБА_7 позбавлений можливості продовжити свої злочинні дії, без перерви у часі з метою помсти за скоєне у неї виник злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_7 .

Переслідуючи у вказаний час та місці мету умисного вбивства ОСОБА_7 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, агресивно налаштована ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи при цьому їх настання, у виді настання смерті потерпілого, який являється близьким родичем, взяла з підлоги вище зазначений ніж та тримаючи його у правій руці як знаряддя злочину, умисно нанесла ним ОСОБА_7 один удар в життєво важливий орган, а саме в ділянку по верхньому краю середньої третини лівої ключиці, спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення, проникаючого в плевральну порожнину з повним пересіченням підключичної артерії, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_7 на місці події від гострої крововтрати.

23.12.2025 року о 15 год. 40 хв. ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України було затримано та в той же день повідомлено про підозру у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 22.12.2025, об`єктом якого являється місце скоєння злочину квартира АДРЕСА_2 . В ході огляду вилучено предмет схожий на ніж з плямами речовини бурого кольору на лезі та руків`ї, ганчірку білого кольору з плямами речовини бурого кольору, 5 патронів та мобільний телефон марки «Redme Note 12»;

- протоколом огляду трупу від 22.12.2025, в ході якого у відділенні ООБСМЕ в м. Одесі по пров. Валіховському, 4, оглянуто труп ОСОБА_7 та вилучено біологічні зразки та речі, в які він був вдягнутий на момент події злочину;

- протоколом затримання особи ОСОБА_5 , здійсненого 23.12.2025 упорядку ст. 208 КПК України. В ході особистого обшуку затриманої вилучено речі одягу підозрюваної зі слідами речовини бурого кольору схожої на кров та пошкодженнями;

- протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- протоколами допиту інших свідків, які не були очевидцями події злочину, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

24.12.2025 року до Пересипського районного суду міста Одеси надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП№2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене керівником Пересипської окружної прокуратури м. Одеси щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , яке обґрунтоване тим, що вона може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку із тим, що підозрювана офіційно не працевлаштована, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, крім того, остання підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання від 7 (семи) до 15-ти (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, тому є підстави вважати, що підозрювана, знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні вказаного злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може почати переховуватися від органу досудового розслідування та в подальшому від суду.

Слід зауважити, що застосування запобіжного заходу, який оптимально відповідає конкретним обставинам кримінального провадження, багато у чому визначається характером (властивостями вчиненого злочину), одним з важливіших серед яких є тяжкість пред`явленого обвинувачення. Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що залежно від неї (тяжкості) залежить покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести (у разі визнання його винним). Зокрема, у п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зустрічається й у міжнародному праві.

Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений підозрюваним/обвинуваченим. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, інкримінований підозрюваному/обвинуваченому, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

- незаконно впливати на свідків, у зв`язку із тим, що підозрювана особисто знайома зі свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 . На теперішній час свідки допитані лише на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом підозрюваної можуть змінити показання в залі судового засідання, оскільки підозрювана знає їх особисто та може незаконно на них впливати.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити з підстав, викладених в ньому;

Слідчий ОСОБА_6 підтримав прокурора;

захисник ОСОБА_4 подав заперечення щодо клопотання слідчого, просив застосувати нічний домашній арешт та безперешкодно відвідувати медичні заклади, обґрунтовуючи особою підозрюваної та доданими до матеріалів позитивними характеристиками з місця проживання останьої;

ОСОБА_5 підтримала захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи останнього, заслухавши думку учасників судового засідання, вважаю, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст.177, 183 зазначеного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст.ст.2,9 наведеного Кодексу, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності і в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтями 22, 26 означеного Кодексу регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, та сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За ч.3 ст.194 вказаного Кодексу, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, але не доведе існування ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Крім того, строки застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачено у ст.197 КПК України, з огляду на що й дотримуючись положень ст.28 цього ж Кодексу, під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, суд повинен дотримуватись вимог розумності такого строку.

В силу ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на право на свободу та особисту недоторканість.

Частиною 1 ст.12 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

За ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суд у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Разом із тим, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин, а за п.39 рішення у справі «Хайредінов проти України», існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект п.3 ст.5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання від вартою перестає бути обґрунтованим.

Опріч викладене, згідно з п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», Суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Як слідує з п.37 рішення ЄСПЛ у справі «Волосюк проти України», подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою.

Наряду з наведеним, за п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», Суд встановлює, що п.3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Слід також зауважити на тому, що згідно рішення Конституційного суду України №14-рн/2003 від 08.07.2003 року у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Згідно повідомлення про підозру, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваної, слідчим суддею враховуються дані щодо особи ОСОБА_5 : одруженої, пенсіонера, хворої на гіпертонію та острохондроз (зі слів підозрюваної), маючої 2 групу інвалідності, зареєстрованої та проживаючої в Одесі, за місцем мешканням характеризується виключно позитивно, раніше не судимої.

Враховуючи в сукупності дані щодо особи підозрюваної, а також тяжкість кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, тому на думку слідчого судді, прокурором доведений ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який полягає в тому, що остання розуміючи наслідки покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, може вдатися до спроб переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності.

Виходячи з наведених принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, вимог КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ, судом при вирішенні питання щодо застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу, приймається до уваги тяжкість інкримінованих їй правопорушення, наявність у неї місця проживання в м. Одесі, недоведеність стороною обвинувачення існування відповідних ризиків.

Так, прокурором і розглядуваним клопотанням, і під час його розгляду в судовому засіданні доведено достатність застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та доведено актуальність існування в теперішній час ризику, передбаченого ст.177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), тому слідчий суддя доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, уявляється достатнім й обґрунтованим застосування до останньої більш м`якого запобіжного заходу ніж зазначений в клопотанні слідчого.

Таким чином, дотримуючись завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, слідчий суддя враховує необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами суспільства та держави та забезпечення охоронюваних прав та свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження та вважає за необхідне застосувати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що з урахуванням даних про особу підозрюваної, відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, що у сукупності дає достатні підстави вважати, що на теперішній час застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та запобігти можливим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст.177,181, 183, 369-372 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

У клопотанні старшого слідчого СВ ВП№2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці - до 25.02.2026р., включно, із забороною їй залишати місце свого фактичного проживання, із можливістю відвідування медичних закладів та в разі оголошення повітряної тривоги бомбосховища.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1)утримуватись від спілкування із свідками стосовно данного кримінального провадження;

2) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) без дозволу слідчого, прокурора або суду не відлучатися за межі Одеської області;

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на підозрювану може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням домашнього арешту здійснює слідчий, а якщо справа перебуває в провадженні суду - прокурор.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1