Провадження № 1-кп/638/1892/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши в режимі відеоконференції клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009038 від 21.10.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні.

Ухвалою від 08.07.2025 справу прийнято до провадження і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 07.08.2025 обвинувальний акт призначено до судового розгляду.

Прокурор звернувся із клопотанням продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ). Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України та наявністю ризиків, що визначені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Прокурор підтримує клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти продовження зазначеного запобіжного заходу.

Частиною першою статті 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши клопотання, встановив, що 19.06.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2025 застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 17.08.2025 (включно). Визначено розмір застави вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 242 240,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 07.08.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до шістдесяти днів в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 05 жовтня 2025 включно.

24.09.2025 надійшло повідомлення з Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» про те, що ОСОБА_4 етапований 18.09.2025 до Дніпровської установи виконання покарань (№4).

Відповідно до частини третьої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України (частина перша статті 183 КПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 177 КПК України, враховуючи те, що вказаний злочин відповідно до статті 12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, у зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що особа може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачені статтею 2 КПК України. Про вказані наміри свідчить поведінка обвинуваченого під час перебування на військовій службі, достовірно знаючи свої обов`язки під час перебування на військовій службі, самовільно залишив місце служби, що по суті є переховуванням від правоохоронних та державних органів з метою невиконання обов`язків.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України обґрунтований тим, що свідки у кримінальному провадженні недопитані, тому обвинувачений може здійснювати на них вплив.

ОСОБА_4 схильний до продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується (пункт 5 частини першої статті 177 КПК України).

Відповідно до статті 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Зі змісту статті 197 КПК України вбачається, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із статтею 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до частини першої статті 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з частиною другою статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії», в якій суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У зв`язку з існуванням вищезазначених ризиків, з метою виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді волі на строк від п`яти до дванадцяти років, обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів.

Оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 05.10.2025, а також доведеність того, що не зменшилися ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 199, 314-316, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до шістдесяти днів в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» до 22 листопада 2025 року включно.

ОСОБА_4 або заставодавець мають право внести заставу вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі Запорізької області без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) прибувати до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаною посадовою особою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, а також надіслати начальнику державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена протягом семи днів з дня її винесення до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1