Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/75/25
Провадження №: 1-кп/332/137/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2024 за № 0000747, у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому, не зменшилися і не перестали існувати, термін перебування під вартою обвинуваченого закінчується 10.11.2025, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу. Також прокурор просив не визначати обвинуваченому розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання не заперечував.

Захисник адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного.

Потерпіла у судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд виходить з такого.

Частина 2 статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177,178,183,199 КПК України.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні було встановлено, що під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.10.2024 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який був неодноразово продовжений.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Відтак, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з таких підстав.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке законодавцем віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, санкція статті передбачає покарання від 7 до 15 років позбавлення волі. Розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, можливі наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений може переховуватися від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1. ст. 177 КПК України.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

Разом з тим, оскільки на даний час усі свідки сторони обвинувачення допитані судом, а від допиту одного зі свідків сторона обвинувачення відмовилася, то суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному перестав існувати.

Суд також враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас, як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Суд вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати.

Враховуючи наявні дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, суд вважає виправданим саме такий обраний запобіжний захід, оскільки обставини інкримінованого кримінального правопорушення, норми діючого кримінального процесуального законодавства та наявні ризики дають підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак, вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

Вказані обставини, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, дають достатні підстави вважати, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який згідно з пред`явленим обвинуваченням є насильницьким, суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистих свобод, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім цього, в ході розгляду клопотання прокурора стороною захисту не надано, а судом не встановлено обставин, що обвинувачений за станом здоров`я не може перебувати в умовах слідчого ізолятора.

Запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що узгоджується з позицією ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16 травня 2013 року.

Разом з тим, на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Прокурор з посиланням на дану норму права просив не визначати розмір застави обвинуваченому ОСОБА_5 .

Суд зазначає, що ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2025 ОСОБА_5 визначений альтернативний захід у виді застави у розмірі 200 (двохсот) розмірів) прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 600,00 грн. Ухвалами суду від 05.03.2025, 16.04.2025, 06.06.2025, 23.07.2025, 12.09.2025, 30.10.2025, 18.12.2025 зазначений розмір застави залишений без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст.182 КПК України щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину встановлюється розмір застави від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи матеріальне становище обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_5 альтернативний захід у виді застави без зміни раніше визначеного його розміру у 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (із розрахунку 3028 гривень), що складає 605 600,00 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого є таким, що підлягає частковому задоволенню, а отже вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів, з визначенням розміру застави із покладенням обов`язків в разі сплати суми застави на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 177, 178, 199, 331, 376 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 60 (шістдесят) днів, тобто по 03 квітня 2026 року включно, з утриманням у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

Розмір альтернативного заходу у виді застави залишити у визначеному раніше розмірі - 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 600,00 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок № UA15001205, відкритий в Держказначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, , в призначенні платежу обов`язково зазначати інформацію про ПІБ обвинуваченого, номер справи і суд, у якому обрано запобіжний захід.

У разі внесення застави строком на 2 (два) місяці покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у тому числі з державами, з котрими Україна має міждержавні договори про перетин кордонів за внутрішньодержавними паспортами.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до прокурора або суду без поважних причин, не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суддя вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня оголошення до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 04 лютого 2026 року о 09 годині 00 хвилин.

Суддя ОСОБА_1