Справа № 626/3478/24
провадження № 1-кп/632/83/25

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000041 від 17 квітня 2024 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , смт Нижній Одес Сосногорського району Республіки Комі, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 308 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

14 жовтня 2024 року до Златопільського (раніше Первомайського) міськрайонного суду Харківської області на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 308 КК України.

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього передбачених законом обов`язків, а саме: з`являтися за кожним викликом слідчого, прокурора чи суду; утримуватися від учинення будь-яких дій, спрямованих на незаконний вплив на свідків; цілодобово перебувати на території домоволодіння, у якому він проживає, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене клопотання обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження на даний час не завершено.

На думку прокурора, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та ч. 2 ст. 308 КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років. Усвідомлюючи тяжкість інкримінованих діянь та можливість призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі, він може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності.

Також, на думку прокурора, існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні. На підтвердження цього вказується, що, розуміючи ступінь тяжкості інкримінованого злочину та можливі наслідки, ОСОБА_4 може особисто або через інших осіб вчинити дії, спрямовані на схиляння свідків до відмови від надання показань, що створює загрозу незаконного впливу на них.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 схильний до вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, не має постійного місця роботи та стабільного джерела доходу. За таких обставин, перебуваючи на волі, він може продовжити злочинну діяльність.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити, оскільки вважає мету та підстави застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту законними й обґрунтованими, з огляду на те, що обвинувачений систематично ігнорує виклики до суду та не з`являється у судові засідання. Також на думку прокурора, на сьогодні, в контексті з тим, що 24 лютого 2022 року РФ розпочала військову агресію проти України, існує реальна можливість перетину кордону.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували проти обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та обрання обов`язків. Водночас, прохали не обирати цілодобовий домашній арешт, з огляду на те, що у обвинуваченого на утриманні знаходяться непрацездатні батьки, які потребують постійного догляду та необхідності відвідування закладів охорони здоровья.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах питань, які вирішуються, суд доходить подальшого висновку.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності обрання запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 20 серпня 2024 року щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, строком застосування до 20 жовтня 2024 року, включно, та продовжено ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2024 року до 17 грудня 2024 року, а потім ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року до 12 лютого 2025 року, після чого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту більше не продовжувався за відсутністю клопотань сторони обвинувачення.

Згідно із статтею 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби ( частина 1 стаття 181 КПК України.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (частина 2 статті 181 КПК України)

Частинами 1, 5, 7 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.

Отже, на даній стадії судового провадження суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Обвинуваченому ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та ч. 2 ст. 308 КК України, найсуворішою санкцією статті, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.

Водночас суд враховує, що ризик у контексті кримінального провадження означає певну ймовірність того, що особа вчинить дії, які перешкоджатимуть судовому розгляду або створять загрозу суспільству.

Отже, щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, суд вважає необхідним зазначити таке.

Як обґрунтовано зазначила сторона обвинувачення, судовий розгляд цього кримінального провадження фактично не здійснюється з причин, що залежать від поведінки обвинуваченого. З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 систематично ігнорує виклики до суду та без поважних причин не з`являється у судові засідання, попри те що про дату, час і місце їх проведення був належним чином повідомлений відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Крім того, згідно зі складеними правоохоронними органами актами про привід та встановлення місце знаходження обвинувачення і відповідними довідками, обвинувачений не перебуває за місцем свого зареєстрованого та фактичного проживання, у зв`язку з чим забезпечити його явку до суду примусовим приводом не є можливим. Така поведінка свідчить про свідоме ухилення від участі у судовому розгляді та неналежне виконання процесуальних обов`язків.

Унаслідок цього розгляд кримінального провадження відкладається, що призводить до істотного затягування судового процесу, порушення принципу розумних строків та створення перешкод для повного, всебічного й неупередженого з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення.

Крім того, оцінюючи ризик втечі у контексті чинників, пов`язаних із характеристикою особи, її моральними якостями, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та іншими видами зв`язку з державою, у якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, що узгоджується з підходом, сформульованим у рішенні ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58, суд бере до уваги, що обвинувачений не перебуває у зареєстрованому шлюбі, офіційно не працевлаштований, постійного місця роботи не має. Він має постійне місце проживання, де проживає разом із батьками, однак зазначені обставини не стали для нього стримуючим фактором.

Будь-яких інших даних щодо наявності міцних соціальних зв`язків обвинуваченого за місцем проживання, які могли б свідчити про існування реального стримуючого чинника та забезпечити в майбутньому належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суду не надано.

Суд також бере до уваги загальновідомі обставини, пов`язані з триваючою збройною агресією проти України та запровадженням на всій території держави правового режиму воєнного стану. Нині не всі ділянки державного кордону України перебувають під повним і стабільним контролем української влади, що об`єктивно ускладнює можливість ефективного запобігання незаконному перетину кордону. У таких умовах створюються передумови, за яких особа, бажаючи уникнути кримінальної відповідальності, може спробувати використати прогалини у системі безпеки для втечі з території України.

На переконання суду, обвинувачений, усвідомлюючи реальну можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі, може вдатися до активних дій, спрямованих на ухилення від суду, у тому числі шляхом незаконного перетину державного кордону України. Така поведінка відповідає логіці людських реакцій у ситуаціях, коли особа перебуває під загрозою реального позбавлення волі та не має значущих соціальних, сімейних чи професійних зв`язків, які б її стримували.

Суд також враховує, що в умовах воєнного стану контроль над переміщенням громадян ускладнений, а ризик незаконного залишення території України суттєво підвищується. З огляду на це суд наголошує, що ризик переховування обвинуваченого від суду в сучасних умовах є не лише реальним, а й надзвичайно вагомим та таким, що потребує застосування належних запобіжних заходів для його мінімізації.

З огляду на наведене суд доходить до висновку, що існування зазначених обставин підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та вимагає застосування до обвинуваченого дієвого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні - слід враховувати, встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 ст. 95 КПКУ країни).

За таких обставин, з урахуванням того, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, суд доходить висновку, що існує певна ступень ймовірності того, що обвинувачений може впливати на свідків обвинувачення, яких суд ще не допитав. Зокрема, це може виражатися у спонуканнях свідків до зміни показань, перекручуванні фактів, спотворенні обставин, які їм достовірно відомі.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_4 схильний до вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або перекурсорів, не має постійного місця роботи, а отже стабільного доходу, тому перебуваючи на свободі може продовжити свою злочинну діяльність.

Аналізуючи викладене, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, суд вважає встановленим наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду, з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності; можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, допит яких не проведено судом, вчинення іншого кримінального правопорушення.

На переконання суду, застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, суд доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід, ніж домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово, на даному етапі судового провадження не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, суд, проаналізувавши доводи сторін кримінального провадження, врахувавши наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та оцінивши у сукупності всі встановлені обставини, зокрема: вагомість доказів щодо вчинення обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим; відомості про особу обвинуваченого; відсутність будь-яких медичних документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під цілодобовим домашнім арештом, приходить до висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З огляду на це суд вважає обґрунтованим та доцільним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із населеного пункту, у якому він мешкає, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, за винятком випадків необхідності забезпечення особистої безпеки, у зв`язку з запровадженням правового режиму воєнного стану, а також, необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та його стаціонарного лікування у закладах охорони здоров`я;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Суд доходить висновку про відсутність підстав для покладення на обвинуваченого процесуального обов`язку «не чинити вплив на свідків», оскільки ст. 195 КПК України не містить положення, яке б передбачало можливість встановлення такого обов`язку у такому формулюванні чи змісті. Окремо слід зазначити, що прокурором не визначено коло конкретних свідків або інших осіб, на яких, на його думку, може бути здійснений такий вплив. За відсутності чітко окреслених обставин, які б підтверджували необхідність застосування цього обов`язку, суд не вбачає правових підстав для його запровадження.

При вирішенні питання доцільності встановлення домашнього арешту у певний період доби, суд враховує, що стороною захисту не надано жодних переконливих доказів, які свідчать про неможливість перебування обвинуваченого під цілодобовим домашнім арештом та зменшення наявних ризиків до такого ступеню, що їм можливо запобігти шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів. Зокрема, стороною захисту не надано доказів, щодо необхідності здійснення обвинуваченим догляду за батьками та необхідністю відвідування закладів охорони здоров`я. Також, суду не надано будь якого документу, щодо необхідності проходження обвинуваченим лікування та неможливості такого лікування у домашніх умовах.

Таким чином, клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 331, 369 372, 376, 392 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000041 від 17 квітня 2024 року щодо ОСОБА_4 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 308 КК України - задовольнити.

Обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою його мешкання: АДРЕСА_1 , строком до 03 лютого 2026 року, включно, за винятком надання обвинуваченому ОСОБА_4 невідкладної медичної допомоги та необхідності його стаціонарного лікування у закладах охорони здоров`я, а також, необхідності прослідувати до місця укриття чи бомбосховища під час оголошення сигналу «Повітряна тривога» та подальшого невідкладного повернення до визначеного цією ухвалою місця домашнього арешту після сигналу «Відбій повітряної тривоги».

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із населеного пункту, у якому він мешкає, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, за винятком випадків необхідності забезпечення особистої безпеки, у зв`язку з запровадженням правового режиму воєнного стану, а також, необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та його стаціонарного лікування у закладах охорони здоров`я;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися у житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід, зокрема, тримання під вартою.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, обвинуваченому.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на територіальний підрозділ Національної поліції за місцем відбуття домашнього арешту, направивши на його адресу копію цієї ухвали.

Строк дії ухвали суду до 03 лютого 2026 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя:ОСОБА_1