ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2112/25 Справа № 209/7421/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, особи з інвалідністю ІІІ групи, не одруженого, утриманців не маючого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК,-

В С Т А Н О В И Л А :

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 перебував за місцем свого мешкання (точний час в ході досудового розслідування не встановлений), в квартирі АДРЕСА_3 , де проживав разом зі своїм дядьком ОСОБА_9 . У вказаний час, ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин пов`язаних з веденням спільного побуту та доглядом за ОСОБА_9 , вчинив сварку зі своїм дядьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якої у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень дядьку ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , 22 вересня 2025 року у вечірній час доби (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений) перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, усвідомлюючи, що шляхом завдання ударів рукою та предметами по тілу людини, зокрема, у життєво важливі органи, можливо заподіяти їй тяжкі тілесні ушкодження, передбачаючи та бажаючи їх настання, але не передбачаючи небезпечних наслідків своїх протиправних дій у вигляді смерті потерпілого, не маючи намір позбавляти його життя, ОСОБА_7 без значного розриву у часі наніс почергово правою рукою не менше 7 ударів в область грудної клітини, шиї, ніг та голови, після чого дерев`яною палицею почав здавлювати шию останнього та душити його.

Переконавшись, що його злочинний умисел реалізовано у повному обсязі, ОСОБА_7 припинив заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та пішов відпочивати в іншу кімнату.

Згідно висновку судово - медичного експерта № 1733, причиною смерті ОСОБА_9 є сполучена тупа травма тіла: закрита черепно-мозкова травма: крововилив в м`які покрови голови зі сторони внутрішнього боку в лівій лобній ділянці, крововиливи під м`які оболонки мозку, синці в лівій лобній ділянці з розповсюдженням на волосяну частину, по нижньому краю якого лінійне садно під кірочкою темно-червоного кольору вище рівня шкіри, синці по верхньому краю лівої брови; по зовнішній та внутрішній поверхнях обох вушний раковин з розповсюдженням на завушні ділянки; тупа травма грудної клітини: переломи 2,3,4 ребер по середнє-ключичній лінії ліворуч, 8 ребра по заднє-пахвинній лінії ліворуч, 2,3,4,5,6,7,8 ребер по середнє-ключичній лінії праворуч, синці тулубу; синці по передній поверхні грудної клітини по середнє-ключичним лініям з обох боків, на рівні від ключиць до підребір`я кількістю 18. Тупа травма шиї: перелом лівого великого рогу під`язикової кістки, крововиливи у м`язи шиї, смугасті горизонтальні синці та садна на бічних поверхнях шиї з обох боків. Виявлена у нього сполучна тупа травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку призвела до смерті. Виявлені пошкодження у вигляді синців та саден кінцівок відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки, та у зв`язку з настанням смерті не стоять. Cмерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 16.0018.00 години.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

24.09.2025 за даним фактом внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №000783 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК.

22.10.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання слідчої СВ ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , погодженого прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_6 , відмовлено та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 58 днів, з 23 жовтня 2025 року до 18.00 години 19 грудня 2025 року, заборонивши йому цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора та/або суду, крім випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги або у разі слідування в укриття під час оголошення повітряної тривоги.

Відповідно до ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) на підозрюваного ОСОБА_7 покладені такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та/або суду, із встановленою періодичністю за викликом слідчого, прокурора та/або суду, у зазначену ним дату;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування зазначає, що відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 слідчий суддя обрав запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який на переконання сторони обвинувачення, не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

Крім того, на даний час наявні, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК ризики, а саме можливість підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Вважає, що перебуваючи під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, зважаючи на те, що він не перебуває у шлюбі, неповнолітніх дітей на утриманні не має, задля ухилення від кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, матиме можливість раптово, без дозволу слідчого, прокурора, залишити місце свого проживання та виїхати у будь-якому напрямку.

Таким чином, на переконання прокурора, вказані обставини свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, і у даному випадку повинно бути застосовано лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка наполягала на її задоволенні, просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, вислухавши пояснення підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 58 днів, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК а також на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Отже, всупереч доводам прокурора, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому тяжкого покарання, за відсутності конкретних фактів його переховування від органу досудового розслідування, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, не свідчить про недостатність обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Крім того, прокурор не надав апеляційному суду будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрюваний ОСОБА_7 після застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у даному кримінальному провадженні, порушував умови та не дотримувався покладених на нього обов`язків, або намагався переховуватися від слідства. Навпаки, під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що у сторони обвинувачення наразі відсутні зауваження щодо процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , який своєчасно з`являється за викликом до слідчого та прокурора.

Разом з тим, всупереч доводам апеляційної скарги, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі доведеності його винуватості у скоєному, та даних про особу підозрюваного, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, який не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, є особою з інвалідністю, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, у вигляді цілодобового домашнього арешту, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК.

У випадку недотримання підозрюваним ОСОБА_7 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 рокупро застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 строком на 58 днів, тобто до 18-00 години 19 грудня 2025 року та покладенням відповідних обов`язків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4