Справа № 132/1336/25
Провадження №11-кп/801/179/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000087 від 24.01.2025,

за апеляційною скаргою прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2025 року,

яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниця, громадянина України, освіта середня спеціальна, вдівця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч.3 ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня проголошення вироку 17 листопада 2025 року.

Ухвалено стягнути із засудженого ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 18703 (вісімнадцять тисяч сімсот три) гривні 65 копійок.

Скасовано арешт, накладений на майно відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2025 у даному кримінальному провадженні.

Речові докази у справі:

- автомобіль марки «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 , яка загинула під час дорожньо-транспортної пригоди, який було поміщеного на спец. майданчик ГУНП у Вінницькій області, за адресою: вул. Г. Арабея, 17, м. Вінниці, та свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 , видане 09.07.2024 ТСЦ 0541, ухвалено повернути за належністю ОСОБА_8 ;

- автомобіль марки «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_12 , який було поміщено на спец. майданчик ГУНП у Вінницькій області, за адресою: вул. Г. Арабея, 17, м. Вінниці, та свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_3 , серія НОМЕР_4 , видане 06.06.2023 ТСЦ 7144, ухвалено повернути за належністю його власнику ОСОБА_12 ;

- автомобіль марки «Audi А4», державний номерний знак НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_13 , який було поміщеного на спец. майданчик ГУНП у Вінницькій області, за адресою: вул. Г. Арабея, 17, м. Вінниці, та свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Audi А4», державний номерний знак НОМЕР_5 , серія НОМЕР_6 , видане 03.04.2024 ТСЦ 0546, ухвалено повернути за належністю його власнику ОСОБА_13 ;

- цифровий носій з відео файлами з відеореєстратора автомобіля «AUDI А4», державний номерний знак НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_13 , ухвалено залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000087.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що близько 19 год. 05 хв. 24.01.2025 водій ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Житомир автодорогою М-21 «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський», яка проходить через об`їзну дорогу м. Калинівка Вінницької області, неподалік перехрестя із другорядною дорогою на с. Іванів Хмільницького району Вінницької області, під час здійснення лівого розвороту у спеціально-облаштованому місці, не переконався у безпечності даного маневру, не надавши перевагу у русі автомобілю «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався у напрямку м. Вінниці, виїхав на проїзну частину зустрічних смуг руху, де допустив зіткнення з вказаним транспортним засобом.

Унаслідок розкидання транспортних засобів, сталося дотичне зіткнення автомобіля «Peugeot Partner» з автомобілем «Audi А4», державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який перебував за межами проїзної частини дороги.

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Peugeot Partner», - ОСОБА_11 та малолітній ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 13 від 18.02.2025, смерть ОСОБА_11 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилася травматичним шоком. Сполучна травма тіла у ОСОБА_11 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 14 від 20.02.2025 смерть ОСОБА_14 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилася травматичним шоком. Сполучна травма тіла у ОСОБА_14 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю.

Відповідно до висновку комплексної інженерно-транспортної та фототехнічної експертизи № КСЕ-19/102-25/4711 від 09.04.2025, зіткнення автомобіля «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_3 , з автомобілем «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_1 , сталося на проїзній частині автодороги М-21 «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський», в межах правої смуги руху в напрямку м. Вінниці в районі початку подряпин асфальтного покриття.

У даній дорожній ситуації, можливість попередження зіткнення з автомобілем «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_3 , у водія автомобіля «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_7 , ОСОБА_8 з технічної точки зору забезпечувалася виконанням ним вимог п. п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру.

У цій дорожньо-транспортній ситуації, невідповідність дій водія автомобіля «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимогам п. п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно до яких:

п.10.1 - « Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»

п.10.4 «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою».

Порушення ОСОБА_8 п. п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками: настанням смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_14 .

Прокурор ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в обвинувальному акті даного кримінального провадження, щодо повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Ураховуючи думку учасників судового процесу, суд визнав недоцільним досліджувати інші докази по кримінальному провадженню, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_8 правильно розуміє зміст цих обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєному визнав повністю за обставин, вказаних в обвинувальному акті. Дав покази суду, які повністю відповідають сформульованому обвинуваченню та встановленим судом обставинам. Суду вказав, що близько 19 год. 05 хв. 24.01.2025, він, керуючи автомобілем «Peugeot Partner», державний номерний знак НОМЕР_1 , у якому перебували також його дружина ОСОБА_11 та малолітній син ОСОБА_14 , їхали напрямку м. Житомир автодорогою М-21 «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський», а саме в село Шипіївка Хмільницького району Вінницької області. Неподалік перехрестя із другорядною дорогою на с. Іванів Хмільницького району Вінницької області, коли на вулиці вже було темно, почав здійснювати лівий розворот, оскільки думав, що світло фар автомобіля, який рухався в зустрічному напрямку, досить далеко і він встигне здійснити маневр, однак в цей час відбулось зіткнення з автомобілем «Audi А6». Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди його дружина ОСОБА_11 та малолітній син ОСОБА_14 , від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події. В скоєному щиро розкаюється та просить його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні суду показала, що 24.01.2025 до неї зателефонував зять ОСОБА_8 та сповістив її, що він, разом з дружиною та сином потрапили в аварію, у якій останні загинули. Після цього вона приїхала на місце дорожньо-транспортної події. З обвинуваченим ОСОБА_8 вона примирилася, він також як і вона зазнав непоправної втрати, адже внаслідок його необережних дій загинули його дружина та малолітній син для яких він був гарним чоловіком та батьком, тому жодних матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має. А тому просила до ОСОБА_8 не застосовувати покарання у виді позбавлення волі, так як він вже й так поніс покарання, втративши дружину та сина.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_10 , не заперечуючи доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу вчинення та інших обставин, які досліджені під час судового розгляду, та не оспорюючи висновків суду щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, призначеного виду покарання, просить скасувати оскаржуваний вирок внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.3 ст. 286 КК України, застосувавши ст. 69 КК України та призначивши покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 на виконання вироку суду. У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

У доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що оскаржуваний вирок у частині призначення ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, визначених п.п. 1,2 ч.1 п.2 4.3 ст. 76 КК України, не в повній мірі відповідає положенням ст.ст. 50, 65 КК України та роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», а тому є неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, та є підставою для скасування вироку суду.

На переконання прокурора, звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим строком за обставин, які були установлені судом у цьому провадженні , не вплине на формування думки інших осіб та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за відповідні дії.

Судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 має відбувати реальне покарання, оскільки внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, загинуло двоє осіб - його дружина та малолітній син.

Також посилається на те, що позиція потерпілої у кримінальному провадженні щодо визначення винному виду та розміру покарання хоча і може враховуватися судом під час призначення покарання, однак не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

На переконання прокурора, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав, у вчиненому щиро розкаялася, позиції потерпілої у кримінальному провадженні - матері загиблої ОСОБА_11 та бабусі малолітнього ОСОБА_14 - ОСОБА_9 , яка претензій немає, позовну заяву про відшкодування шкоди до обвинуваченого ОСОБА_8 не заявляла, просила суворо не карати, обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 403 КПК України захисник ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_9 подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_10 , просили залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 та просила її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_9 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити оскаржуваний вирок без змін.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку захисника, обвинуваченого та потерпілої, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Оскільки апеляційний розгляд відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України проводиться в межах апеляційної скарги, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, ніким не заперечуються, тому апеляційний суд не надає оцінки вказаним обставинам.

Таким чином, оскаржуваний вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 перевіряється апеляційним судом лише в частині призначення судом першої інстанції основного покарання та доцільності звільнення обвинуваченого від його відбування з випробовуванням та іспитовим строком.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Зрештою дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який повинен з урахуванням усіх перелічених обставин ухвалити рішення, яким визначити вид і розмір покарання.

Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання та ухвалення рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 413, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" роз`яснив, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі та звільнення від його відбування основного покарання з випробовуванням у повному обсязі враховано як тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, так і дані про особу обвинуваченого в сукупності з іншими обставинами провадження.

Так, санкція ч.3 ст.286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

З урахуванням положень ст.12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , належить до категорії тяжких, а за формою вини є необережним. Крім того, вказаний злочин належить до двооб`єктних, які одночасно посягають на приватні та публічні інтереси.

У суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 пояснював, що неподалік перехрестя із другорядною дорогою на с. Іванів Хмільницького району Вінницької області, коли на вулиці вже було темно, почав здійснювати лівий розворот, оскільки думав, що світло фар автомобіля, який рухався в зустрічному напрямку, досить далеко і він встигне здійснити маневр, однак в цей час відбулось зіткнення з автомобілем «Audi А6». Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди його дружина ОСОБА_11 та малолітній син ОСОБА_14 , від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події.

Дані покази обвинувачений ОСОБА_8 підтримав під час апеляційного розгляду.

Також апеляційним судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_8 після вчинення ДТП залишався місці події, з початку досудового розслідування визнав фактичні обставини правопорушення та під час судового розгляду повністю визнав свою вину згідно з пред`явленого йому обвинувачення, щиро розкаявся, тому щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 було визнано судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом установлено не було.

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_8 , то під час судового розгляду встановлено, що він є молодого віку, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога на обліку не перебуває, унаслідок даної ДТП втратив дружину та дитину.

Правильність висновків суду першої інстанції про наявність наведених обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують, і відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор в апеляційній скарзі не заперечує.

Також судом першої інстанції ураховано позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка претензій до обвинуваченого не має та просила суд обрати покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Під час апеляційного розгляду позиція потерпілої ОСОБА_9 не змінилася, вона подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, просила апеляційний суд не задовольняти її, оскільки не вважає, що реальне відбування покарання є необхідним у даному випадку.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до сталої судової практики позиція потерпілої сторони про вид і розмір покарання у кримінальних провадженнях за ст. 286 КК України, хоча й може враховуватися судом під час призначення покарання, однак не є визначальною, оскільки в цьому випадку питання призначення покарання стосується інтересів не тільки потерпілих, а й усіх учасників дорожнього руху.

Разом з тим, у даному провадженні судом першої інстанції ураховано інтереси усіх учасників дорожнього руху шляхом призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що в свою чергу убезпечуватиме їх від суспільно небезпечних помилок обвинуваченого ОСОБА_8 у сфері дотримання правил дорожнього руху.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги прокурора не містять переконливих доводів, які би спростовували висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, а зводяться до того, що внаслідок допущеного обвинуваченим порушення Правил дорожнього руху загинуло двоє осіб, а саме його дружина ОСОБА_11 та малолітній син ОСОБА_14 .

Однак, наведена обставина є кваліфікуючою ознакою ч.3 ст.286 КК України і сама по собі ця обставина не може свідчити про неможливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 ьвід відбування покарання за наявності тих обставин, які ст.75 КК України визначені підставами для звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

При цьому апеляційний суд ураховує те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що ДТП, яка сталася близько 19 год. 05 хв. 24.01.2025 неподалік перехрестя із другорядною дорогою на с. Іванів Хмільницького району Вінницької області, є трагедією не тільки для потерпілої ОСОБА_9 , а й для самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який очевидно що не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння для своєї сім`ї, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Ганс Гросс, австрійський юрист та один із основоположників криміналістики, писав у своїй праці «Керівництво для судових слідчих як система криміналістики» про те, що ні від кого не можна вимагати, щоб він не робив помилок, але можна вимагати щоб кожен, хто зробив помилку, негайно в ній зізнавався і її виправляв ...

Справді, у житті кожного бувають помилки, оскільки не помиляється лише той, хто нічого не робить, однак іноді помилки, на жаль, можуть призводити до суспільно небезпечних наслідків, як у даному кримінальному провадженні.

Доводи прокурора про те, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуваннямне вплине на формування думки інших осіб та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за відповідні дії, а також не вплине на формування думки інших осіб про неприпустимість порушення Правил дорожнього руху апеляційний суд вважає безпідставними.

У даному разі ухвалення судом першої інстанції обвинувального вироку за вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту є одним із найголовніших елементів реалізації кримінальної відповідальності, а саме осуду державою, суспільством особи, яка вчинила злочин, та має понести відповідні кримінально-правові наслідки вчиненого діяння. При цьому, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, визначений санкцією інкримінованої статті, яке підлягає реальному виконанню.

Апеляційний суд наголошує на тому, що звільнення від відбування покарання з випробуванням це не надання обвинуваченому ОСОБА_8 індульгенції за вчинений злочин. Кримінально-правовий інститут звільнення від відбування покарання передбачає покладення на особу, звільнену від відбування такого покарання, певних обов`язків, виконання яких свідчить про виправлення засудженого.

У протилежному випадку, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання. Тобто звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання є його шансом на виправлення без поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Поміж тим, покладення на останнього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити ОСОБА_8 на його здатність виправитись без ізоляції від суспільства. Наразі апеляційний суд вважає, що обставини, установлені під час судового розгляду, не свідчать про те, що ОСОБА_8 є суспільно небезпечною особою, яка підлягає ізоляції від суспільства.

Ураховуючи наведене вище та вимоги кримінального закону, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 основне покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років із застосуванням ст. 75 КК України, а також додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки повністю відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного у даному кримінальному провадженні, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у сфері дорожнього руху.

Також призначене судом першої інстанції покарання відповідає принципам гуманності, справедливості, не тягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

З наведених підстав, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування оскаржуваного вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 реального покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4