ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3118/25 Справа № 187/2015/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000537 за апеляційними скаргами прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_9 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, а саме у вступній частині вироку зазначити, що обвинувачений є громадянином України, а в резолютивній частині вироку зазначити, що початок строку відбування покарання рахувати з 08.08.2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення п.4 ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині вироку не зазначив громадянство обвинуваченого.

Також судом не дотримано вимог ч.5 ст.72 КК України та п.2 ч.4 ст.374 КПК України, оскільки в резолютивній частині вироку не зазначено розрахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченого.

13.10.2025 року від прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, до суду апеляційної інстанції надійшла відмова від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає розгляду.

Разом з цим, оскільки апеляційна скарга подана також захисником ОСОБА_7 , то суд апеляційної інстанції продовжив розгляд апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статті; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 дійсно наніс два удари ножем, який мав при собі, в область грудної клітини ОСОБА_10 , при цьому сам обвинувачений не заперечує, що хоча і діяв умисно, проте не бажав настання смерті потерпілого, також зазначав, що якби він мав намір вбити потерпілого, то йому б нічого не завадило довести цей злочинний намір до кінця.

Однак обвинувачений наніс удари в короткий проміжок часу, після чого покликав свідків на допомогу потерпілому та поїхав з місця пригоди.

Крім того, одразу після подій обвинувачений ОСОБА_8 викликав швидку медичну допомогу.

Таким чином, зазначене свідчить про те, що обвинувачений усвідомив свою вину та намагався запобігти тяжким наслідкам, вживши заходів щодо отримання потерпілим медичної допомоги, що свідчить про відсутність умислу на вбивство.

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, 08.08.2024 року, близько 02.00 години, ОСОБА_8 перебував поблизу буд. АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де сумісно розпивали алкогольні напої. В цей час між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого у останнього раптово виник умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , тобто на умисне вбивство останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, правою рукою з кишені одягнених на ньому шортів дістав складний ніж, який визначив для себе як знаряддя вчинення вбивства та, утримуючи його у правій руці, знаходячись в безпосередній близькості обличчям до потерпілого, діючи умисно, прагнучи спричинити смерть потерпілому шляхом ушкодження життєво важливих органів, наніс лезом вказаного ножа один прямий удар в область передньої поверхні грудної клітини зліва та один удар зправа наліво в область лівої бічної поверхні грудної клітини, внаслідок яких потерпілий ОСОБА_10 відчув різкий біль та відійшов від ОСОБА_8 .

В свою чергу, ОСОБА_8 , вважаючи свої дії, направлені на умисне вбивство, тобто умисне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 доведеними до кінця, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, однак, у зв`язку із своєчасним наданням медичної допомоги ОСОБА_10 , смерті останнього вдалось запобігти, внаслідок чого ОСОБА_8 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, тобто виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення, яке не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Своїми умисними діями, відповідно до висновку експерта № 2804е від 13.09.2024року, ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітини зліва, яке розпочинається раною між середньо- ключичною та передньою пахвовою лініями, що переходить у рановий канал, який направлений спереду назад, ззовні досередини та знизу догори, з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, проникненням у ліву плевральну порожнину та розвитком лівобічного гемопневмотораксу та проникаючого колото-різаного поранення лівої бічної поверхні грудної клітини зліва, яке розпочинається раною по середньо-пахвовій лінії, що переходить у рановий канал, який направлений зліва направо та знизу догори з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, проникненням у ліву плевральну порожнину та розвитком лівобічного гемопневмотораксу, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не бажав настання смерті потерпілого ОСОБА_10 та про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - є безпідставними з огляду на таке.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України КК України, підтверджується:

- показами обвинуваченого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції показав, що 08.08.2024 року між ним та потерпілим ОСОБА_10 виник конфлікт, після якого він поїхав додому. По дорозі в автомобілі він побачив, що в нього пропав гаманець. Він повернувся на місце конфлікту, підійшов до потерпілого, щоб розібратись, однак потерпілій знову почав розмови про війну, із яким він не був згодний, а тому між ними стався конфлікт і ОСОБА_10 наніс йому один удар в обличчя рукою, після чого він дістав ніж, який знаходився у нього в кармані, замахнувся на ОСОБА_10 два рази рукою із ножом і наніс два удари, але куди саме наносив удари, - не пам`ятає. Вважає, що він діяв з метою самозахисту від нападу потерпілого. Після цього він сів в автомобіль і поїхав додому;

- показами потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні показав, що 08.08.2024 року близько 2.00 ночі він перебував в с. Миколаївка по вул. Центральній із знайомими друзями ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . До них приїхав на автомобілі ВАЗ ОСОБА_8 , якого він раніше не знав, та якому запропонували з ним випити коньяку, на що він погодився. Всі стояли розмовляли, після чого ОСОБА_8 поїхав кудись по справам і потім через 15 хвилин повернувся і погукав його. Він відійшов від компанії і підійшов до нього, після чого почув удар ножем в сторону серця, він схватився за серце, потім був нанесений ОСОБА_8 другий удар під ліву руку біля серця. Після цього він почав кричати знайомим, що його підрізали, а ОСОБА_8 поїхав на машині в невідомому напрямку. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 поїхали шукати ОСОБА_8 , але повернулись, бо його не знайшли. Потім його на машині наздогнали його друзі, після чого викликали швидку допомогу і його було доставлено в лікарню, він втрачав свідомість по дорозі. Сварки між ним та обвинуваченим не було, причину конфлікту пояснити не може, він був в стані алкогольного сп`яніння, однак заперечує що наносив удари обвинуваченому. Знаходився на лікуванні 18 днів, майнову шкоду ніхто не відшкодовував;

- показами свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні пояснила, що 08.08.2024 року близько 2.00 вона знаходилась разом із знайомими ОСОБА_19 , ОСОБА_11 та ОСОБА_20 в с. Миколаївка по вул. Центральній. До них на машині червоного кольору під`їхав ОСОБА_8 . Всі спілкувались, пили різні напої, говорили на різні теми. Потім ОСОБА_8 кудись поїхав і повернувся знову до них. Він та ОСОБА_10 відійшли від них на деяку відстань і розмовляли між собою. Потім вона почула як ОСОБА_10 закричав - «він мене підрізав», побачила, що ОСОБА_8 сів у свою машину та поїхав, вони почали його доганяти, але не догнали, повернулись до ОСОБА_10 і знайшли його по дорозі, що сталось, - він не говорив, так як він був слабкий, бачила в нього дві рани на тілі біля серця та лівої руки, після чого вона із ОСОБА_11 відвезли потерпілого до лікарні, де йому надали допомогу;

Аналогічні покази в суді першої інстанції надали свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_21 , при цьому свідок ОСОБА_11 доповнив, що конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 він не бачив і не чув, в компанії між ними також не було сварки, хоча потерпілий та всі були в стані алкогольного сп`яніння.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами та висновками експертів:

- протоколом огляду місця події від 08.08.2024 року, який проводився по АДРЕСА_2 навпроти продуктового павільйону, де за асфальтованою дорогою розташовані чотири бетонні блоки білого кольору, біля яких маються плями бурого кольору та за павільйоном на асфальтовому покритті виявлені плями бурого кольору, з яких взяті змиви, з фототаблицями з виглядом місцевості та із слідами речовини бурого кольору на бетонних блоках (а.п. 20-23);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.08.2024 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка нанесла йому два ножових удари по тулубу ліворуч 08.08.2024 року о 02.00 год. в смт. Миколаївка (а.п. 36-38);

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.08.2024 року, відповідно до яких свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 вказали на ОСОБА_8 як на особу, яка нанесла ОСОБА_10 ножові удари 08.08.2024 року близько 02.00 год. в смт. Миколаївка по вул. Центральна, біля буд. 101 (а.п. 53-55; 56-58; 59-61);

- протоколом огляду від 08.08.2024 року автомобіля ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_1 , червоного кольору, відповідно до якого ОСОБА_8 повідомив, що в період часу з 23.00 год. 07.08.2024 року до 03.00 год. 08.08.2024 року він перебував біля магазину, де в нього виник конфлікт з невідомим чоловіком, який ударив його по верхній губі, після чого він дістав розкладний ніж з машини та наніс два удари в область грудної клітки цьому чоловіку, потім сів в автомобіль та покинув місце події. ОСОБА_8 добровільно погодився видати вказаний ніж (а.п. 94-97);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.08.2024 року та відеозаписом до нього, відповідно до якого ОСОБА_8 пояснив, що приїхав 07.08.2024 року, близько 23.30 год. на своєму автомобілі ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_1 , на вказану ділянку, де знаходились його знайома ОСОБА_22 та троє осіб, всі разом вживали алкогольні напої, з одним із чоловіків у нього виник конфлікт близько 02.00 год. 08.08.2024 року, в ході якого незнайомий раніше чоловік ударив правою рукою його по верхній губі, після чого він дістав правою рукою із кишені шортів розкладний ніж та наніс два удари ножем в область грудної клітини вказаного чоловіка. З місця події поїхав на автомобілі, по дорозі зателефонував до швидкої допомоги та повідомив, що потрібна допомога (а.п. 99-102);

- висновком судового експерта № 2804е від 13.09.2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

- проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітини зліва, яке розпочинається раною між середньо-ключичною та передньою пахвовою лініями (на відстані 130,0 см догори від підошовної поверхні лівої стопи), що переходить в рановий канал, який направлений спереду назад, ззовні досередини та знизу догори, з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, проникненням у ліву плевральну порожнину та розвитком лівобічного гемопневмотораксу;

- проникаючого колото-різаного поранення лівої бічної поверхні грудної клітки, яке розпочинається раною по середньо-пахвовій лінії (на відстані 129,0 см догори від підошовної поверхні лівої стопи), що переходить в рановий канал, який направлений зліва направо та знизу догори з ушкодженням шкіри,

- підшкірно-жирової клітковини, з проникненням у ліву плевральну порожнину та розвитком лівобічного гемопневмотораксу. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можна вказати, що дані ушкодження утворилися незадовго до надходження на стаціонарне лікування у КНП «МКЛ № 6» ДМР, тобто і в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові.

Встановлені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, можна вказати, що вони спричинені від 2-х механічних дій гострого предмету, який володів колюче-ріжучими властивостями.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, можна вказати, що вони спричинені від 2-х механічних дій гострого предмету, який володів колюче-ріжучими властивостями, що діяв в область передньої лівої поверхні грудної клітини у напрямку спереду назад, ззовні досередини і знизу догори та діяв в область лівої бічної поверхні грудної клітини у напрямку зліва направо та знизу догори, яким міг бути і клинок ножа, або інший предмет з аналогічними травмуючими властивостями, що підтверджується характером ран та наявністю раньових каналів.

Враховуючи характер виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень (колото-різані рани), можна вказати, що вони є не характерними для спричинення їх при падінні з висоти власного зросту. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявленого у ОСОБА_10 тілесного ушкодження, дані медичної документації, можна вказати, що дане ушкодження утворилося незадовго до надходження на стаціонарне лікування у КНП «МКЛ № 6» ДМР, тобто і в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові.

Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 не суперечить механізму їх утворення, на який вказує останній в ході проведення слідчого експерименту за його участю. Характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 не суперечить механізму їх утворення, на який вказує ОСОБА_8 , в ході проведення слідчого експерименту за його участю (а.п. 186-190);

- протоколом слідчого експерименту від 05.09.2024 року та відеозаписом до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 показав, що він стояв обличчям до невідомого йому чоловіка, який наніс йому удар ножем, тримаючи його в правій руці, в область серця (лівий бік тулуба), після чого він, зігнувши ліву руку у ліктьовому суглобі, підняв її перпендикулярно тулубу. Після чого, невідомий йому чоловік наніс другий удар лезом ножа, тримаючи його в правій руці, в ліву частину тулуба ОСОБА_10 під пахвою. Від завданих ударів він відійшов назад. На запитання слідчого: «Чи спричиняв ОСОБА_10 тілесні ушкодження нападнику?», ОСОБА_10 відповів, що не спричиняв (а.п. 233-236);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не мав наміру вбивати потерпілого, тому його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події.

Колегія суддів звертає увагу на те, що замахом закон визнає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Мета досягнення суспільно небезпечного результату конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла і вчинити замах на їх досягнення. На цих позиціях ґрунтується і судова практика.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 24 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Верховний Суд у рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Так, колегія суддів, надаючи діянням обвинуваченого оцінку (з`ясування змісту і спрямованості умислу), враховує:

- обставини, що передували вчиненню злочину (спілкування ОСОБА_8 з ОСОБА_10 та свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , під час якого за показами обвинуваченого у нього виник конфлікт з потерпілим, хоча свідками зазначене заперечується, водночас ОСОБА_10 допустив, що між ними міг статись конфлікт в результаті вживання алкогольних напоїв; те, що обвинувачений спочатку поїхав від потерпілого і свідків, а потім повернувся на місце події; виникнення конфлікту між обвинуваченим і потерпілим на ґрунті особистих неприязних відносин безпосередньо перед замахом на вбивство);

- знаряддя та спосіб заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень (після спілкування з потерпілим ОСОБА_10 обвинувачений повернувся до потерпілого та свідків з ножем, який цілеспрямовано взяв із собою, потерпілому ОСОБА_10 завдано два удари ножем у напрямку розташування життєво важливих органів, а саме в область передньої поверхні грудної клітини зліва та зправа наліво в область лівої бічної поверхні грудної клітини, що підтверджується висновком судового експерта № 2804е від 13.09.2024 року);

- поведінку ОСОБА_8 після завдання ним указаних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 (не намагався вжити заходів для збереження життя потерпілого, адже не надав йому жодної допомоги, не викликав медичну допомогу, а навпаки покинув місце вчинення злочину).

Колегія суддів зазначає, що той факт, що в результаті спричинених ОСОБА_8 ударів ножем в грудну клітку потерпілому настали наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, не може безумовно свідчити про відсутність у обвинуваченого умислу на спричинення смерті ОСОБА_10 , оскільки це не сталося лише через те, що свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_18 відвезли потерпілого до лікарні, де йому була своєчасно надана кваліфікована медична допомога.

Доводи обвинуваченого про те, що він діяв з метою самозахисту від дій потерпілого, який вдарив його рукою в обличчя, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначена обставина заперечувалася потерпілим та не підтверджується показами свідків, які не бачили, щоб потерпілий завдавав йому ударів, також зазначене спростовується висновком судового експерта № 2525е від 19.08.2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлені легкі тілесні ушкодження, які він отримав за два дні до вчиненого злочину на роботі. Тілесних ушкоджень на обличчі у ОСОБА_8 зафіксовано не було.

Посилання захисника на те, що обвинувачений покликав свідків на допомогу потерпілому спростовується показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , які зазначали, що саме від потерпілого вони дізналися, що обвинувачений ОСОБА_8 завдав ножові поранення ОСОБА_10 .

Також твердження сторони захисту про те, що обвинувачений викликав швидку медичну допомогу є безпідставним, оскільки судом першої інстанції у вироку обгрунтовано зазначено, що в судовому засіданні не доведено, що саме ОСОБА_8 викликав швидку допомогу, так як відповідно до наданого обласним Центром екстреної медичної допомоги листа та даних з системи ОДМ 103 (аудіозапис звернення), 08.08.2024 року в 2.41 був виклик про надання медичної допомоги в с. Миколаївка на вул. Центральну у зв`язку із ножовим пораненням в область печінки, але прізвище заявника та кому потребується медична допомога, заявником не було вказано (а.п. 222, 223 т.2), також не доведено, що номер телефону, з якого був здійснений дзвінок, належить саме обвинуваченому, таким чином, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що саме обвинувачений викликав швидку медичну допомогу потерпілому.

Таким чином, зміст досліджених судом фактичних обставин і доказів дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 , повернувшись на місце події з ножем, на ґрунті неприязних відносин через конфлікт між ним та ОСОБА_10 , заподіяв потерпілому ножем тілесні ушкодження в область розташування життєво важливих органів в область грудної клітки, після цього залишив потерпілого на вулиці та не вжив заходів щодо надання медичної допомоги ОСОБА_10 для врятування його життя, тобто діяв з прямим умислом саме на вбивство іншої людини, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх наслідки у виді смерті потерпілого і бажав їх настання, однак його дії не призвели до заподіяння смерті завдяки діям свідків. Крім того, цілеспрямоване заздалегідь заготовлене знаряддя злочину ніж, локалізація тілесних ушкоджень (удари у грудну клітку), кількість ударів (2) свідчать про наявність у ОСОБА_8 умислу на позбавлення ОСОБА_10 життя. Обвинувачений не міг не передбачати і не усвідомлювати, що в результаті своїх дій - 2 ударів ножем в грудну клітку ОСОБА_10 отримає тілесні ушкодження, від яких може померти.

Колегія суддів вважає, що версія сторони захисту про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство не знайшла свого підтвердження під час дослідження матеріалів кримінального провадження. Тому відсутні підстави для висновку про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: у закінченому замаху на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Що ж стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, не одружений, а також думку потерпілого щодо призначення покарання та часткове відшкодування потерпілому витрат на лікування; обставин, що пом`якшують покарання, - не встановлено; обставина, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, оскільки призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року - залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4