ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

?прокурора ОСОБА_3 ,

?обвинуваченого ОСОБА_4 (не з`явився, належним чином повідомлений),

?захисниці - адвокатки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000292від 11.07.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Пробудження, Генічеського району, Херсонської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, одруженого, на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуваючого,

паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Генічеським РВ УМВС України в Херсонські області 29.03.1999 року, РНОКПП НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 Кримінального кодексу України (надалі КК України),

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті ухвалив вирок про таке:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним

1.1. . Суд встановив, що ОСОБА_4 , будучи громадянином України, працюючи кочегаром в українському середньому освітньому закладі, фактично проживаючи на території Генічеського району Херсонської області, під час його окупації збройними силами російської федерації та утворення незаконних, в тому числі самопроголошених органів влади, на тимчасово окупованій території Херсонської області, не пізніше червня 2022 року, в селі Сокологірне Генічеського району Херсонської області, добровільно, свідомо, умисно, переслідуючи антидержавницький мотив і з метою реалізувати свої амбіції зайняттям керівної посади, зайняв посаду так званого «главы Сокологорненского сельского поселения», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, у складі самопроголошеного органу влади, так званій (мовою оригіналу) «Генической военно-гражданской администрации Херсонской области», надалі не пізніше листопада 2022 року посів посаду так званого «начальника Сокологорненского территориального управления Генической военно-гражданской администрации Херсонской области», чим продовжив свою злочинну діяльність.

Отже, ОСОБА_4 вчини кримінальне правопорушення (злочин), передбачений частиною п`ятою ст. 111-1 КК України, формою об`єктивної сторони якого є добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора (колабораційна діяльність)

ІІ. Позиції сторін кримінального провадження

2.1. Прокурор вважав пред`явлене обвинувачення доведеним. Вина обвинуваченого ОСОБА_4 також доведена, а його дії кваліфіковані правильно, а саме за ч. 5 ст. 111-1 КК України, кваліфікуючими ознаками якої є добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

2.2. Просив Суд при призначені покарання ОСОБА_4 врахувати відсутність обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, та наявність обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, а також тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

2.3. Також прокурор просив Суд визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 10 (десять) років, з позбавленням права обіймати будь-які посади, пов`язанні з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах або органах, що надають публічні послуги, на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

2.4. Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.07.2024 залишити без змін до затримання ОСОБА_4 та приведення вироку до виконання.

2.5. Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня його фактичного затримання.

2.6. Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг, обчислювати з моменту відбуття ОСОБА_4 основного покарання.

2.7. Захисниця проти такого покарання заперечувала, просила призначити мінімальне покарання, що передбачено санкцією відповідної статті, оскільки вважає, що ОСОБА_4 своїми діями жодної шкоди не спричинив.

2.8. Обвинувачений у судове засідання не з`явився. Відповідно до ухвали Суду від 31.10.2024 року відносно нього здійснювалось спеціальне судове провадження. Повістки про виклик обвинуваченого, процесуальні документи та інформацію про них було надіслано та опубліковано відповідно до вимог ст. 323 КПК України, а саме: шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», на сайті Офісу Генерального прокурора, та офіційному сайті Херсонського міського суду Херсонської області.

ІІІ. Встановлені Судом фактичні обставини та докази на їх підтвердження

3.1. Суд, встановлюючи вищеназвані обставини кримінального правопорушення, у судовому засіданні дослідив надані стороною обвинувачення докази, які підтверджують обставини та винуватість обвинуваченого, а саме:

3.1.1. протокол огляду від 20.02.2024 відкритого ресурсу мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме публікації на Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де розміщено документ, який підтверджує, що обвинувачений дійсно займає посаду так званого «Главы Сокологорненского сельского поселения», а саме документ являє собою звернення від 12.07.2022 №48 до так званого «Глави военно-гражданской администрации Генической территориальной громады Виктору Разумному» від так званого «главы Сокологорненского сельского поселения» щодо сприяння у рішення проблеми, пов`язаної з відновленням електропостачання на насосні станції;

3.1.2. протокол огляду від 07.06.2024 відкритого ресурсу мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме публікації на Telegram-каналі «Генічеськ без повій(предателей)», де розміщене наступне повідомлення (мовою оригіналу): «Нас информируют: Семья с Сокологорного ОСОБА_6 и Оксана торгуют на трассе, кормят орков, переобулись в воздухе, дочь Анна пошла работать в школу и учити детей как надо любить …(россию)…»;

3.1.3. протокол огляду від 07.06.2024 відкритого ресурсу мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме публікації від 15.11.2022 на Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_6 », де розміщене наступне повідомлення: « ОСОБА_7 , сільський староста села Сокологірне, активний діяч, підтримує «русский мир»;

3.1.4. протокол огляду від 22.02.2024 відкритого ресурсу мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме публікації від 07.10.2022 на Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_8 », з фотозображенням обвинуваченого на фоні прапору російської федерації з наступним текстом: «Сокологірне… ОСОБА_4 (в минулому кочегар школи) … куди їх взяли…з кочегара пішов директором школи»;

3.1.5. протокол огляду від 21.06.2024 відкритого ресурсу мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 , а саме публікації від 30.05.2023 на веб-сайті «Единая россия», вкладки (підрозділу) « ІНФОРМАЦІЯ_10 ». У опублікованому на сайті списку осіб, щодо яких відбулось попереднє голосування, як за кандидатів в АЦ, міститься ОСОБА_4 .

3.1.6. протокол огляду від 22.02.2024 відкритого ресурсу мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 , а саме публікації від 31.08.2022 на Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_12 » з фотозображенням обвинуваченого і дописом наступного змісту: « ОСОБА_4 …14.03.1973…Генічеський район…Став старостою села Сокологірне від нової «влади»…До цього людина працювала на посаді кочегара в школі»;

3.1.7. протокол огляду від 21.02.2024 відкритого ресурсу мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 , а саме публікації від 10.02.2024 на Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_14 » з фотозображенням документів, з яких вбачається, що в листопаді 2022 року обвинувачений ОСОБА_4 обіймав посаду так званого «начальника Сокологорненского территориального управления Генической военно-гражданской администрации Херсонской области», а саме доповідні записки від 25.11.2022 «О численности населения» та «О потребности на декабрь 2022г.»;

3.1.8. протокол огляду від 05.03.2024 відкритого ресурсу мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_15 , а саме сторінки відеохостингу «YouTube» з назвою (мовою оригіналу): « ІНФОРМАЦІЯ_16 », з відеозаписом від 27.07.2023 з назвою « ОСОБА_8 «кочегар теперь начальник» с. Сокологорное, Генический р-н, Херсонской области», на якому особа, схожа на обвинуваченого, заявляє, що (мовою оригіналу): «Мы поддерживаем полностью нашего президента, он с народом, не допустить мятеж военный, мы верим в нашего президента и мы будем с ним всегда»;

3.1.9. протокол огляду від 07.06.2024 відкритого ресурсу мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_17 , а саме публікації від 28.10.2023 на Telegram-каналі «Генічеськ без повій(предателей)», де розміщене наступне повідомлення (мовою оригіналу): «Нас информируют: Семья с ОСОБА_9 и Оксана торгуют на трассе, кормят орков, переобулись в воздухе, дочь ОСОБА_10 пошла работать в школу и учити детей как надо любить …(россию)…»;

3.1.10. протокол пред`явлення особи ОСОБА_4 для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 від 01.03.2024, відповідно до якого під фото №4 фототаблиці №1 свідок впізнала ОСОБА_4 як особу, з якою спільно навчалися;

3.1.11. протокол пред`явлення особи ОСОБА_4 для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_12 від 02.03.2024, відповідно до якого під фото №4 фототаблиці №1 свідок впізнала ОСОБА_4 ;

3.1.12. висновок експерта №СЕ-19/112-24/6188-ФП від 03.06.2024 за результатами проведення судової портретної експертизи, якою підтверджено, що у вищевказаних оглядах зображений ОСОБА_4 ;

3.1.13. показання свідка ОСОБА_13 , яка під час допиту повідомила суду, що починаючи з травня 2022 року почались активні дії окупаційної влади стосовно того, щоб вчителів заохочувати до співпраці з окупаційною владою. Трегуб виявив бажання вступити на посаду старости села, співпрацювати з окупаційною владою, пропонував вчителям співпрацю з рф. Пропонував гроші за посаду вчителя в окупаційний школі. На той час директором була подруга свідка, їй він також пропонував гроші за працю за російським законодавством. Всі відмовились. На території села до 31 травня був відсутній зв`язок, тож зв`язатися з підконтрольною територією України було не можливо. Був вай-фай у сільраді, тож одного разу свідок побачила як ОСОБА_14 відкривав вранці сільраду. Особисто свідок бачила, що в кінці червня на території залізничного вокзалу була передислокація російських військ, а на території сільради обвинувачений надав керівництву військових рф місце для проживання. В цей час над будівлею сільради був прапор рф. Активісти села вночі зняли прапор, а вранці ОСОБА_14 заново його вішав. Коли діти мали отримувати атестат, обвинувачений вирішив на день росії влаштувати випускний для них, організовував та проводив захід самостійно. Коли почали змушувати брати російські паспорти свідок покинула помешкання. В цей час ОСОБА_14 взяв на себе відповідальність та забезпечував населення гуманітарною допомогою та вугіллям. Організовував підвоз людей до пункту видачі гуманітарної допомоги. Маломобільним людям розвозив особисто, та переконував взяти паспорт рф. Роздавав по 10 тисяч рублів у якості матеріальної допомоги. З 31 травня забрав у директора школи ключі від школи, забрав усі ноутбуки, прибрав усю українську символіку з приміщення школи. Казав що росія назавжди, намагався вислужитись перед окупаційною владою на території Генічеського району;

3.1.14. показання свідка ОСОБА_11 , яка під час допиту повідомила суду, що з ОСОБА_14 разом навчалася в школі, потім він працював у цій школі. Після 24 лютого 2022 року він почав співпрацювати з окупантами, возив харчі на блокпости. 9 травня 2022 року в с. Сокологірне проїжджав бронепоїзд і солдати кидали людям харчі, яких ОСОБА_14 набрав велику кількість. Організовував гуманітарну допомогу людям, домовлявся з автобусом, щоб людей возили до ОСОБА_15 отримувати паспорти рф. Коли він став головою сільради, то в сільраді с. Сокологірне знаходився командний пункт рф. Коли на сільраді висів російський прапор і його хотіли підпалити, то сам ОСОБА_14 перевішував його, щоб його не могли спалити. Трегуб добровільно їздив просити, щоб його призначили на посаду голови сільради. Ще він казав, що все робить для людей, старається, щоб його призначили головою сільради с. Сокологірне. Але гуманітарну допомогу він роздавав вибірково. Якщо він знав, що людина має проукраїнську позицію, то їй відмовляли в гуманітарній допомозі. Брав участь в організації паспортизації. Обіцяв людям краще життя. Він організував без директора школи випускний у школі, ані вчителі, ані директор школи не погодились, тож він організував все сам. Трегуб організовував підвоз людей до сільради, де спочатку видавали паспорти рф, а потім ще й до ОСОБА_15 . Пропонував обійняти посаду вчителем математики у школі, спочатку обіцяв зарплату у п`ятдесят тисяч рублів, потім у сто тисяч рублів. В домівки, з яких виїхали люди, заселяв солдатів рф, в деяких випадках міг запропонувати купити порожній будинок. Агітував до співпраці з окупаційною владою. До травня 2022 року школа працювала за українським законодавством, а вже після забрали ключі у директора, змусили віддати усю техніку і десь з липня почали організовувати роботу за російським законодавством. Сільрада з травня працювала за російським законодавством;

3.1.15. інші матеріали кримінального провадження у їх сукупності.

ІV. Оцінка Суду

4.1. Згідно з приписами частини першої ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

4.2. Відповідно до ст. 17 КПК України для доведення винуватості особи у вчиненні злочину встановлено стандарт доказування «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність встановлених обставин повинна виключати будь-яке інше розуміння (пояснення) події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього злочину. Отже, фактичні обставини повинні бути встановлені з бодай мінімальним ступенем чіткості та переконливості, який дозволяв би суду зробити висновок щодо винуватості особи в межах пред`явленого їй обвинувачення.

4.3. Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на те, що кожна обставина висунутого обвинувачення має бути доведена і підтверджена доказами, Суд вважає за доцільне дати оцінку інкримінованому обвинуваченому складу кримінального правопорушення для надання остаточного висновку щодо винуватості особи.

4.4. Отже обвинуваченому інкримінується діяння, кваліфікуючими ознаками якого є добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

4.4.1. Щодо «тимчасово окупованої території», як об`єктивної ознаки складу злочину, Суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до пункту 7 частини першої ст. 1-1 Закону України від 15.04.2014 №1207- VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції Закону України № 2217-IX від 21.04.2022) визначено, що тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, яким затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією Херсонська міська територіальна громада з 01.03.2022 до 11.11.2022 вважалась тимчасово окупованою російською федерацією територією.З 24.02.2022 року по теперішній час вважаються тимчасово окупованими територіями усі території Генічеського, Скадовського, районів Херсонської області; Каховського району, за винятком територій смт. Козацьке та с. Веселе Новокаховської міської територіальної громади, які було звільнено 12.11.2022; території Великокопанівської сільської територіальної громади, Виноградівської сільської територіальної громади, Олешківської міської територіальної громади, Ювілейної сільської територіальної громади Херсонського району Херсонської області.

Отже, оскільки відповідно до наданих доказів с. Сокологірне, де обвинувачений зайняв посаду так званого «главы Сокологорненского сельского поселения», знаходиться на території Генічеського району Херсонської області, то, за переконанням Суду, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що інкриміноване діяння вчинено на тимчасово окупованій території, отже, вимоги кваліфікації вчиненого діяння за цією об`єктивною ознакою дотримано.

4.4.2. Щодо «незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованій території», як об`єктивної ознаки складу злочину, Суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини другої тієї ж статті встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною третьою тієї ж статті передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

З огляду на викладене, Суд наголошує, що жодним нормативно-правовим актом України не створено і не передбачено створення таких органів влади як (мовою оригіналу) «Сокологорненское сельское поселение» та «Геническая военно-гражданская администрация Херсонской области», відтак, за переконанням Суду, такі структури є незаконними органами влади, які діяли на час вчинення злочину на тимчасово окупованій території Херсонській області.

Суд вважає, що для кваліфікації за цією ознакою не важливо на якій правовій підставі були створені ці органи, а важлива дата їх створення, а саме після початку окупації, з метою кваліфікації дій обвинуваченого.

Отже, на переконання Суду, вимоги кваліфікації вчиненого діяння за об`єктивною ознакою «незаконний орган влади, створений на тимчасово окуповані території» дотримано.

4.4.3. Щодо «добровільності зайняття посади», як об`єктивної ознаки складу злочину, Суд вважає за доцільне зазначити таке.

Добровільне обрання це зайняття посади, яке здійснене з власного бажання, без фізичного та психологічного примусу, в умовах наявності вибору.

Оцінюючи аргументи сторони обвинувачення на користь добровільності зайняття обвинуваченим посади, Суд звертає увагу на те, що для кваліфікації злочину за цією об`єктивною ознакою не має значення правова підстава чи акт права, відповідно до яким обвинувачений був призначений на посади чи яким способом його було на неї обрано, значення має подальші дії обвинуваченого на цій посаді, а саме активна діяльність обвинуваченого, як то: розподіл гуманітарної допомоги, «розквартирування» військовослужбовців російської федерації, проведення випускного вечора без директора і вчителів школи, агітація на користь російської федерації, зрештою отримання підвищення і призначення на посаду так званого «начальника Сокологорненского территориального управления Генической военно-гражданской администрации Херсонской области», а також наявність у обвинуваченого свободи вибору чи відсутність доказів, що такої свободи він не мав і діяв під фізичним чи психологічним примусом або в стані крайньої необхідності. Матеріали кримінального провадження не містять доказів щодо зовнішнього впливу на обвинуваченого чи того, що він діяв у стані, що виключає відповідальність. Тому Суд вважає, що обвинувачений погодився на призначення на посаду добровільно.

Суд переконаний, що лише самого факту добровільного зайняття громадянином України посади, зазначеної в частині п`ятої ст. 111-1 КК України достатньо для кваліфікації відповідних дій за цією нормою. Адже суспільна небезпечність їх є очевидною і виражається в тому, що особа допомагає окупаційній владі створити вертикаль незаконних органів влади. Саме така вертикаль є основою функціонування механізму окупаційної влади загалом.

Отже, на переконання Суду, матеріалами кримінального провадження підтверджено обставини добровільності зайняття ОСОБА_4 посади в незаконному органі влади, а отже, вимоги кваліфікації вчиненого діяння за цією об`єктивною ознакою дотримано.

4.4.4. Щодо «посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій», як об`єктивної ознаки складу злочину, Суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №5 «Про судову практику у справах про хабарництво» організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Адміністративно-господарські обов`язки це обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо).

Суд зауважує, що назва посади відповідає критеріям та ознакам, які встановлені Верховним Судом України, а надані стороною обвинувачення докази підтверджують, що ОСОБА_4 фактично обійняв вказану посаду і виконував відповідні функції за цією посадою, враховуючи розподіл гуманітарної допомоги та «розквартирування» військовослужбовців російської федерації.

Отже, Суд вважає, що об`єктивну ознаку складу злочину, а саме «посада, пов`язана з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно-господарських функцій» визначено правильно і обставини за цією ознакою доведено.

4.4.5. Суд також вважає за доцільне звернути увагу на безпосередній об`єкт посягання цього злочину за частиною п`ятою ст. 111-1 КК України, яким є суспільні відносини, що забезпечують захист національної безпеки.

Відповідно до пункту 9 частини першої ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» національна безпека України захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

Відповідно до Декларації «Про державний суверенітет України» від 16 липня 1990 року №55-XII державний суверенітет України є верховенство, самостійність, повнота і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Також в розділі V Декларації проголошено, що Українська РСР здійснює верховенство на всій своїй території. Територія Української РСР в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Українська РСР самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій Республіки та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

У Постанові Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Діючого головування в Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Парламентської асамблеї Організації з безпеки та співробітництва в Європі та парламентів держав - учасниць Організації з безпеки та співробітництва в Європі щодо міжнародного спостереження Організації з безпеки та співробітництва в Європі на виборах Президента Російської Федерації 2018 року» 17 травня 2018 року№2436-VIII вказано: «Територіальна цілісність України в межах її міжнародно визнаних державних кордонів підтверджена резолюціями Генеральної Асамблеї ООН "Територіальна цілісність України" A/Res/68/262 від 27 березня 2014 року, "Стан з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь (Україна)" A/Res/71/205 від 19 грудня 2016 року та "Стан з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь (Україна)" A/Res/72/190 від 19 грудня 2017 року.»

Суд, погоджуючись з висновкамиХІV Всеукраїнської науково-теоретичної конференції, ще раз наголошує, що суспільна небезпечність такого діяння, як добровільне зайняття особою посади в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, є спеціальним видом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту як форми державної зради, оскільки таким чином особа допомагає окупаційній владі створити вертикаль незаконних органів влади, тим самим зміцнює механізм державного управління і через це посилює стійкість окупаційної влади на тимчасово окупованих територіях стосовно зовнішніх чинників, в тому числі щодо дій державної влади України, спрямованих на звільнення цих територій.

Відтак, все наведене у сукупності Суд вважає посяганням на суверенітет і територіальну цілісність України, а тому є посяганням на основи національної безпеки України.

4.4.6. Обов`язковою суб`єктивною ознакою злочинів проти основ національної безпеки України, в тому числі і діяння, передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 КК України є прямий умисел.

Прямий умисел це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, за якого особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

На переконання Суду, при кваліфікації діяння за частиною п`ятою ст. 111-1 КК України, питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема: активність поведінки обвинуваченого; спрямованість його дій; наявність і зміст його публічних висловлювань; його ставлення до власного соціального статусу, пов`язаного із зайняттям відповідної посади; ставленням до окупаційної влади тощо.

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально-осуджуваним, шкідливим для суспільства.

Мотивом вчинення злочину є внутрішнє спонукання, рушійна сила кримінально караного вчинку людини, що визначає його зміст і допомагає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого. Мотив дозволяє визначити, чому особа вчиняє злочин. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Отже, названі обставини дають Суду можливість стверджувати про наявність прямого умислу у обвинуваченого на вчинення інкриміновано йому злочину, оскільки через бажання реалізувати свої амбіції зайняттям керівної посади, ОСОБА_4 погодився зайняти посаду так званого «главы Сокологорненского сельского поселения», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, а згодом, не пізніше листопада 2022 року, посів посаду так званого «начальника Сокологорненского территориального управления Генической военно-гражданской администрации Херсонской области», чим продовжив реалізацію власних амбіцій і разом з цим свою злочинну діяльність.

Отже, проаналізувавши зібрані у цьому кримінальному провадженні докази, Суд дійшов висновку про наявність у обвинуваченого антидержавницького мотиву і мети, спрямованої на реалізацію власних амбіцій шляхом зайняття посади у незаконному органі влади на тимчасово окупованій території, усвідомлюючи (виходячи зокрема із публічних висловлювань), що діє на шкоду України, оскільки своїми діями допомагав окупаційній владі створити вертикаль незаконних органів влади, тим самим допомагав зміцнювати механізм державного управління і через це посилювати стійкість окупаційної влади на тимчасово окупованих територіях стосовно зовнішніх чинників, в тому числі щодо дій державної влади України, спрямованих на звільнення цих територій.

Висновки Суду

4.5. Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, а також проаналізувавши ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку, Суд вважає, що усі перелічені об`єктивні ознаки складу злочину передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 КК України доведені, доходить висновку про їхню допустимість, належність, достовірність та достатність для визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 КК України, формою об`єктивної сторони якого є добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території (колабораційна діяльність).

V. Призначення покарання

5.1. Санкцією частини п`ятої ст. 111-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

5.2. Під час судового розгляду обставини, які пом`якшують покарання відповідно ст. 66 КК Українине встановлено.

Суд встановив, що обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

5.3. Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також бере до уваги, та враховує:

- ступень тяжкості правопорушення згідно із статтею 12 КК України інкриміноване діяння відноситься до тяжкого злочину;

- особу обвинуваченого: раніше не судимий, на диспансерному обліку у лікаря психіатра/нарколога не перебуває, не є депутатом.

5.4. Суд також бере до уваги суспільну небезпечність вчиненого діяння, яка полягає у тому, що особа допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади. Саме така вертикаль є основою функціонування державного механізму загалом. Такими діями обвинувачений зміцнює механізм державного управління і через це посилює стійкість державної влади держави-агресора на тимчасово окупованих територіях стосовно зовнішніх чинників, в тому числі щодо дій державної влади України, спрямованих на звільнення цих територій.

5.5. Також Суд враховує загальну мету покарання, як заходу примусу, що застосовується від імені держави, яка полягає в тому, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК України). Оптимальним орієнтиром ефективності застосування покарання є визначення його в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

5.6. Суд вважає, що кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання чи інша міра кримінально-правового впливу, застосована до особи правопорушника, повинні відповідати тяжкості злочину, доведеним обставинам вчинення злочину і особливостям особистості правопорушника.

5.7. Суд вважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні.

5.8. У зв`язку із викладеним, Суд дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, з позбавленням права обіймати будь-які посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах або органах, що надають публічні послуги, на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

5.9. Суд, керуючись ст. 65 КК України вважає, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

Підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань до обвинуваченого за вчинене кримінальне правопорушення Суд не знаходить.

VІ. Запобіжні заходи

6.1. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

6.2. Оскільки розгляд кримінального провадження здійснювався за процедурою спеціального судового провадження, а також у зв`язку з тим, що ризики передбачені пунктом 1 частини першої ст. 177 КК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду та пунктом 5 частини першої ст. 177 КК України, а саме ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення не припинили існування, Суд вважає за доцільне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.07.2024 (справа №490/6344/24. н/п 1-кс/490/2865/2024) стосовно обвинуваченого, до набрання вироком законної силизалишити в силі до його затримання на виконання вироку.

VІІ. Вирішення питання, пов`язані з арештом

7.1. Згідно з частиною четвертою статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

7.2. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.07.2024 (справа №490/6344/24. н/п 1-кс/490/2867/2024) на майно, що перебуває у приватній власності ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку, яка розташована за адресою: Херсонська область, Генічеський район, реєстраційний номер об`єкта 221, кадастровий номер :02:001:0263, площею 1га; транспортний засіб марки «Peugeot 230L 2500», 1996 р.в., номер та серія знаку НОМЕР_3 , номер двигуна: 0130498, номер кузова: НОМЕР_4 , 1996р.в., колір білий.

7.3. Суд вважає за необхідне накладений арешт залишити без змін до звернення вироку до виконання в частині конфіскації майна.

VІІІ. Вирішення питання, пов`язані з процесуальними витратами

8.1. Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 368 та частини четвертої статті 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат. На підставі частини 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

8.2. Суд вважає за доцільне стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення судової портретної експертизи №СЕ-19/112-24/6188-ФП від 03.06.2024 в сумі 3 029,40 гривень.

ІХ. Вирішення питань щодо долі речових доказів

9.1. Згідно з частиною дев`ятою статті 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Враховуючи положення статті 100 КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби Безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України, Суд вирішує залишити в матеріалах кримінального провадження документи, надані сторонами.

9.2. Інформації щодо наявності речових доказів матеріали кримінального провадження не містять.

Х. Вирішення цивільного позову

10.3. Доказів подачі цивільного позову матеріали кримінального провадження не містять.

ХІ. Відомості про вжиті заходи стороною обвинувачення щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

11.1. Відповідно до частини третьої ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини другої ст. 7 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

11.2. За міжнародними стандартами, відповідно до Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи (75)11 від 19 січня 1973 року «Про критерії, які регламентують розгляд, що проводиться у відсутність обвинуваченого» розгляд може бути проведений у відсутності обвинуваченого:

- за умови своєчасного повідомлення особи про проведення розгляду і надання йому достатнього часу для підготовки захисту;

- наявності підтвердження про фактичне отримання такого повідомлення;

- за умови проведення розгляду в загальному порядку і наданні захисту права втручатися в цей процес;

- за умови забезпечення надання особі судового рішення, прийнятого за наслідками розгляду, і обчислення термінів на оскарження з моменту вручення такого рішення;

- за умови надання особі права на оскарження судового рішення;

- за умови забезпечення права особи на повторне проведення розгляду в загальному порядку, якщо його відсутність була викликана наявністю поважних причин, про які він не міг повідомити уповноважені органи

11.3. Відповідно до частини п`ятої ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

11.4. За таких підстав Суд вважає, що кримінальне процесуальне законодавство покладає на суд обов`язок щодо здійснення судового контролю за діями сторони обвинувачення в частині дотримання нею прав обвинуваченого на захист, доступу до правосуддя тощо під час проведення спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження.

11.5. Відтак, Суду необхідно з`ясувати, чи можливо стверджувати, що ОСОБА_4 знав про кримінальне переслідування, спеціальне досудове розслідування (після надання слідчим суддею дозволу на його здійснення), що здійснювалось відносно нього, і теперішнє судове провадження настільки, щоб мати можливість прийняти рішення або реалізувати своє право постати перед судом, або відмовитись від такого права та/або ухилитися від правосуддя.

11.6. В згаданому контексті Суд звертає увагу перш за все на дотримання стороною обвинувачення порядку офіційного сповіщення обвинуваченого про заходи, які до нього здійснюються.

За змістом приписів частини восьмої ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з вимогами цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

11.7. Виходячи із загальних положень КПК Суд вважає, що на стадії досудового розслідування є достатнім для дотримання права обвинуваченого на доступ до правосуддя повідомлення його в порядку частини восьмої ст. 135 КПК про:

початок відносно нього спеціального досудового розслідування,

підозру,

виклик на допит як підозрюваного,

завершення відносно нього досудового розслідування,

відкриття матеріалів кримінального провадження,

складений відносно нього обвинувального акта і направлення його до суду.

11.8. Як вбачається з досліджених матеріалів кримінального провадження, шляхом розміщення оголошення в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газеті «Урядовий кур`єр» на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 було повідомлено про:

складене відносно нього 04.07.2024 року письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 КК України, через розміщення оголошення в Офіційному друкованому виданні «Урядовий кур`єр» №135 (7795) від 04.07.2024 та через розміщення оголошення на сайті Офісу Генерального прокурора від 01.07.2024;

виклик ОСОБА_4 , як підозрюваного, до найближчого територіального відділу СБ України на 08.07.2024, 09.07.2024, 10.07.2024 з 09 год. 00 хв. до 17 год 00 хв. для отримання повідомлення про підозру, допиту та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000292 від 11.07.2024 року, за частиною п`ятою ст. 111-1 КК України,. через розміщення оголошення в Офіційному друкованому виданні «Урядовий кур`єр» №135 (7795) від 04.07.2024 та через розміщення оголошення на сайті Офісу Генерального прокурора від 01.07.2024;

здійснення стосовно ОСОБА_4 спеціального судового розслідування кримінального правопорушення за частиною п`ятою ст. 111-1 КК України у кримінальному провадженні №0000292 від 11.07.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.07.2024 року, шляхом розміщення оголошення в Офіційному друкованому виданні «Урядовий кур`єр» №154 (7814) від 31.07.2024 та на сайті Офісу Генерального прокурора;

про завершення спеціального досудового розслідування та відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів через розміщення оголошення в Офіційному друкованому виданні «Урядовий кур`єр» №157 (7817) від 03.08.2024 та через розміщення оголошення на сайті Офісу Генерального прокурора;

про виклик ОСОБА_4 до слідчого відділу УСБУ в Херсонській області на 07.08.2024, 08.08.2024, 09.09.2024 року з 09 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., для виконання вимог ст. 290 КПК України, а саме для вручення письмового повідомлення про завершення досудового розслідування, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, вручення обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, як підозрюваного, через розміщення оголошення в Офіційному друкованому виданні «Урядовий кур`єр» №157 (7817) від 03.08.2024 та через розміщення оголошення на сайті Офісу Генерального прокурора;

Крім того, ОСОБА_4 , як обвинувачений у кримінальному провадженні №0000292 від 11.07.2024 року був викликаний до Херсонського міського суду Херсонської області 17.09.2024, 02.10.2024 та 15.10.2024. Такі виклики надсилалися:

- через розміщення оголошення в Офіційному друкованому виданні «Урядовий кур`єр» №183 (7843) від 10.09.2024, №205 (7865) від 09.10.2024, №214 (7874) від 22.10.2024;

- через розміщення оголошення на сайті Офісу Генерального прокурора;

- через розміщення оголошення на сайті офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області

Проте, будучи викликаним належним чином, як до органів досудового розслідування, так і до Херсонського міського суду Херсонської області в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 у призначений час та місце без поважних причин не з`явився і про причини своєї неявки не повідомив.

11.9. Наведені обставини, на переконання Суду, свідчать про відмову обвинуваченого від права на доступ до правосуддя, а саме бути присутнім на судових засіданнях (предстати перед судом), від права на захист, а саме обирати на власний розсуд спосіб захисту.

З цих підстав,

керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376, 392-395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, з позбавленням права обіймати будь-які посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах або органах, що надають публічні послуги, на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

2. Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 обчислювати з дня його фактичного затримання на виконання вироку.

3. Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах або органах, що надають публічні послуги, обчислювати з моменту відбуття ОСОБА_4 основного покарання у виді позбавлення волі.

4. Відповідно до ст. 100 КПК України документи, що надані сторонами, залишити в матеріалах кримінального провадження.

5. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.07.2024, залишити без змін до затримання ОСОБА_4 на виконання вироку.

6. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.07.2024, на майно, що перебуває у приватній власності ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку, яка розташована за адресою: Херсонська область, Генічеський район, реєстраційний номер об`єкта 221, кадастровий номер :02:001:0263, площею 1га; транспортний засіб марки «Peugeot 230L 2500», 1996 р.в., номер та серія знаку НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_4 , 1996р.в., колір білий залишити без змін до звернення вироку до виконання в частині конфіскації майна.

7. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави процесуальні витрати в сумі 3 029,40 гривень (три тисячі двадцять дев`ять гривень 40 коп.) за проведення судової експертизи та залучення експертів.

8. Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальнім кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

9. Прокурор, обвинувачена, захисник мають право на апеляційне оскарження цього вироку шляхом подання апеляційних скарг до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

10. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1