Справа №337/5293/25
Номер провадження 1-кп/337/618/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 01.10.2025 за № 0001861 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя знаходиться вищевказане кримінальне провадження, яке надійшло до суду 08.10.2025.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2025 було призначене підготовче судове засідання з викликом сторін.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_3 в підготовчому засіданні заявила клопотання, про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які утримуються під вартою, раніше обраного запобіжного заходу, оскільки визначені ст. 177 КПК України ризики, що були підставою для його обрання, не зникли. Мотиви заявленого клопотання прокурором викладено письмово.

27.10.2025 від захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, яке мотивоване тим, що з 01.04.2025 ОСОБА_6 знаходиться під вартою та утримується в СІЗО № 10. Під час досудового слідства (кожних два місяці) перерахування стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не дає суду можливості встановити ані міру таких ризиків, ані актуальність. В своїх клопотаннях про продовження тримання під вартою ОСОБА_6 стороною обвинувачення не надано достатнього обґрунтування ризикам, встановленим ст. 177 КПК України, з посиланням на конкретні докази їх реального існування. Захисник вважає, що при обранні, скасуванні або зміні запобіжного заходу суд має врахувати не тільки обґрунтованість наведених ризиків прокурором, але й обставини, передбачені ст. 178 КПК України. Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові. В якості ризиків прокурор в своїх клопотаннях посилається на: можливість переховування від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні; може вчинити інші кримінальні правопорушення. Аналізуючи ризики, на які посилається прокурор, можна дійти висновку, шо останній посилається лише на власні абстрактні припущення. Натомість прокурор не посилається на жодні фактичні дані вчинення або спроб вчинення обвинуваченим, передбачених цими ризиками, дій. Заслуговує на увагу те, що в нинішній ситуації введення військового стану мінімізувалися ризики перетину державного кордону особами призивного віку, так само обмежена можливість перетину блокпостів між населеними пунктами в межах однієї області і між областями тощо, що свідчить про абсурдність доводів сторони обвинувачення про ймовірність зникнення ОСОБА_6 . Про відсутність ризику переховування від правоохоронних органів та суду свідчить наявність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків. ОСОБА_6 народився, виховувався, навчався в м. Запоріжжі, відповідно має батьків, родичів та друзів в місті Запоріжжі. Має місце реєстрацій та проживання за адресою АДРЕСА_1 . Місце його мешкання знаходиться в межах Хортицького району міста Запоріжжя, а отже в межах досяжності Хортицького районного суду м. Запоріжжя, що в повній мірі забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків в разі зміни запобіжного заходу. Крім того, ОСОБА_6 активно займався допомогою біженцям та, хоча не офіційно, але працював у м. Запоріжжі до свого затримання. Тому, вважаю, відсутній ризик переховування від суду. Більш того, ОСОБА_6 сам зацікавлений у встановленні істини по даному кримінальному провадженню та бажає налагодити своє життя. Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорсткого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому, загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, також не підтверджений належними доказами та ґрунтується лише на припущеннях. Спроба незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами вказаних осіб (свідком, іншим підозрюваним, обвинуваченим, експертом, спеціалістом), які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб. Ні свідки, ні експерти не заявляли про необхідність застосування до них заходів безпеки. Свідок по справі є залегендованою особою, знаходиться під впливом та захистом правоохоронних органів, отже на думку сторони захисту, у обвинуваченого взагалі немає сенсу впливати на них. Щодо абстрактних доводів про ймовірність перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші правопорушення свідчить про те, що сторона обвинувачення не володіє інформацією, яким саме чином ОСОБА_6 може впливати на хід розгляду справи, знищити докази, які вже зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення. Перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб також має бути підтверджене та доведене: які саме діїслідчий/прокурор оцінює як перешкоджання, а також і який саме спосіб особа такими діями реально заважає здійснювати слідство. Так само має бути доведена реальність замаху на вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження наявного. Таким чином, ризики, як мета продовження ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є загальними. Не підтверджені жодними доказами і ґрунтуються на припущеннях, на яких в жодному випадку не може ґрунтуватися судове рішення. Такий підхід суперечить принципу правової визначеності. Утримання ув`язнених в умовах, які порушують їхні права людини, не може бути виправдано нестачею ресурсів. Життя в місцях позбавлення волі повинно бути, наскільки це можливо, наближене до позитивних аспектів життя у суспільстві (частина 1 Європейських пенітенціарних правил). Фактично у випадку обстрілу, бомбардування, інших небезпечних Факторів, які є можливими під час воєнних дій, які з 24 лютого 2022 року по цей час тривають на територій нашої держави, жоден із ув`язнених та засуджених, які тримаються у слідчих ізоляторах, не є захищеними від впливу цих факторів та, відповідно, жодним чином не дотримуються їх гарантії щодо права на життя. Таким чином, ризик для життя під час повітряних тривог може поставити під сумнів пропорційність запобіжного заходу, тому незабезпечення державою гарантій права на життя підзахисного ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятору, на мій погляд, є суттєвим для зміни запобіжного заходу останньому в умовах воєнного стану в Україні. Виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності викладені вище обставини, вважаю, що стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який, на думку сторони захисту, є невмотивовано жорстоким. Просить суд змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_6 просили відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_8 просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, на які посилається сторона обвинувачення, належними доказами не підтверджені, усно заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію, зазначену його захисником, просив застосувати до нього цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши сторін, суд приходить до наступного.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У своєму клопотанні прокурор вказує на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на цей час не зникли. Продовжують мати місце ризики того, що перебуваючи не під вартою, ОСОБА_6 може:

- переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за найтяжчий з яких Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

- незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні, зокрема на тих свідків, контактні дані вказані в реєстрі досудового розслідування, у зв`язку з чим, перебуваючи на свободі, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на таких свідків, обвинуваченого, з метою зміни їх показань;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати вчинення кримінального правопорушення, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КГЖ України, на цей час не зникли. Продовжують мати місце ризики того, що перебуваючи не під вартою, ОСОБА_7 може:

- переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до дев`яти років з конфіскацією майна;

- незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні, зокрема на тих свідків, контактні дані вказані в реєстрі досудового розслідування, у зв`язку з чим, перебуваючи на свободі, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на таких свідків, обвинуваченого, з метою зміни їх показань;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати вчинення кримінального правопорушення, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

- незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні, зокрема на тих свідків, контактні дані вказані в реєстрі досудового розслідування, у зв`язку з чим, перебуваючи на свободі, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на таких свідків, обвинуваченого, з метою зміни їх показань;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати вчинення кримінального правопорушення, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Згідно обвинувального акту кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 307 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , згідно з ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. За змістом обвинувального акту, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2, 3 ст. 307 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 згідно з ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна та позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Тому можливо спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності ризик втечі обвинувачених від правосуддя з метою уникнути покарання, а також впливу на свідків, які не допитані судом, запобігти яким, обравши менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, неможливо.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків).

Також слід зазначити, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Відповідно до пункту 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 3 березня 2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Отже, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у ч. 1 вказаної статті, відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід продовжити обраний під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Стороною захисту також не надано жодних доказів, що ризики, які були встановлені при обрані запобіжного заходу у виді тримання відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , змінилися, зменшилися чи зникли.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 25 грудня 2025 року включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 25 грудня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1