Справа № 274/7482/25 Провадження № 1-кп/0274/923/25
УХВАЛА

16.12.2025 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ,

в ході судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадженні, внесеному 16.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 щодо:

ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

в с т а н о в и в:

10.12.2025 до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшли клопотання прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про продовження на 60 днів строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 та запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби щодо обвинуваченої ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор підтримав вищевказані клопотання про продовження строку застосування запобіжних заходів та просив їх задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та просила обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. При цьому зазначила, що наведені в клопотанні прокурора процесуальні ризики є неактуальними та необґрунтованими, а ті ризики, що існують, значно зменшилися, оскільки обвинувачений не має наміру впливати на іншу обвинувачену, має стійкі соціальні зв`язки, на підтвердження чого були надані свідоцтва про народження дітей та копії медичних документів щодо стану здоров`я його близьких осіб.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти клопотання прокурора та просив обрати щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Обвинувачені в судовому засіданні підтримали позиції своїх захисників.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить такого висновку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двохмісячного строку з дня його застосування. Вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З огляду на положення ст. 199 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.07.2025 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави, який ухвалою слідчого судді цього ж суду від 23.09.2025 було продовжено до 24.10.2025.

Ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.10.2025 строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 19.12.2025 без визначення розміру застави.

При застосуванні запобіжного заходу та під час продовження строку його дії слідчими суддями було встановлено, що існують обґрунтовані ризики того, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування і суду з метою уникнення покарання, впливати на підозрювану з метою зміни нею своїх показів; вчиняти інші кримінальні правопорушення. Із часу застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 вказані ризики не зменшувалися та йому перепред`явлено підозру у більш тяжкому злочині за ч. 3 ст. 307 КК України.

На теперішній час ОСОБА_6 продовжує обвинувачуватися у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, він є неодружений, непрацевлаштований, військову службу фактично не проходить, тому не виключається можливість того, що він може переховуватись від суду, оскільки усвідомлює можливість засудження на тривалий строк, тобто існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого протиправно впливати на інших учасників кримінального провадження, зокрема обвинувачену, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_6 , який є раніше судимим, задля уникнення кримінального покарання може вдатися до відповідних дій, тобто зберігається ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Скоєння в минулому ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за який він був засуджений до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна та звільнений умовно-достроково від відбування покарання на підставі ст. 81-1 КК України, факт внесення щодо нього до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, відсутність у нього постійного місця роботи та законного прибутку, дає підстави припускати можливість повторного вчинення обвинуваченим злочинів, зокрема в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що підтверджує існування ризиків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 , та позбавляє його можливості переховуватися від суду, незаконно впливати на обвинувачену у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на його особу, суд вважає доведеним існування ризиків, передбачених п. 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а тому слід продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого на 60 днів.

Суд вважає, що стороною захисту не доведено того, що заявлені прокурором ризики зменшились, а також не доведено можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Обставини, на які посилалися захисник та обвинувачений, зокрема щодо наявності в останнього неповнолітніх дітей, а у його матері - інвалідності, існували і на час подій, які інкримінуються обвинуваченому, однак не стали стримуючим фактором для нього. Висловлені заперечення проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не є достатньою переконливими, щоб вважати, що обвинувачений буде добросовісно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та не намагатиметься протидіяти кримінальному провадженню у спосіб, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується, в т.ч. й у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, суд вважає за необхідне не визначити йому розмір застави.

Також, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.07.2025 було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано щодо неї запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Ухвалами слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.09.2025 та 20.10.2025 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту ОСОБА_4 до 20.12.2025 включно.

Під час застосування запобіжного заходу та продовження строку його дії слідчими суддями було встановлено, що існують обґрунтовані ризики того, що підозрювана ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування і суду з метою уникнення покарання, вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема, в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

На теперішній час кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за який встановлене покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років із конфіскацією майна, призначене до судового розгляду. Обставини, при обрані та продовженні запобіжного заходу щодо обвинуваченої, в тому числі її вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, майновий стан, не змінилися, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині. Встановлені ризики є дійсними та триваючими.

Тож, з врахуванням тяжкості злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_4 та міри покарання, що їй загрожує у випадку доведеності вини, зважаючи на її особу, яка є незаміжньою, непрацевлаштованою, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, хоча й вважається такою, що не має судимості відповідно до ст. 89 КК України, суд вважає доведеною наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу на особисте зобов`язання, яке є найбільш м`яким запобіжним заходом, суд вважає його не здатним забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої, а тому його застосовування на цей час є неможливим. Запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту не покладає надмірного тягаря на обвинувачену, є співмірний із тяжкістю обвинувачення та особою обвинуваченої.

Суд вважає наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою та домашнього арешту належним чином обґрунтованими та вмотивованими, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Суд зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Оскільки, запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження, тому в цьому випадку слід зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, згідно з якою врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 178, 181, 183, 199, 331, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13 лютого 2026 року включно.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби обвинуваченій ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів до 13 лютого 2026 року включно із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період з 22 год 00 хв по 06 год 00 хв наступної доби.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 строком до 13 лютого 2026 року включно обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за першим викликом до суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- докласти зусиль до пошуку роботи.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт та обвинуваченій ОСОБА_4 на особисте зобов`язанням відмовити.

Строк дії ухвали до 13 лютого 2026 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити уповноваженій службовій особі Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)".

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той же строк з моменту вручення копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1