Номер провадження 1-кп/404/454/25
У Х В А Л А

14 січня 2026 року Фортечний районний суд міста Кропивницького в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника потерпілого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Кропивницькому обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000246 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов зазначений обвинувальний акт та ухвалою суду призначено підготовче судове засідання у вищевказаному кримінальному провадженні.

Прокурор під час підготовчого судового засідання просила призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000246 за обвинуваченням ОСОБА_6 . Щодо доводів представника потерпілого, що ГУ ПФУ не вважає себе потерпілим, зазначила, що у зв`язку з установленим під час досудового розслідування фактом завдання Пенсійному фонду України матеріальної шкоди, ГУ ПФУ має брати участь у провадженні у статусі потерпілого. Вказала, що ГУ ПФУ набуло статусу потерпілого на підставі постанови слідчого. Також зазначила, що озвучені захисником під час судового засідання описки та неточності в обвинувальному акті, а також те, що обвинувальний акт, направлений до суду, та обвинувальний акт, вручений стороні захисту, є різними у деяких фрагментах за змістом, не впливають на його форму та загальний зміст, суть висунутого обвинувачення і не перешкоджають призначенню обвинувального акта до судового розгляду. Щодо доводів захисника про те, що під час складання обвинувального акта, у порушення вимог п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України, не зазначено відомостей про розмір витрат на залучення експерта, зазначила, що експерт у даному кримінальному провадженні не залучався.

Представник потерпілого - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області ОСОБА_4 зазначила, що ГУ ПФУ не вважає себе потерпілою особою у даному кримінальному провадженні, оскільки ні із заявою про вчинення кримінального правопорушення, ні із заявою про визнання його потерпілою особою до правоохоронних органів не зверталося, згоду на залучення його у якості потерпілого не надавало. З яких саме підстав ГУ ПФУ було визнано потерпілим, їй не відомо. При цьому підтвердила, що на адресу ГУ ПФУ надходила постанова слідчого про визнання його потерпілою особою, у відповідь на яку слідчий орган було письмово проінформовано з посиланням на ч. 7 ст. 55 КПК України про відсутність згоди на визнання ГУ ПФУ потерпілим. Вважала вказану постанову слідчого про визнання ГУ ПФУ незаконною. Вказала, що для набуття статусу потерпілого, окрім вище вказаного, необхідним ще є доведеність факту завдання Пенсійному фонду України матеріальної шкоди. Разом із цим у ГУ ПФУ відсутні будь-які рішення або документи, які б підтверджували вчинення ОСОБА_6 кримінально караних діянь чи заподіяння ним шкоди Пенсійному фонду України. Окремо зазначила, що ОСОБА_6 пенсія була призначена на підставі акту МСЕК, який у подальшому переглядався комісією у січні 2025 року, при цьому зазначений акт не був скасований, а лише припинено його дію. Також пояснила, що 26.06.2025 року ОСОБА_6 звернувся до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою про призупинення виплати пенсії з 01.07.2025 року, у зв`язку з чим на підставі розпорядження від 27.06.2025 року виплату пенсії було припинено. Крім того, 16.09.2025 року до ГУ ПФУ надійшов акт комісії від 11.09.2025 року, яким встановлено, що з 25.08.2025 року інвалідність обвинуваченим не поновлювалась, а відтак правові підстави для здійснення пенсійних виплат були відсутні.

Також представник ГУ ПФУ підтвердила, що стороною обвинувачення не було виконано вимоги ч. 7 ст. 290 КПК України, оскільки матеріали кримінального провадження ГУ ПФУ в Кіровоградській області відкриті не були.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію представника ГУ ПФУ в Кіровоградській області та зазначив, що постанова слідчого про визнання ГУ ПФУ потерпілим є незаконною, оскільки ПФУ не звертався до правоохоронних органів ні з заявою про вчинення кримінального правопорушення, ні з заявою про залучення його до участі у кримінальному провадженні в якості потерпілого, а також не надавав згоди на визнання його потерпілою особою.

Крім того, захисник звертав увагу суду на інші недоліки обвинувального акта. Так, на першій сторінці обвинувального акта міститься посилання на ст. 301 КПК України, яка регламентує завершення досудового розслідування щодо кримінальних проступків, незважаючи на те, що його підзахисному пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Також на другій сторінці обвинувального акта, у другому абзаці, зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку. Окремо захисник звертав увагу на те, що обвинувальний акт, направлений до суду, та обвинувальний акт, вручений стороні захисту, є різними за змістом, на підтвердження чого надав суду для огляду свій примірник. У зв`язку з цим, на його думку, сторона захисту була позбавлена можливості належним чином реалізувати своє право на захист, а такі розбіжності перешкоджають призначенню обвинувального акта до судового розгляду.

Також захисник зазначив, що стороною обвинувачення під час складання обвинувального акта, у порушення вимог п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України, не зазначено відомостей про розмір витрат на залучення експерта. Крім того, після визнання ГУ ПФУ потерпілою стороною, стороною обвинувачення не було повідомлено ПФУ про завершення досудового розслідування, у порушення вимог ст. 290 КПК України.

За таких обставин, на думку захисника, обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України та підлягає поверненню прокурору.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника щодо повернення обвинувального акту прокурору та окремо зазначив, що ГУ ПФУ не може бути визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки будь-якої матеріальної шкоди Пенсійному фонду України завдано не було.

Заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта прокурору з підстав невідповідності обвинувального акта вимогам статті 291 КПК України, наявності розбіжностей між обвинувальним актом, направленим до суду, та обвинувальним актом, врученим стороні захисту, а також порушення вимог ч. 7 ст. 290 КПК України, суд вважає таким, що задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, на переконання суду обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні повністю відповідає за формою та змістом вимогам ст. 291 КПК України, зокрема містить виклад фактичних обставин, які прокурор, і тільки він, вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Водночас зазначені стороною захисту неточності, зокрема щодо по батькові обвинуваченого та використання у тексті обвинувального акта ст. 301 КПК України, яка регулює особливості закінчення дізнання, а також використання терміну «проступок», замість «правопорушення» мають характер технічних описок, не впливають на розуміння суті обвинувачення, не змінюють його правової кваліфікації, не порушують право обвинуваченого на захист та не перешкоджають призначенню обвинувального акта до судового розгляду, у зв`язку з чим не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Щодо розбіжностей в обвинувальному акті, врученому стороні захисту, та обвинувальному акті, направленому до суду, а саме того, що на другій сторінці примірника, врученого стороні захисту, зазначено про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, тоді як у примірнику, направленому до суду, вказано на обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, суд зазначає, що зазначена розбіжність має технічний характер та не свідчить про зміну обсягу чи суті обвинувачення.

Суд виходить з того, що правова кваліфікація дій обвинуваченого в обох примірниках обвинувального акта є однаковою та визначена за ч. 3 ст. 190 КК України, яка відноситься до кримінальних правопорушень, а не до кримінальних проступків. За таких обставин, вказана неточність не вплинула на обізнаність обвинуваченого щодо суті висунутого йому обвинувачення, не обмежила його право на захист та не перешкоджає призначенню обвинувального акта до судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наведені стороною захисту розбіжності, неточності не є істотними та не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору. Крім того, такі технічні неточності можуть бути виправлені прокурором у процесі судового розгляду без повернення обвинувального акта, оскільки їх усунення не потребує зміни формулювання обвинувачення чи його обсягу.

При цьому, питання неконкретності обвинувачення, пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_6 , може бути піддано оцінці лише під час судового розгляду кримінального провадження шляхом дослідження доказів у справі та ухвалення вироку суду.

Вказане повністю підтверджується висновками, викладеними в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі від 03.07.2019 року по справі № 273/1053/17, відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Таким чином клопотання сторони захисту не містить переконливих підстав, які б вказували на те, що обвинувальний акт не відповідає формальним вимогам КПК України, пред`явленим до нього, що перешкоджає призначенню його до судового розгляду.

Недоліки обвинувального акту, на які посилається сторона захисту, не є перешкодою для призначення справи до розгляду, з огляду на вимоги ст. 291 КПК України.

Зважаючи на викладене, у підготовчому судовому засіданні не встановлено підстав до прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ст. 314 КПК України.

Під час підготовки до судового розгляду вирішено питання, передбачені ч. 2 ст. 315 КПК України, та вчинено усі дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

За таких обставин, суд вважає необхідним призначити судовий розгляд на підставі вказаного обвинувального акта.

Щодо скарги представника ГУ ПФУ в Кіровоградській області на дії органу досудового розслідування, пов`язані з визнанням ГУ ПФУ потерпілою особою у даному кримінальному провадженні, суд виходить з наступного.

За змістом ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, окрім зазначених в частині 1 ст. 303 КПК України, не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Як встановлено під час підготовчого судового засідання, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не зверталося до слідчого або прокурора із заявою про вчинення кримінального правопорушення та не подавало заяви про залучення його до участі у провадженні, як потерпілого. Більше того, після звернення сторони обвинувачення до ГУ ПФУ з цього питання, їм було відмовлено у наданні згоди на визнання його потерпілою особою. Ці доводи потерпілого підтверджує прокурор під час підготовчого судового засідання.

З огляду на те, що чинним КПК України чітко визначено порядок та підстави набуття статусу потерпілого, а у даному випадкусудом встановлено та не оспорюється учасниками судового провадження, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення або із заявою про визнання його потерпілою особою не зверталося, згоди на визнання його потерпілою особою не надавало, тому суд вважає скаргу ГУ ПФУ про незаконне визнання його потерпілою особою у даному кримінальному провадженні обґрунтованою, а дії слідчого незаконними.

На підставі викладеного, керуючись п. 5 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 28, 55, 315, 316, 369-372, 392 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Призначити 06.02.2026 року, о 10-00 год., у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу № 21 Фортечного районного суду м. Кропивницького судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000246 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області вважати таким, що не є потерпілим у кримінальному провадженні № 0000246, відповідно до вимог ст. 55 КПК України, а його визнання таким під час досудового розслідування незаконним.

У судове засідання викликати учасників судового провадження, а саме: прокурора, обвинуваченого та його захисника.

Ухвала оскарженню окремо від судового рішення, передбаченого ч. 1 ст. 392 КПК України, не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя Фортечного районного

суду м. Кропивницького ОСОБА_1