1Справа № 335/8397/25 1-кп/335/837/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2025 за № 0001360, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя Запорізької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, пенсіонера, малолітніх дітей на утриманні не має, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2025 року приблизно о 16 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Перемоги зі сторони вул. Південне шосе у напрямку вул. Яценка в м. Запоріжжя, та наближався до нерегульованого пішохідного переходу, що знаходиться в районі будинку №131Б по вул. Перемоги, який позначено інформаційно-вказівним знаком 5.38.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1. ПДР.

В цей же час, на проїзну частину вул. Перемоги в межах дії знаку 5.38.1 «Пішохідний перехід» ПДР вийшла пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа-наліво за напрямком руху автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Під час руху водій ОСОБА_5 , наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, по якому здійснювала рух пішохід ОСОБА_7 , маючи технічну можливість уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування автомобіля до його повної зупинки, діючи зі злочинною недбалістю, заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких: п. 18.1.: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди, оскільки останній мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосуванням своєчасного екстреного гальмування автомобіля і зупинкою до місця наїзду.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, з якими доставлена до КНП «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗОР, де 13.07.2025 померла.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №4018 від 14.07.2025, смерть ОСОБА_7 настала від поєднаної тупої травми голови, тулубу, лівої верхньої кінцівки, лівої нижньої кінцівки з переломами кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів, яка привела до розвитку шоку. Всі ушкодження виявлені при проведенні експертизи утворились незадовго до надходження в стаціонар та у сукупності перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Невиконання водієм автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вказаними діями ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, що кваліфікується як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні 06.10.2025 року обвинувачений ОСОБА_5 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим кримінальним правопорушенням, повністю визнав себе винуватим, щиро розкаявся та пояснив, що 12 липня 2025 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, він керував автомобілем «Renault Kangoo», та рухався по проїзній частині вул. Перемоги в бік «5 міської лікарня», його засліпило сонце та погіршився стан здоров`я, піднявся цукор в крові, в зв`язку з цим, відбулося помутніння і він не зрозумів як здійснив наїзд на людину. Коли приїхала Швидка допомога, в нього тиск був 180 мм рт. ст, цукор 21,5 ммоль/л. Зазначив, що проживає в двох з дружиною, вона дуже хворіє, має проблеми з ногами, тільки він може забезпечити її ліками та харчами, родичів та дітей немає, допомогти нікому. Пробачення у потерпілої сторони попросив, щиро кається, збитки відшкодував.

Покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Прокурор у судовому засіданні просила визнати винним ОСОБА_5 та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, разом з тим у судовому засіданні приймав участь представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 , який подав суду заяву ОСОБА_8 з приводу відшкодування спричиненої шкоди та призначення покарання, в якій потерпілий при розгляді справи врахувати обставини, при яких відбулася дорожньо-транспортна пригода (осліпило водія), фізичний (хронічні хвороби, в т.ч. поганий зір) та віковий стан (68 років) обвинуваченого, а також той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 в позасудовому порядку в повному обсязі відшкодував потерпілому спричинену моральну шкоду, шкоду, яку не буде відшкодовано страховою компанією (як матеріальну, так і моральну). Просить при призначенні покарання врахувати вказані обставини та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Сторона захисту просила врахувати визнання обвинуваченим своєї провини, щире каяття у скоєному, відшкодування шкоди потерпілому та принесення ним вибачення, стан здоров`я обвинуваченого, який потребує медичного нагляду та стаціонарного лікування, що підтверджується наданими медичними документами, вік обвинуваченого, а також те, що обвинувачений самостійно здійснює догляд за дружиною, яка потребує стороннього догляду за станом здоров`я, що також підтверджується відповідними документами. Просить застосувати положення ст.ст. 69, 75, 75 КК України та призначати покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З урахуванням думки присутніх учасників справи, відсутності цивільного позову, суд постановив проводити судовий розгляд за відсутності потерпілого за участю представника потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, що свідчить згідно ст. 12 КК України, про вчинення обвинуваченим тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про призначення виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості злочину, сукупність всіх обставин його вчинення та дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину, надав суду зізнавальні покази, щиро розкаявся в скоєному, добровільно надав фінансову допомогу потерпілій особі, крім того має ряд хронічних хвороб, які потребують госпіталізації та лікування, одружений, самостійно здійснює догляд за дружиною, яка є пенсіонером та особою, яка потребує стороннього догляду.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_5 , як особа позитивно характеризується за місцем проживання, не зловживає спиртними напоями, є пенсіонером за віком, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, дає критичну оцінку своїм діям.

Також суд визнає за необхідне врахувати думку потерпілого під час вирішення питання щодо призначення покарання, який не наполягав на позбавленні волі останнього.

Крім того, потерпілий в своїй письмовій заяві зазначив про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

У відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне призначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Водночас суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

За приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, зокрема способу життя, характеризуючі його данні, вік, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, позицію потерпілого, добровільного відшкодування витрат потерпілій особі, наявність у обвинуваченого на утриманні дружини, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду, а також те, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини свідчать про можливість призначення покарання з іспитовим строком, оскільки на думку суду, перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, безпосередньо під наглядом державних органів влади.

Зазначене у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду про доцільність застосування до ОСОБА_5 положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком 2 (два) роки з визначенням відповідних обов`язків судом, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки таке покарання буде відповідати вимогам закону та особі винного.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, суд зазначає, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Проте, сторона захисту не висловила заперечень щодо неможливості та недоцільності призначення такого виду додаткового покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами.

За наведених обставин, враховуючи думку учасників кримінального провадження, ухвалюючи вирок у цій справі, суд не вбачає підстав для того, щоб не призначати обвинуваченому додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, те, що він є особою похилого віку, має захворювання, які впливають на увагу та швидкість реакції, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Підсумовуючи все вище зазначене, суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

В ході досудового розслідування та у суді потерпілим цивільний позов заявлено не було.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави, документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта.

Частиною 11 ст. 182 КПК України визначено, що застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 14.07.2025 застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 09.09.2025 включно. Визначено ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді заставив розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560,00 грн.

Відповідно до інформації про зарахування коштів у вигляді застави на депозитний рахунок суду, 15.07.2025 ОСОБА_9 внесено заставу у розмірі 60560,00 грн за ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, внесена застава підлягає поверненню заставодавцю.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Оскільки з винесенням вироку суду закінчується судовий розгляд кримінального провадження, одночасно з ухваленням судового рішення, суд вирішує питання про скасування арешту майна та вважає за необхідне арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2025 року у справі № 334/5624/25 на автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 - скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 318, 322, 342-351, 358, 363-368, 615 КПК України, ст. ст. 65-66, 75-77, ч. 2 ст. 286 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

Початок іспитового строку обраховувати починаючи з 27.10.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 13 371,00 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2025 року у справі № 334/5624/25 на автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 .

Речові докази:

- відео-файли на DVD-R диску, що мають назву «FILE1920-002410», «FILE2222-00241», «FILE2521-002412», «FILE2822-002413», «FILE3106-002414», які було надано свідком ОСОБА_11 по вказаному кримінального провадженню залишити в матеріалах кримінального провадження;

- диск DVD-R «My Media» з відеозаписом з назвою: 0001360, розміром 4,35 ГБ 94 676 775 590 байтів) та триває 05:05:24 год - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- DVD-R диск з відеозаписом, на якому зафіксовано обставини ДТП, який після експертизи поміщено в полімерний сейф-пакет №6121996 залишити в матеріалах кримінального провадження;

- вилучені в ході огляду ДТП пару взуття (група об`єктів №3 та №6), ручний візок з сумкою, окуляри, які упаковано до спец. пакету QHY0085613 знищити.

- автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_10 після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 у виді застави в розмірі 60560,00 гривень після набранням вироком законної сили - скасувати. Грошові кошти в розмірі 60560,00 гривень, внесені в якості застави ОСОБА_9 , згідно квитанції №23599975 від 15.07.2005 року, що зараховані на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Запорізькій області (рахунок № UA0001205 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, отримувач платежу - ТУ ДСА України в Запорізькій області, ), повернути заставодавцю ОСОБА_9 відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст.394КПКУкраїни до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1