ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/961/25 Справа № 199/6704/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року за ч. 2 ст. 286-1 КК України відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, утримує двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п. 1,2 ч.1 п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки, періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 48449 гривень 07 копійок в рахунок відшкодування додаткових витрат на лікування та 200000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_10 залишені без задоволення.

Вирішено питання з речовими доказами, процесуальними витратами, арештом майна, запобіжним заходом та заставою.

Як встановлено судом, 29 липня 2021 року близько 19 год. 20 хв. ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_11 , рухався по Амурському мосту, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, по зволоженим трамвайним коліям, попутного напрямку, з боку пл. Старомостова в напрямку пр. Мануйлівський.

В цей же час, тобто 29 липня 2021 року, приблизно о 19 годині 20 хвилин, в зустрічному напрямку рухався автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_12 , по проїзній частині Амурського мосту, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, з боку пр. Мануйлівського в напрямку пл. Старомостова, перевозячи на пасажирському сидінні, в якості пасажира ОСОБА_10 .

У подальшому, водій ОСОБА_8 , 29 липня 2021 року близько 19 год. 20 хвилин, в районі електроопори № 139 на Амурському мосту, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з передньою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_10 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, поверхневих забійних ран або глибоких саден: в надбрівній області ліворуч з переходом в лобну область, в скроневій області ліворуч, в лобній області ліворуч ближче до межі росту волосся, на спинці носу, на лівій щоці, в надбрівній області праворуч та на правій щоці; закритої хребтової травми: забою шийного відділу спинного мозку з явищами верхньої параплегії та нижнього пара парезу, порушення функції тазових органів по типу затримки; закритої травми грудної клітини з переломами 11-го та 12-го ребер ліворуч; синця на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить повторно дослідити постанову про визначення групи прокурорів, яка знаходиться арк. 5 тому №2 та постанову про визначення визначення групи прокурорів, яка знаходиться на арк.178 тому №1.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року за ч.2 ст.286 КК України скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок.

В обґрунтуванні своїх вимог захисник зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

На думку сторони захисту, стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 , навіть якщо він визнає свою вину.

Право на захист ОСОБА_8 було порушено з самого початку судового розслідування. Процесуальне керівництво по даній справі було незаконним і проводилось особою, яка не мала на це повноважень.

В матеріалах кримінального провадження на аркуші №5 том №2 мається постанова про визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у зазначеному провадженні, але у вказаній постанові відсутній підпис керівника прокуратури.

Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав на те законних повноважень.

Таким чином прокурор Центральної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_13 не мала повноважень на здійснення повноважень прокурора у даному кримінальному провадженні, що вказує на незаконність процесуальних дій прокурора ОСОБА_13 та незаконність складання, підпису та вручення нею громадянину ОСОБА_8 обвинувального акту від 31.08.2021 року та 15.02.2022 року.

Проте постанова, яка мається у матеріалах провадження і постанова надана прокурором до суду першої інстанції після вивчення матеріалів справи не є однаковими, мають зовсім протилежний текст, зміст, шрифт і тому подібне та є спробою прокурора придати законність та легітимність своїм діям.

Виходячи з вищевикладеного повідомлення про підозру ОСОБА_8 є незаконним з моменту його здійснення, у зв`язку з цим ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного, тобто він не набув статусу обвинуваченого і підсудного, навіть за умов складання щодо нього обвинувального акту.

На підставі вищевикладеного, усі докази, які були зібрані під процесуальним керівництвом прокурора ОСОБА_13 є недопустимими доказами, які отримані всупереч порядку, передбаченому законодавством України і не можуть слугувати доказом провини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення.

Тому суд першої інстанції, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_8 надав невірну правову оцінку факту відсутності підписаної постанови про визначення групи прокурорів що є істотним порушенням вимог кримінального-процесуального закону.

Крім того, на думку захисника, стороною обвинувачення не було достовірно встановлено, з якої причини водій ОСОБА_8 виїхав на зустрічну смугу.

Свідок ОСОБА_14 побачив автомобіль під керуванням ОСОБА_8 вже в той момент, коли останній рухався в напрямку його автомобіля. Свідок ОСОБА_15 при дачі показів 05.08.24 року чітко заявив, що коли він побачив автомобіль Ауді, то він вже рухався в їх сторону та був на відстані 30-40 метрів від їхнього автомобіля. При дачі показів у судовому засіданні ОСОБА_8 заявив, що аварійну ситуацію йому створив невідомий автомобіль, який рухався справа в попутному напрямку та несподівано змінив напрямок руху вліво, створивши аварійну ситуацію водію ОСОБА_16 , внаслідок чого його винесло на зустрічну смугу. На жаль стороною обвинувачення не надано належних доказів на підтримку одного чи другого механізму розвитку ДТП, а судом вказані протиріччя під час судового розгляду не усунуті.

09.10.24 року стороною захисту з метою усунення протирічь в показах, було заявлено клопотання про проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_15 , але у задоволенні даного клопотання судом було відмовлено, що є порушенням вимог ст. 22 КПК України, згідно яких кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності.

На підставі вищевикладеного необхідно чітко вказати, що під час судового розгляду судом першої інстанції не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання. Якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статі, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року за ч.2 ст.286 КК України скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом першої інстанції невірно кваліфіковано дії ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України з огляду на те, що при дослідженні біологічного середовища ОСОБА_8 , яка була відібрана медичним закладом після надходження останнього в день ДТП, за допомогою хроматографічного методу було отримано результат: алкоголь в крові 0,25%.

Єдиним нормативно-правовим актом, який регламентує рівень алкоголю в крові водія, який відповідає стану алкогольного сп`яніння, є Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/73 від 09 листопада 2015 року, за п.7 Розділу 2 якої установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0.2 проміле алкоголю в крові.

Незважаючи на цей факт суд ставить перед собою питання, чи доводить такий результат хроматографічного дослідження крові ОСОБА_8 наявність у останнього стану алкогольного сп`яніння, що вказує на упередженість суду.

Судово-медичний експерт ОСОБА_17 вказала, що за наданим нею методичним листом, яким вони керуються під час проведення досліджень, відносна похибка хроматографічного методу при результаті аналізу, який не перевищує 1% алкоголю, складає 5%, що за підрахунками суд в абсолютних одиницях дорівнює 0,5%.

Вказаний висновок суду є неправильним, хибним та упередженим та як наслідок незаконним. Адже суд при мотивуванні такого рішення спирається на притягнуті права та норми, які не мають бути застосовані у вказаному випадку, ані з точки логіки, ані закону.

Так, щоб знайти похибку, тобто 5% від числа 0.25, потрібно помножити це число на 0,05% (оскільки 5% - це 5/100)

0,25*0,05= 0,01250,25.

Таким чином, навіть з урахуванням похибки, алкоголю в крові більше ніж допустима норма, тому оскаржуване рішення, яким ОСОБА_8 визнано винним у кримінальному правопорушенні за яке кримінальне законодавство передбачає можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України є необґрунтованим, не вмотивованим та незаконним.

Крім того, дослідити докази, що обставин вчинення кримінального правопорушення: лист КЗ «ДОБ СМЕ» ДОР від 16.09.2021 №1267; висновок спеціаліста Судово-медичної експертизи від 29.08.2023 №348; висновок судово-медичної експертизи №308 від 05.09.2024 року; свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки; методичне письмо,запит слідчого та відповідь на нього; довідка лікарні отримана на запит; а також допитати свідків: потерпілого ОСОБА_10 , спеціаліста ОСОБА_18 та допитати обвинуваченого ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційної скарги захисника прокурор заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.

Потерпілий підтримує апеляційну скаргу прокурора, заперечує проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , просили її задовольнити та ухвалити виправдовувальний вирок по даній справі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги сторони захисту та обвинувачення підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права та дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив вину обвинуваченого ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, яка підтверджується зібраними та безпосередньо дослідженими у суді першої інстанції доказами.

Обвинувачений ОСОБА_8 як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду пояснив, що свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнає частково, лише щодо скоєння дорожньо-транспортної пригоди, однак, не визнав вини в частині правової кваліфікації його діяння, щодо перебування під час ДТП в стані алкогольного сп`яніння та пояснив, що дійсно 29 липня 2021 року близько 19 год. 20 хв. керував технічно справним автомобілем «AUDI 80» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по Амурському мосту з боку пл. Старомостова в напрямку пр. Мануйлівський. На мосту спостерігалася підвищена інтенсивність дорожнього руху і він зі швидкістю біля 50 км/год рухався по трамвайним коліям від самого початку мосту, на дорозі була мряка. На з`їзді з мосту перед ним з правої попутної смуги руху на трамвайні колії раптово виїхав автомобіль «ВАЗ» і він, уникаючи зіткнення, відвернув кермо ліворуч, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з таким, що рухався в зустрічному напрямку, мікроавтобусом «Мерседес Спринтер».

Контактування відбулося передніми частинами автомобілів. Перед зіткненням він екстрено гальмував, але не встиг зупинитися. Оскільки він сам під час ДТП сильно травмувався, з місця події до лікарні його забрала «швидка». Пояснити встановлення лабораторним аналізом 0,25 ‰ алкоголю в його крові пояснити не може. Його рідні і він сам намагалися надати допомогу потерпілому, але спочатку дружина потерпілого, а потім сам потерпілий відмовилися отримувати допомогу з фіксацією її отримання.

Потерпілий ОСОБА_10 , як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду пояснив, що 29 липня 2021 року їхав з роботи на мікроавтобусі «Спринтер». Заїхали на міст з боку пр. Мануйлівського зі швидкістю близько 40-45 км/год. Їхній мікроавтобус рухався біля узбіччя, в межах метра. На той момент було волого, за 10 хв. до того пройшов дощ. Раптово назустріч виїхав автомобіль «Ауді» темного кольору і стався лобовий удар. Він отямився на підлозі. Приїхало дві «швидкі». Перша забрала дівчинку з «Ауді», бо та була важча, друга «швидка» забрала його. За кермом «Ауді» був обвинувачений ОСОБА_19 . За три роки останній навіть не вибачився. Вважає, що той не усвідомив та не розкаявся. Швидкість «Ауді», який рухався по трамвайним коліям в зустрічному напрямку, була мінімум 100-120 км/год. Він бачив, як той летів, його занесло та він влетів в них. Коли його витягали чув, що у обвинуваченого в автомобілі були пляшки з-під пива, але сам не бачив. Внаслідок ДТП чотири місяці він не міг ворушитися, була травма спинного мозку, ЧМТ, поламані ребра. Лежав двічі в реанімації. До цього часу має обмеження в русі. Постійно вживає ліки. На сьогодні майже інвалід. Вважає, що покарання має бути найсуворішим.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 пояснив, що в кінці липня 2021 року, здається 28 число, четвер, затримався на роботі, тому поїхав додому корпоративним транспортом «Мерседес Спрінтер». Була сильна злива. Піднялися на Амурський міст, коли назустріч вилетів автомобіль «Ауді» темного кольору. Його дуже вразила велика швидкість вказаного автомобіля в дощ, а також обгін по рейкам. Він добре все бачив, оскільки сидів на передньому сидінні. Швидкість «Мерседеса», на його погляд, не перевищувала 40 км/год, рухався по своїй смузі руху, ПДР не порушував. «Ауді» виконував обгін по трамвайних рейках і його юзом викинуло на їхню смугу, де ближче до підйому на заокругленні сталося лобове зіткнення з їх автомобілем. В результаті зіткнення у автомобіля «Мерседес Спрінтер» був повністю зігнутий передній «телевізор», вибите лобове скло в яке головою влетів ОСОБА_20 . На автомобілі «Ауді» не залишилося живого місця. Він викликав «швидку», але пояснити, скільки постраждалих не зміг, оскільки не знав, скільки людей. Приїхало два чи три екіпажі «швидкої». До того часу він з очевидцями витягли обвинуваченого з водійського місця автомобіля «Ауді». Спочатку не помітили дівчинку на пасажирському сидінні, а потім хтось зауважив, що там ще дівчинка. Ледве відчинили двері, проте не наважилися її рухати. Коли приїхала «швидка», оскільки у нього був розрив м`яких тканин, його зашили. Вразила нелюдяність обвинуваченого, оскільки маючи всі номери телефонів, той нікому з постраждалих не телефонував, не поцікавився станом чи необхідна допомога. Стверджувати, чи був обвинувачений в стані сп`яніння не може, але на задньому сидінні була відкрита 2-літрова пляшка з-під пива з рідиною всередині. Що саме було в тій пляшці, він не знає.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснив, що було досліджено технічний запис допиту вказаного свідка у зв`язку з перебуванням останнього за межами країни (за інформацією Державної прикордонної служби України виїхав 23 лютого 2024 року) точну дату пригадати не може, близько 19:30 год. він керував автомобілем «Мерседес Спрінтер» і вони їхали з роботи по Амурському мосту з боку пр. Мануйлівського в напрямку пл. Старомостової. На початку мосту автомобіль «Ауді», який рухався назустріч, не впорався з керуванням та виїхав на їх зустрічну смугу, де сталося ДТП. Почав змінювати рух в їх напрямку десь за 15-20 метрів до них. Видимість була нормальна, моросив дощ, дорога була слизька. Він рухався зі швидкістю близько 30-40 км/год, а «Ауді» на великій швидкості, не менше 100 км/год. Уникнути зіткнення у нього шансів не було: він їхав в крайньому правому ряду, праворуч був відбійник, ліворуч інші автомобілі, звертати нікуди. Він навіть не встиг загальмувати, все сталося в долі секунди. Чи гальмував інший водій, сказати не може. «Ауді» їхав по трамвайним коліям, оскільки здійснював обгін, втратив керування і його занесло. Зіткнення було більше на сторону водія. Він вдарився головою в лобове скло, досі головні болі та проблеми з нирками. В салоні було четверо людей, прізвища всіх не знає. Потерпілий ОСОБА_10 сидів на першому сидінні, при зіткненні вдарився, сказали його не чіпати та не рухати, поки не приїде «швидка». Потерпілий розмовляв, просив допомоги. Його автомобіль був справний. Водія «Ауді» після зіткнення він не бачив.

Письмові докази, а саме:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з додатками, 29 липня 2021 року;

- постанова слідчого від 30 липня 2021 року обидва транспортні засоби визнані речовими доказами, а ухвалами слідчого суду від 05 серпня 2021 року на них накладено арешт;

- копія довіреності, за якою ОСОБА_11 05 квітня 2021 року уповноважив ОСОБА_8 розпоряджатися належним йому автомобілем «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

- довідки КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова», приймально-діагностичним відділенням 29 липня 2021 року о 20:20 год. надана медична допомога ОСОБА_10 з діагнозом «ЗЧМТ, забій спинного мозку на рівні шийного відділу, струс головного мозку».

- протоколу проведення слідчого експерименту від 10 серпня 2021 року.

А також, покази судового експерта ОСОБА_21 та висновки експертиз № 2177е від 30 серпня 2021 року; № СЕ-19/104-21/25388-ІТ, складеного 16 серпня 2021 року.

Дослідивши вказані докази суд першої інстанції дійшов висновку, щодо доцільності перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.2 ст. 286-1 КК України на ч.2 ст. 286 КК України, оскільки досліджено судом докази, що у обвинуваченого ОСОБА_8 в крові було 0,2 проміле алкоголю в крові, тобто виключає наявність у нього стану алкогольного сп`яніння, чим покращує становище обвинуваченого, тому викладена в обвинувальному акті кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286-1 КК України не знайшла свого підтвердження.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтовував тим, що відповідно довідки КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР, що біологічне середовище (кров) ОСОБА_8 було доставлено з КНП «Міська клінічна лікарня №6» ДМР і клініко-діагностичну лабораторію КП «ОМПЦЛЗ» ДОР 05 серпня 2021 року.

За результатами дослідження аналізу крові на вміст алкоголю від 18 серпня 2021 року алкоголь в крові 0,25 ‰.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт того, що при дослідженні 18 серпня 2021 року КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР» біологічного середовища (крові) ОСОБА_8 , яка була відібрана медичним закладом після надходження останнього на стаціонар в день ДТП, за допомогою хроматографічного методу було отримано результат: алкоголь в крові 0,25‰ але прийшов до висновку, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки за клопотанням сторони захисту судом було призначено судово-медичну експертизу для з`ясування того, чи перебував ОСОБА_8 станом на час інкримінованого йому діяння (19 год. 20 хв. 29 липня 2021 року) в стані алкогольного сп`яніння.

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи №308 від 05 вересня 2024 року, згідно наданої документації (з відповіді на запит з КП «ОМПЦЛЗ» ДОР») у ОСОБА_8 в крові був виявлений алкоголь в кількості 0,25‰. Відповідно до Методичних рекомендацій «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» під редакцією ОСОБА_22 зі співавторами - Київ, 2004 - при наявності алкоголю в крові менше 0,4‰, даний результат відноситься до практично відсутнього сп`яніння або є похибкою методу (газохроматографічного). Враховуючи вищевказане, виявлений у ОСОБА_8 результат дослідження крові у кількості 0,25‰ не підлягає судово-медичній оцінці по ступеню алкогольного сп`яніння. Згідно аналізу ухвали суду встановлені об`єктивні дані, що дорожньо-транспортна пригода відбувалась 29 липня 2021 року близько 19:20 годин, який час пройшов між дорожньо-транспортною пригодою та забором у ОСОБА_8 біологічного матеріалу (крові) на дослідження в представленій документації не зазначено. Оскільки проводилось дослідження лише крові, достовірно встановити яка стадія резорбції чи елімінації алкоголю була у ОСОБА_8 на момент відбору біологічного матеріалу не можливо. Проведення розрахунку щодо можливого ступеню алкогольного сп`яніння на час дорожньо-транспортної пригоди, можливо лише у тих випадках, коли у суб`єкта мало місце стадія елімінації та виявлена концентрація алкоголю, яка підлягає судово-медичній оцінці по ступеню алкогольного сп`яніння.

Доповідач по проведенню експертизи судово-медичний експерт ОСОБА_17 , та член комісії експертів - судово-медичний експерт ОСОБА_23 були допитані в судовому засіданні та підтвердили здійснені ними висновки.

Суд першої інстанції вважає доведеним факт того, що при дослідженні 18 серпня 2021 року КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР» біологічного середовища (крові) ОСОБА_8 , яка була відібрана медичним закладом після надходження останнього на стаціонар в день ДТП, за допомогою хроматографічного методу було отримано результат: алкоголь в крові 0,25‰.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідно надати відповідь на питання чи доводить такий результат хроматографічного дослідження крові ОСОБА_8 наявність у останнього стану алкогольного сп`яніння.

Єдиним нормативно-правовим актом, який регламентує рівень алкоголю в крові водія, який відповідає стану алкогольного сп`яніння, є Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (надалі - Інструкція), за п. 7 Розділу ІІ якої установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Судово-медичний експерт ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що за Методичними рекомендаціями «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» під редакцією ОСОБА_22 зі співавторами - Київ, 2004, алкогольне сп`яніння встановлюється при наявності алкоголю в крові від 0,4‰.

Саме на такому мінімальному рівні алкоголю в крові, за якого встановлюється алкогольне сп`яніння, ґрунтуються твердження про відсутність у ОСОБА_8 стану алкогольного сп`яніння за листом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 16 вересня 2021 року, висновком спеціаліста судово-медичного експерта (комісійний) № 348 від 29 серпня 2023 року та висновком судово-медичної експертизи №308 від 05 вересня 2024 року. Оскільки такий мінімальний рівень алкоголю в крові, за якого встановлюється алкогольне сп`яніння, є значно більшим за відповідний рівень, передбачений вищенаведеною Інструкцією, зазначені Методичні рекомендації «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» не можуть бути використані для встановлення стану алкогольного сп`яніння в особи, яка керує транспортним засобом, а вказані лист та висновки не доводять відсутність у ОСОБА_8 стану алкогольного сп`яніння.

В той же час в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_18 , яка є лаборантом КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР, пояснила, що їх установа на теперішній час виконує ті ж самі функції, що й КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР», в тому ж приміщенні та на тому ж обладнані. Зокрема, в 2021 році дослідження крові на алкоголь здійснювалося на хроматографі «CHROM-5», заводський номер 1826. Вказаний хроматограф кожного року проходить повірку і проблем з ним не виникало. Два роки тому почали робити калібрування.

Спеціаліст вказала, що за наданим нею методичним листом, яким вони керуються під час проведення досліджень, середня відносна похибка хроматографічного методу при результаті аналізу, який не перевищує 1‰ алкоголю, складає 5%, що за підрахунками суду в абсолютних одиницях дорівнює 0,05‰ алкоголю в крові.

Таким чином, дійсний вміст алкоголю в крові ОСОБА_8 становив від 0,2‰ включно (0,25-0,05) до 0,3‰ включно (0,25+0,05).

Оскільки отриманий за допомогою хроматографічного методу результат аналізу крові ОСОБА_8 в 0,25‰ алкоголю в крові допускає варіативність дійсного вмісту алкоголю в крові від 0,2‰ включно до 0,3‰ включно, а інших доказів на підтвердження рівня алкоголю в крові ОСОБА_8 , як і власне стану алкогольного сп`яніння останнього, стороною обвинувачення не надано, суд, керуючись приписами ч. 4 ст. 17 КПК України, вважає доведеним найбільш сприятливий для ОСОБА_8 варіант 0,2‰ алкоголю в крові.

Але з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги Методичні рекомендації «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» під редакцією ОСОБА_22 зі співавторами - Київ, 2004, оскільки єдиним нормативно-правовим актом, який регламентує рівень алкоголю в крові водія, який відповідає стану алкогольного сп`яніння, є Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, за п. 7 Розділу ІІ якої установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейськими з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 ‰ алкоголю в крові.

Під час допиту в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_23 пояснив суду, що медичні рекомендації «судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» вони використовують у судово-медичних експертизах і в цих рекомендаціях чітко зазначено, що вона може використовуватись для проведення експертиз з живими особами.

Згідно рекомендації вони починають оцінювати ступінь алкогольного сп`яніння починаючи з 0,4 ‰, тобто ці 0,25 ‰ вони не мають права оцінювати, тому вони про це і зазначили у висновку.

Результат дослідження крові 0,25 ‰ не підлягає судово-медичній оцінці.

Під час допиту в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_17 пояснила суду, що підрахувати кількість алкоголю в крові у ОСОБА_8 не можливо було, оскільки проводилась дослідження тільки крові. Для того, щоб підрахувати дійсне алкогольне сп`яніння на момент вчинення ДТП необхідно було досліджувати як кров так і сечу, тоді можливо підрахувати яка ступінь алкогольного сп`яніння могла бути на момент ДТП.

Але на момент проведення експертизи коли проводилось дослідження у наркодиспансері часу відібрання крові не було зазначено, та дослідження проводилось тільки по крові, сечі не було, тому провести підрахунок алкогольного сп`яніння було неможливо підрахувати всмоктування або виводення алкоголю.

Судово-медичні експертизи є лише одна методична рекомендація з якої встановлюється ступінь алкогольного сп`яніння і він починається з 0,5 ‰ всі інші показники до 0,4 ‰ може бути похибкою методу.

Разом з тим п. 2.9 ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, це пов`язано з тим, що в результаті вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин знижуються увага та реакція, порушується координація дій водія, різко зростає ймовірність ДТП.

Таким чином законодавець чітко встановив мінімальний показник, який після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові, оскільки саме ці дії пов`язані з керуванням джерелом підвищеної небезпеки.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції повинен був керуватися не медичною методикою, яка має рекомендаційний характер, а саме розділом 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того судом першої інстанції не враховано, що з моменту вчинення ДТП і до моменту відібрання крові у ОСОБА_8 пройшов значний проміжок часу, і весь цей час в організмі останнього проходила детоксикація, а отже на момент ДТП, концентрація алкоголю в його крові була значно вища ніж на момент відбору.

А тому з проведеними розрахунками суду першої інстанції колегія суддів взагалі не може погодитись, оскільки дані розрахунки здійснені судом на власний розсуд, а не з використанням нормативно правової бази для відрахунку, яка повинна враховувати всі медичні та біологічні властивості та в загалі не входить до повноважень суду.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції безпідставно відхилив пояснення потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 , що ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння в машині були пляшки з-під пива з рідиною всередині, що в сукупності з наведеними показаннями свідчить (хоч і опосередковано) про вживання алкоголю ОСОБА_8 перед дорожньо транспортною подією.

Перевіривши та проаналізувавши зазначені докази у відповідності до положень ст. 87 КПК України, суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції і вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч.2 ст. 286-1 на ч.2 ст. 286 КК України.

Сукупність перевірених та оцінених з точки зору належності, допустимості, достовірності доказів вказує на доведеність вини ОСОБА_8 , у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а отже його дії підлягають перекваліфікації з ч. 2 ст. 286 КК України на ч.2 ст.286-1 КК України.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню, незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відтак, відповідно до ст. 420 КПК України, вирок суду в частині перекваліфікації першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині із ухваленням свого вироку судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного застосування ст. 75 КК України також обґрунтовані, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням не застосовується у випадках засудження за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, а також за кримінальні правопорушення, передбачені статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, якщо вони вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, а також за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому вирок в цій частині також підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з вимогами прокурора щодо необхідності призначення покарання у виді позбавлення волі виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався та неправильно застосував ст. 75 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Виходячи з завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч.2 ст. 65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора з приводу безпідставного звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Згідно роз`яснень викладених Постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 15.06.2023 ( справа № 170/667/21, провадження № 51-2473км22 ) щодо засудження особи за ст.286-1 КК України вчинення дорожньої транспортної пригоди водієм, який перебуває у стані алкогольного сп`яніння, унеможливлює звільнення його від призначеного покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК, оскільки зазначеною статтею передбачена заборона у її застосуванні, призначення за ч. 2 ст. 286-1 КК покарання із застосуванням положень ст. 75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Правилами дорожнього руху України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, через це уникнення обвинуваченим справедливого покарання негативно вплине й на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності Суворо дотримуватись Правил дорожнього руху.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відноситься до тяжких, особу винного, який одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання (часткове визнання вини, каяття у вчиненому, часткове відшкодування шкоди, намагання відшкодувати потерпілому завдану шкоду), відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховує колегія суддів і думку потерпілого, який довгий час не міг працювати та наполягав на найсуворішому покаранні для обвинуваченого, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Тож, виходячи із завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також приймаючи до уваги всі вищезазначені дані про особу ОСОБА_8 та конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг прокурора з приводу того, що співмірним з тяжкістю вчинених кримінальних правопорушень та даними про особу обвинуваченого буде покарання у виді позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За змістом рішень ЄСПЛ, а зокрема у справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Отже, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально диференціюючи та індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Крім того, потерпілим ОСОБА_10 у межах кримінального провадження заявлено цивільний позов, за яким останній просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 майнову шкоду яка складається з витрат на лікування, у розмірі 48449,07 грн. Та моральну шкоду у розмірі 500000 грн.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Приписами ч.1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пленум ВСУ у своїй постанові №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у п.9 роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до змісту Постанови ВП ВС від 15 грудня 2020 року розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а і моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Вирішуючи питання цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував вищевказані вимоги закону та правильно, задовольнивши вимоги потерпілого частково, визнав такий у розмірі 200.000 (двісті тисяч) грн.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції та вважає, що стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого саме в такому розмірі є правомірним та обґрунтованим, оскільки потерпілому було заподіяно моральну шкоду в результаті протиправних дій обвинуваченого.

Крім цього, суд першої інстанції правильно врахував те, що потерпілий ОСОБА_10 зазнав змін у житті у зв`язку з отриманими травмами, проте у потерпілого є підтримка із боку його сім`ї (батьків та сестри), хоча й втратив працездатність, однак на даний час може бути працевлаштований за його бажанням, так як за значний період часу відновився, пересувається без милиць та без сторонньої допомоги, що хоча і у не значній мірі, однак має можливість забезпечувати себе та свою сім`ю.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування з ОСОБА_8 заподіяної злочином моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_10 , достатньо було враховано обставини справи, вимоги розумності і справедливості, характер та глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, внаслідок скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення.

Тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що саме 200.000 (двісті тисяч) грн. буде достатньою для відшкодування понесених потерпілим моральних страждань, що виникли внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

Переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, потерпілому в поданій апеляційній скарзі не наведено.

У зв`язку з цим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілого - частковому задоволенню.

Доводи сторони захисту щодо відсутності підпису керівника прокуратури у постанові про визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у цьому кримінальному провадженні, а також щодо відсутності повноважень у прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_13 на здійснення повноважень прокурора у даному кримінальному провадженні, складання, підписання та вручення громадянину ОСОБА_8 обвинувального акта від 31.08.2021 року та 15.02.2022 року є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, прокурором окружної прокуратури із матеріалів наглядового провадження, було надано оригінал постанови про призначення групи прокурорів від 30.07.2021 року, яка підписана першим заступником керівника Центральної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_24 , що свідчить про те, що вказана постанова є чинною та уповноважує прокурора Центральної окружної прокуратури ОСОБА_13 (як старшого групи прокурорів) на здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Сам факт, наявності в матеріалах кримінального провадження вказаної постанови без підпису зазначеного заступника керівника прокуратури, хоча і є недоліком, однак не може свідчити про незаконність дій прокурорів цієї групи при здійсненні ними досудового розслідування та ніяким чином не впливає на встановлення обставин у справі та не доводить і не спростовує винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420, 615 КПК, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року за ч.2 ст.286 КК України в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту затримання ОСОБА_8 на виконання цього вироку.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Копію вироку негайно вручити прокурору та ОСОБА_8 .

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4