Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" кримінальне провадження № 0001127 щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Борисполя Київської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

згідно зі ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2025 ОСОБА_10 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Цим же вироком частково задоволено цивільні позови потерпілих. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на користь ОСОБА_8 400 000 грн, на користь ОСОБА_7 - 400 000 грн і на користь ОСОБА_9 - 200 000 грн.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, фактично зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість і посилається на судову практику. Обставинами, які свідчать про необхідність призначення ОСОБА_11 більш суворого покарання, на думку потерпілого, є завдання непоправної шкоди йому та іншим потерпілим, які є близькими родичами загиблого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, зокрема, відсутність каяття, добровільного відшкодування збитків, співпраці зі слідством. У той же час, відсутність обставин, які обтяжують покарання, не може слугувати підставою для призначення ОСОБА_10 покарання на строк, значно нижчій за максимальний, передбачений відповідною санкцією, і суд у вироку не обґрунтував, чому не призначив максимально можливе покарання.

Також звертає увагу на необхідність підтримки авторитету правосуддя та забезпечення належного рівня превенції на фоні суспільної уваги до цієї справи, на обставини вбивства та кількість спричинених загиблому тілесних ушкоджень, суспільного резонансу, висловлення обвинуваченим погроз у бік потерпілих.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 містять аналогічні вимоги та їх обґрунтування.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити; доводи захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду в частині призначеного покарання законним, обґрунтованим і вмотивованим; думку прокурора на підтримку апеляційних скарг потерпілих; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_10 вчинив умисне вбивство ОСОБА_13 за наступних обставин.

3 червня 2024 року приблизно з 00:00 годин до 01:00 години ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на сходах першого поверху гуртожитку на АДРЕСА_2 , де зустрів ОСОБА_13 , який проживав у цьому ж гуртожитку. За невстановлених причин у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на вчинення вбивства ОСОБА_13 , який за станом здоров`я не міг належним чином захиститись, оскільки пересувався виключно на милицях після перенесених 16 лютого 2024 року уламкових переломів кісток обох ніг. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_10 наніс ногами та руками численні удари по голові, тулубу та руках ОСОБА_13 , спричинивши йому тілесні ушкодження: поєднану травму голови (закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під м`яку мозкову оболонку та шлуночки мозку), грудної клітки (закрита травма грудної клітки з переломами 9-11 ребер зліва з ушкодженням плеври та з крововиливом у ліву легеневу порожнину 1 500 мл), живота (закрита травма живота з крововиливом у брижу товстої кишки та її розривом та крововиливом в черевну порожнину 1 500 мл), що ускладнилась крововтратою та шоком; численні синці, садна, рани в області голови, численні садна, синці шиї, тулуба, кінцівок, живота, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, і від яких потерпілий помер 3 червня 2024 року о 02 годині 46 хвилин в КНП "Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування". Загалом ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_13 не менше 125 точок прикладення сили.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дії ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті інший людині, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційної скарги дотримав суд і вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_10 вчинив умисний особливо тяжкий злочин, суспільно небезпечним і невідворотним наслідком якого є смерть людини, особу винного, який судимостей не має, але притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризувався за місцем навчання, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто суд взяв до уваги зазначені раніше дані й обставини, в тому числі ті, на які є посилання в апеляційних скаргах, і правильно призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в середніх межах, установлених у санкції відповідного закону України про кримінальну відповідальність. У вироку наведено мотиви призначення покарання, як це передбачено п.2 ч.3 ст.374 КПК України, і не повинні бути мотиви не призначення максимально можливого покарання, оскільки це не передбачено законом.

Крім того, згідно з висновком судової психіатричної експертизи № 277 від 20.06.2024 ОСОБА_10 за своїм психічним станом у період вчинення кримінального правопорушення та на час проведення експертизи міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, проте страждав на емоційно нестабільний розлад особистості (F60.3 за МКХ-10).

У зв`язку з цим відсутні підстави вважати, що призначене ОСОБА_10 покарання є явно несправедливим через м`якість.

Саме таке покарання, як його призначив суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілих колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2025 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3