МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6230/25

Провадження № 1-в/210/735/25

14 листопада 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву подання адміністрації ДУ «Криворізька виправна колонія №80» на засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80»),

про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України)

ВСТАНОВИВ:

Адміністрація ДУ «Криворізька виправна колонія №80» звернулася до суду із поданням про приведення покарання засудженого ОСОБА_3 у відповідність до чинного законодавства у зв`язку з набранням законної сили Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду заяви.

Засуджений ОСОБА_3 на судове засідання не доставлений.

Прокурор ОСОБА_4 вважав заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (ч.5 ст. 539 КПК України).

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши подання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із частиною 1 статті 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно із пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами […] 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Клопотання подано до суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Заявник просить врегулювати питання приведення вироку у відповідність до Закону України від 18.07.2024 року № 3886-ІХ.

З метою реалізації кримінально правового реагування шляхом звільнення особи від покарання законодавцем у розділ ХІІ Загальної частини Кримінального кодексу «Звільнення від покарання та його відбування» передбачено систему кримінально-правових норм, що утворюють собою окремий, самостійний комплексний інститут кримінального права інститут звільнення від покарання (статті 74-87 КК).

В силу ч. 2 ст. 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно ч. 1, 3 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідно станом на 2025 рік становить 3028 грн.

Після внесення змін у статтю 51 КУпАП кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 року у справі №278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений 11.09.2018 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілим від кримінального правопорушення заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за кожним епізодом злочинної діяльності відповідно становить:

- 25.12.2017 року 2000 грн. (ч. 1 ст. 185 КК України);

- 10.05.2018 року 420 грн. (ч. 2 ст. 185 КК України);

- 09.07.2018 року 350 грн. (ч. 3 ст. 185 КК України).

ОСОБА_3 призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 2 роки.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16.06.2022 року приведено у відповідність вирок Приморського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2018 року в частині призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» та постановлено вважати ОСОБА_3 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

В іншій частині вирок Приморського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2018 року, в тому числі й щодо визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, залишено без змін.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 грн., станом на 01 січня 2018 року 1762 грн.

Також ОСОБА_3 засуджений 17 липня 2020 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком за сукупністю вироків частково, у виді шести місяців позбавлення волі, приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 11.09.2018 року та остаточно до відбуття призначено ОСОБА_3 покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, суд вважає можливим виключити з вироку Приморського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2019 року, посилання на засудження ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 10.05.2018 року на суму 420 грн., оскільки розмір матеріальної шкоди на дату вчинення кримінального правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2018 році - 1762,00 грн).

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що зміни, внесені Законом України № 3886-IX, до ст. 51 КУпАП не поширюють свою дію на статтю 121 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження положення, оскільки декриміналізація стосується лише дрібних крадіжок (до певних сум), а не будь-яких злочинів.

За таких обставин, ОСОБА_3 слід вважати засудженим за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 липня 2020 року за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Підстав для негайного звільнення ОСОБА_3 не вбачається, оскільки суд лише частково звільнив від відбування покарання за діяння, караність якого законом усунена, тому вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 липня 2020 року за ч. 2 ст. 121 КК України має виконуватись і надалі.

Керуючись ст.5, КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Подання адміністрації ДУ «Криворізька виправна колонія №80» на засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, виключити з вироку Приморського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2019 року, посилання на засудження ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 10.05.2018 року на суму 420 грн. та за ч.3 ст. 185 КК України за епізодом від 09.07.2018 року на суму 350 грн. у зв`язку з усуненням законом караності цього діяння. Вважати засудженим за цим вироком - за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 (дввох) років обмеження волі.

Вважати ОСОБА_3 засудженим за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 липня 2020 року за ч. 2 ст. 121 КК України, з урахуванням статті 71 КК України, до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 липня 2020 року продовжувати виконувати.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1