ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 612/139/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/682/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286-1 КК України
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

15 січня 2026 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам статей 392, 396 КПК України апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Близнюківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року відмовлено в затвердженні угоди про примирення, укладеної між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 19 листопада 2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України. Судове провадження продовжено в загальному порядку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просить, зокрема, ухвалу суду першої інстанції скасувати та затвердити угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , та призначити узгоджене сторонами покарання за ч.1 ст.286-1 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, та призначити покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого виду покарання, а саме у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Перевіривши зміст апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, суддя-доповідач дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження в частині оскарження ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року, з наступних підстав.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у такому провадженні, і не суперечать вимогам імперативності.

У загальних засадах йдеться про «забезпечення права на оскарження», що є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується під час здійснення кримінального провадження судом апеляційної інстанції, оскільки воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації.

Згідно з практикою ЄСПЛ у ст. 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимог до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення ЄСПЛ у справах «Делкур проти Бельгії» («Delcourt v. Belgium»), «Гофман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany»).

Як неодноразово зазначав ЄСПЛ, право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яка має бути досягнута (рішення ЄСПЛ у справах «Скорик проти України», «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» («Podbielski and PPU Polpure v. Poland»).

Конституційний Суд України у рішенні від 12 червня 2012 року № 13-рп/2012 також указав, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

За цих обставин визначені у законі вимоги щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожними обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Наведені положення Основного Закону не гарантують права на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення. Такі гарантії закріплено в п. 8 ч. 2

ст. 129 Конституції України, згідно з яким однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Із приписів ст. 24 КПК випливає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Процедура перегляду судових рішень в суді апеляційної інстанції регламентований Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.

У статті 392 КПК України зазначено про те, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Отже, Кримінальний процесуальний кодекс України містить вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду в Близнюківському районному суді Харківської області кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.286-1 КК України від сторони захисту надійшла угода про примирення, укладену 19 листопада 2025 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 .

Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року відмовлено в затвердженні вищезазначеної угоди про примирення, а судове провадження продовжено в загальному порядку.

Разом з цим, можливість апеляційного оскарження ухвал про відмову в затвердженні угоди про примирення, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, що, згідно ч.4 ст.399 КПК України, є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

При цьому, захиснику ОСОБА_3 належить роз`яснити, що у разі незгоди з остаточним судовим рішенням за результатами розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.286-1 КК України в суді першої інстанції, сторона захисту не позбавлена процесуальної можливості включити свої заперечення проти ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року до своєї апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Керуючись ст.ст.392, 399, 418, 419 КПК України, суддя-доповідач,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , на ухвалу Близнюківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.5 ст.399 КПК України, копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно направити апелянту.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Суддя ОСОБА_2