Провадження 1-кп/522/3098/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні клопотання прокурора Київської окружної прокуратури про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та про продовження строку дії обов`язків відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, яке внесено 04.02.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вірменії, м. Єреван, особу без громадянства, вірменина, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, без місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Російської Федерації, Амурської обл., м. Тинда, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Республіки Молдови, м. Тараклія, громадянина Республіки Молдови, молдованина, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ;

обвинувачених у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор звернулась до суду з письмовими клопотаннями про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в обґрунтування яких прокурор зазначила, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до обвинувачених не зменшились та існувати не перестали, більш м`які запобіжні заходи не будуть дієвими та не забезпечать належну поведінку обвинуваченого.

Крім того, прокурор звернулась до суду з письмовим клопотаннями про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які покладено на обвинуваченого ОСОБА_9 , зазначивши, що на момент проведення судового засідання ризики продовжують існувати та продовження строку дії обов`язків необхідно з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігання настання ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_4 , у підготовчому судовому засіданні заперечував проти заявленого прокурором клопотання. Захисник посилався, що клопотання є невмотивоване, всі ризики, зазначені прокурором в клопотанні не доведені та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Крім того, заявив клопотання про зменшення розміру застави, оскільки визначений розмір застави є непомірним для ОСОБА_7 , а також зазначив, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника, а також просив зменшити розмір застави та заперечував щодо заявлених клопотань прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_6 , у підготовчому судовому засіданні заперечував проти заявленого прокурором клопотання. Захисник посилався, що клопотання є невмотивоване, всі ризики, зазначені прокурором в клопотанні не доведені та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Крім того, заявив клопотання про зменшення розміру застави, оскільки визначений розмір застави є непомірним для ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку захисника, а також просив зменшити розмір застави та заперечував щодо заявлених клопотань прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_5 вирішення клопотання прокурора про продовження обов`язків обвинуваченому ОСОБА_9 поклали на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора та додатки до них, суд приходить до наступних висновків.

За правилами ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2025 року стосовно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.08.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2025 року стосовно ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.08.2025 року.

13.05.2025 слідчим суддею Київського районного суду міста Одеси відносно підозрюваного ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.06.2025 року, з визначенням застави. Окрім того, відповідно до ухвали суду, у разі внесення застави, на підозрюваного ОСОБА_9 покладено обов`язки , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 19.05.2025.

15.05.2025 підозрюваного ОСОБА_9 звільнено з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», у зв`язку з внесенням застави.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2025 року стосовно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.10.2025 року. Раніше визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави, в розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень обвинуваченому ОСОБА_7 залишено без змін.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2025 року стосовно ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.10.2025 року. Раніше визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави, в розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста ) гривень обвинуваченому ОСОБА_8 залишено без змін.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 продовжено дію обовязків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України строком до 11.10.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України унормовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 182 КПК України з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Правилами ч. 2 ст. 177 КПК України унормовано, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 3 ст.199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Положення ч. 5 ст. 9 КПК України встановлюють, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Разом з тим, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм вмотивованим рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим, в розумінні ч. 2 ст. 42 КПК України ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_10 наразі вже перебувають у статусі обвинувачених, а відтак судом не надається оцінка наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ними кримінальних правопорушень.

Зважаючи на стадію судового провадження (підготовче провадження) та враховуючи, що судом ще не досліджувалися матеріали провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченими кримінальних правопорушень. Бо це передбачає оцінку доказів, яка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить, що на стадії підготовчого судового засідання суд повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це кримінальне правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

В обґрунтування поданих клопотань стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прокурор посилається на те, що на теперішній час не зменшились та продовжують існувати заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У контексті кримінального провадження ризиком є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Так, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.

Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпечності вчиненого діяння особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності поведінку цієї особи.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, який є тяжким злочином, а саме організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою, те, відсутнє підтвердження постійного місця проживання, є громадянином іншої держави, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, відсутність на теперішній час відомостей про постійну роботу і джерело доходів на території України.

Крім того, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, який є тяжким злочином, а саме сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України наданням засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою, те, відсутнє підтвердження постійного місця проживання, соціальні зв`язки, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, відсутність на теперішній час відомостей про постійну роботу і джерело доходів на території України.

Також, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, який є тяжким злочином, а саме сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України наданням засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою, те, що відсутнє підтвердження постійного місця проживання, є громадянином іншої держави, раніше не судимий, відсутність на теперішній час відомостей про постійну роботу і джерело доходів на території України.

При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У рішенні «Пунцельт проти Чехії» N 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинувачених незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час вони по даному кримінальному провадженню наявні і не допитані.

Показання свідків, які можуть бути допитані надалі, відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів і можуть відігравати ключову роль у встановленні предмета доказування у кримінальному провадженні.

Кримінальне процесуальне законодавство (ст. 23, 224 КПК України) передбачає, що показання свідків мають сприйматися судом безпосередньо в судовому засіданні. Відтак ризик впливу на них залишається актуальним на етапі судового розгляду до моменту, коли суд отримає та дослідить їхні показання.

Крім цього, враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знають свідків, а тому з метою змусити останніх змінити або відмовитись від надання показів, можуть впливати на них, що обґрунтовує наявність ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Крім того, враховуючи сукупність досліджених ризиків, характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочинів, майновий та соціальний статус, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу. На переконання суду такі не будуть ефективними запобіжними заходами і не спроможні забезпечити його належну процесуальну поведінку, та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 їх порушення не матиме для них очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, вірогідність настання яких спонукало би їх до належної процесуальної поведінки та виконання покладених на них обов`язків.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою судом враховано в сукупності обставини злочину, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони інтересів суспільства.

Крім цього, слід врахувати реакцію суспільства та соціальні наслідки правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , адже, враховуючи спосіб, обставини вчинення злочину та місце його вчинення, воно викликало особливий суспільний резонанс, висвітлення в засобах масової інформації, тому тримання під вартою обвинуваченим є виправданим.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були доведені прокурором, зважаючи на суспільно-політичну ситуацію та воєнний стан в державі, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку обвинувачених та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Відповідно ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява № 12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Крім того, у зазначеному рішенні ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, прибуття обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан обвинуваченого; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу обвинуваченого; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» обвинуваченого; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Ураховуючи наведене, з одного боку розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинувачених від намірів та спроб порушити покладені на них обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого їх ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, суд з урахуванням положень ст. ст.177,178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками.

Визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України, судом враховується характер кримінального правопорушення, зокрема злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, спосіб вчиненого злочину: за попередньою змовою групою осіб, вчинений з корисливих мотивів, в період воєнного стану в Україні, оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, кількість та ступінь ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і дані про особу обвинувачених, а тому суд дійшов висновку, що в даному випадку має місце виключний випадок і застава в максимальному розмірі, передбаченому п. 2) ч. 5ст. 182 КПК України, не в повній мірі гарантуватиме виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у осіб, щодо яких застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; крім того, враховуючи, що судовий розгляд не розпочато, триває підготовче судове засідання, докази не досліджені, свідки не допитані, тому суд не вбачає підстав для зміни розміру застави та вважає виправданим є необхідність визначити обвинуваченим заставу у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста ) гривень, який буде достатнім та зможе забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, і належну процесуальну поведінку.

Крім того, враховуючи вищевикладене, з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання поза процесуальній поведінці обвинуваченого, суд вважає доцільним продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 строку дії покладених на нього обов`язків, у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, а тому клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7,31,132,177,178,183,193-199, 315, 350, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити частково.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити частково.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів.

Раніше визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави, в розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів.

Раніше визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави, в розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста ) гривень обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без змін.

Обвинувачені або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, призначенням платежу: застава за обвинуваченого (Прізвище, ім`я, по батькові), кримінальна справа № 522/17781/25 провадження по справі №1-кп/522/3098/25.

Обвинувачені звільняються з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-не відлучатися за межі Одеської області без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи;

-прибувати до прокурора чи суд за кожною вимогою;

-утримуватись від спілкування з свідками, та іншими особами з приводу обставин кримінального правопорушення.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Визначені обов`язки покласти на обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк два місяці з часу внесення застави. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Попередити обвинувачених ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 та заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України з одночасним вирішенням питання, передбаченого ч. 10 ст. 182 КПК України.

Продовжити відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-не відлучатися з Одеської області без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи;

-прибувати до прокурора чи суд за кожною вимогою;

-утримуватися від спілкування зі свідками, іншими особами з приводу обставин кримінального правопорушення;

-здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків визначити до 03.12.2025 включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвала про продовження запобіжних заходів в вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає негайному виконанню після її оголошення, а останнім днем строку її дії є 01.12.2025 року включно.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1