ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1147/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2026 р.

Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003410 від 07.10.2025 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

встановив:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва з 03 листопада 2025 року розглядається означене кримінальне провадження.

В судовому засіданні 19 січня 2026 року прокурор заявив клопотання про продовження строків застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, враховуючи суворість покарання, можливості вчинити інше кримінальне провадження, оскільки ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, не має офіційних джерел доходів, постійного або тимчасового місця роботи. Надав його в письмовому вигляді.

19 січня 2026 року захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про надання йому часу для ознайомлення з вказаним клопотанням не менше трьох днів, оскільки він не ознайомлений як з клопотанням прокурора, так і з матеріалами кримінального провадження. Дане клопотання було задоволено судом.

22 січня 2026 року захисник ОСОБА_7 до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим у судовому засіданні було оголошено перерву. Одночасно обвинуваченому ОСОБА_3 , з огляду на пред`явлене обвинувачення та у відповідності до ст. 53 КПК України, було призначено безоплатного захисника для проведення окремої процесуальної дії, а саме розгляду невідкладного клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

23 січня 2026 року у кримінальне провадження вступив захисник ОСОБА_8 , який заявив клопотання про ознайомлення з клопотанням прокурора та матеріалами кримінального провадження. Клопотання було задоволено та захиснику ОСОБА_8 , з урахуванням приписів ст. 114 КПК України, а також ситуації із забезпеченням електроенергії та теплопостачання у суді, було надано час на ознайомлення до 15 години 10 хвилин цього ж дня.

Крім цього, до суду з`явився призначений Північним міжрегіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві захисник - адвокат ОСОБА_9 .

Після ознайомлення з клопотанням та наявними у суду матеріалами кримінального провадження (обвинувальний акт та реєстр матеріалів кримінального провадження), захисник ОСОБА_8 заявив відвід головуючому судді.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2026 в задоволенні заяви про відвід головуючого судді ОСОБА_1 іншим суддею було відмовлено. При цьому під час розгляду відводу, захисник ОСОБА_8 заявляв відвід у відводі судді, прокурору та секретарю судового засідання.

Після розгляду заяви про відвід, захисник ОСОБА_8 на прохання помічника судді та судді відмовився заходити до зали судового засідання, для подальшого розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні. Призначений безоплатний захисник ОСОБА_10 , також відмовився приймати участь у судовому засіданні.

Таким чином, для суду є очевидним, що заявлений відвід містив ознаки зловживання з метою затягування розгляду справи. Захисник ОСОБА_8 був ознайомлений з клопотанням прокурора та мав можливість висловитись з приводу нього, але умисно відмовився навіть заходити до зали судового засідання.

Відповідно до ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

В п. 39 рішення ЄСПЛ від 24 вересня 2002 року у справі «Кускані проти Сполученого Королівства» заява № 32771/96, зазначено, що держава не може нести відповідальності за кожен недолік у роботі захисника призначеного з метою надання юридичної допомоги, або обраного обвинувачуваним. Незалежність представників юридичної професії від держави передбачає, що здійснення захисту є по суті відносинами між підсудним та його захисником незалежно від того, чи призначається захисник для надання юридичної допомоги, чи його послуги оплачуються з приватного джерела.

Враховуючи ситуацію, яка склалась, фактичну присутність захисника ОСОБА_8 в суді, вчинення захисником умисних конфліктів між ним і апаратом суду та відмову його зайти до зали судового засідання та викласти свою позицію, суд вважає, що обвинувачений реалізував своє право на захист.

Обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що не може нічого вказати по даному клопотанню.

Крім цього, приписами ч. 6 ст. 22 КПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом такі умови було створено, суд неодноразово пропонував захисту висловити свою позицію щодо заявленого клопотання прокурором.

Заслухавши сторін кримінального провадження, вивчивши письмове клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та матеріали кримінального провадження в обсязі необхідному для вирішення клопотань, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 січня 2026.

Відтак, строк який визначений ч. 1 ст. 197 КПК та даною ухвалою, стосовно обвинуваченого закінчується 26 січня 2026 року.

Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 вважає такими, що продовжують існувати ризики передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Норми ст. 177 КПК України визначають мету і підстави застосування запобіжних заходів. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Згідно з ч. 2 підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Отже, враховуючи те, що повідомлена обвинуваченому ОСОБА_3 підозра у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, не скасована у встановленому законом порядку, а трансформована в обвинувальний акт, суд вважає наявними підстави для визнання її обґрунтованою.

На думку суду ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення ними зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, суду належить встановити наявність або відсутність встановлених процесуальним законом ризиків у співставленні їх з доводами сторін кримінального провадження.

Так, ризик переховування (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) обвинуваченого від суду існує та залишається з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, яке інкримінують обвинуваченому ОСОБА_3 , суворістю покарання, яке йому загрожує, а саме до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки ці кримінальні правопорушення є тяжкими і особливо тяжкими злочинами.

Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись судом під час вирішення розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу.

При цьому, суд враховуючи вік обвинуваченого, дані про його особу, вважає наявною можливість переховуватись з метою уникнення явки до суду, а тому приходить до висновку, що ОСОБА_3 ймовірно може переховуватись від суду.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_3 (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). Такий ризик підтверджується характером інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, ретельної підготовки до них та конспірації такої діяльності, кількості наркотичної та психотропної речовини, як це вказано в обвинувальному акті.

Суд враховує, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Обираючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише його права, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Крім того, приписами п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України встановлено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Такими обставинами, суд вважає дані про особу обвинуваченого, який немає постійного місця роботи, відсутність міцних соціальних зав`язків, значна кількість і різноманітність наркотичних засобів і психотропних речовин.

З огляду на викладене, суд вважає, що прокурором доведені ризики, які є достатніми для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 та вважає, що інші запобіжні заходи не здатні гарантувати його належну процесуальну поведінку та здійснення своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись статтями 177-178, 395, 331 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити застосований відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 23 березня 2026 включно.

Ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1