Провадження № 1-кс/204/3429/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0002355 від 23 листопада 2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2025 року до суду надійшло клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджено прокурором Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0002355 від 23 листопада 2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчим відділом Управління СБ України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002355 від 23.11.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час представники спецслужб РФ встановили контакт із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та запропонували йому виготовити саморобні вибухові пристрої для подальшого здійснення терористичного акту. ОСОБА_5 добровільно погодився. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 у невстановлений період, але не пізніше 14:23 год., 23.11.2025 року, незаконно отримав складові частини вибухових пристроїв та два мобільні телефони марки «Redmi», після чого виготовив два саморобні вибухові пристрої. Надалі ОСОБА_5 , заклав зазначені вибухові пристрої на ділянці місцевості поблизу будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Лисогорська, 20 (геокоординати: НОМЕР_1 , 35.031459 та НОМЕР_2 , 35.031377), а також розмістив поруч мобільні телефони з метою фіксації осіб, які прибудуть до місця закладення вибухівки. ОСОБА_5 було достовірно відомо, що пристрої призначені для вчинення вибухів із метою порушення громадської безпеки та залякування населення. Близько 14:23 год., 23.11.2025 року стався вибух одного із пристроїв, у результаті чого загинув громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після прибуття слідчо-оперативної групи та вибухотехніків для огляду місця події, приблизно о 15:20 23.11.2025, відбувся вибух другого закладеного пристрою, внаслідок чого старший інспектор УВТС ГУНП в Дніпропетровській області майор поліції ОСОБА_7 отримав осколкові поранення нижніх кінцівок та черевної порожнини. За викладених обставин 24.11.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України. У ході досудового розслідування також встановлено, що ОСОБА_5 на праві спільної часткової у власності у розмірі належить житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 . З вищевикладеного вбачається, що існують обставини, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, розпорядження зазначеною житловою квартирою призведе до її незаконного використання або передачі іншим особам, що позбавить можливості застосування конфіскації. Крім цього, на даний час існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту на зазначене в клопотанні майно призведе до вжиття невстановленими в ході досудового розслідування особами заходів щодо відчуження останнього. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

Слідчий у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій підтримав своє клопотання, просив задовольнити та розглядати без його участі.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, вважаю за можливе розглянути клопотання без повідомлення власника майна, оскільки обізнаність власника майна із порушенням питання про арешт майна, може призвести до його втрати.

Вивчивши подане клопотання та додані матеріали, якими обґрунтовується необхідність арешту майна, вважаю за необхідне частково задовольнити клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України, встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Управління СБ України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002355 від 23.11.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України.

24 листопада 2025 року громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваному ОСОБА_5 належить на праві власності: квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий у своєму клопотанні просить накласти арешт з обов`язковим позбавленням права власника на відчуження, розпорядження та користування майном з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи про накладення арешту, арешт на зазначене вище майно слідчий просить накласти з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. Дане майно не є речовим доказом по справі, не є знаряддям вчинення злочину, не містить на собі сліди злочину чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В даному випадку, арешт майна повинен забезпечувати збереження майна, запобігання можливості його приховування, зникнення, втрати. А тому, в даному випадку, накладання арешту на майно з позбавленням права користування зазначеним майном, призведе до порушення права підозрюваного на володіння та користування належним майном.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що санкцією ч. 3 ст. 258 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна або без такої, а незастосування арешту на зазначене майно може призвести до його втрати чи відчуження, суд приходить до висновку, що клопотання про арешт майна необхідно задовольнити частково, накласти арешт на майно підозрюваного без позбавлення права користування ним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-175 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0002355 від 23 листопада 2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно належне підозрюваному ОСОБА_5 , без позбавлення права користування ним, а саме: на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1