Справа № 133/2251/24
Провадження №1-кп/132/165/25
Вирок

Іменем України

06 жовтня 2025 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження № 133/2251/24, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000213 від 04 травня 2024 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні неповнолітнього:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Козятин Вінницької області, українця, громадянина України, із початковою загальною середньою освітою, учня Державного професійно-технічного навчального закладу «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту» за професією «Слюсар з ремонту рухомого складу. Помічник машиніста електровоза», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.152 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представників служби у справах дітей ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

уповноваженого підрозділу органів Національної поліції ОСОБА_14 ,

законних представників неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_17 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_18 ,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_19 04 травня 2024 року близько 19.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на березі ставка «Телимонівка», що розташований на околиці міста Козятин Хмільницького району Вінницької області, по провулку Сокілецькому, побачив малолітню ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Достовірно знаючи, що останній 13 років, оскільки вони раніше знайомі та навчаються в одному навчальному закладі, в ході спілкування із нею, у ОСОБА_19 виник умисел, направлений на порушення статевої свободи і статевої недоторканості, тобто її зґвалтування із застосуванням фізичного насильства. Реалізуючи даний умисел, ОСОБА_19 діючи умисно, з метою вчинення насильницького статевого акту, використовуючи свою фізичну силу, яка виражалася у здушенні шиї рукою, нанесенні ударів руками по обличчю ОСОБА_20 , силою затягнув її до кущів, які розташовані поблизу ставка. Продовжуючи вчиняти відносно потерпілої фізичне насильство та порушуючи статеву недоторканість, зняв з неї шорти і нижню білизну, та застосовуючи до неї фізичне насильство, яке виражалось в нанесені ударів кулаком в обличчя, намагався здійснити насильницький статевий акт, пов`язаний із вагінальним проникненням в її тіло, із використанням геніталій, однак не зміг довести свої злочинні дії до кінця, оскільки на місце вчинення кримінального правопорушення прибули сторонні особи, зокрема ОСОБА_21 , які припинили злочинні дії ОСОБА_19 . Таким чином, ОСОБА_19 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак воно не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Відповідно до висновку експерта № 309 від 05.05.2024 року, при судово-медичному обстеженні ОСОБА_20 були виявлені: синці на обличчі зліва, крововиливи та садна на слизовій оболонці нижньої губи зліва та слизовій оболонці лівої щоки, садно на червоній каймі нижньої губи зліва, які не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння, належать до легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6), які виникли від травматичної дії (удару, тертя) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення в межах доби до обстеження, можливо в строк вказаний в постанові про призначення експерти 04.05.2024 року. Також, при судово-медичному обстеженні, у ОСОБА_20 виявлено тілесні ушкодження: крововилив та садно в ділянці присінку піхви, відповідно цифрі «6» умовного годинникового циферблату, які виникли від травматичної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, по давності утворення можуть відповідати строку в межах доби до обстеження. Цілісність дівочої перетинки у ОСОБА_20 не порушена, анатомічна її будова така, що не допускає введення статевого члена чи пальця руки без її порушення.

Обвинувачений ОСОБА_19 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, зазначивши, що не дивлячись на те, що раніше був знайомий з ОСОБА_20 та навчався з нею в одному навчальному закладі (він у 9, а вона у 8 класах), достовірно не знав, що їй 13 років, оскільки вона виглядала старше. В статевий акт намагався вступити з нею, за її добровільної згоди, однак цей акт не був завершений, оскільки втрутились сторонні особи. Під час надання показів зазначив, що на початку травня, перед святом Пасхою, у його однокласника був День народження, і вони поїхали на ставок, що розташований на околиці міста Козятин. Приїхавши на місце, зустріли своїх знайомих, з якими в одній компанії розпочали проводити своє вільне дозвілля, під час якого вживали слабоалкогольні напої. Вподальшому до них долучилась ОСОБА_20 зі своєю подругою. В певний момент, залишившись з ОСОБА_20 на одинці, між ними відбувся поцілунок, вони почали обійматися. Невдовзі до них повернулися спільні знайомі, і вони почали збиратися. По дорозі, він наздогнав ОСОБА_20 і запитав, що це був за поцілунок, оскільки вони з нею раніше навіть між собою не спілкувалися. Зупинившись біля кущів, вони присіли на траві, обійнялися та почали цілуватися, і в них все йшло до близості, до якої вони були готові за добровільною згодою. Однак в цей момент, прибігли хлопці, та ОСОБА_20 злякавшись, почала відбиватися від нього, наносячи йому удари по голові. У відповідь, він завдав їй удар долонею руки. Хлопці відтягнули його від ОСОБА_20 , завдали йому тілесні ушкодження, від яких він втратив свідомість, а тому подальші дії не пам`ятає. У скоєному щиро кається, просить суворо не карати, надати можливість закінчити навчальний заклад та влаштувати своє життя.

Не дивлячись на часткове визнання неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_19 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, його вина в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.152 КК України, повністю доведена безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами:

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що навесні 2024 року разом із ОСОБА_23 та ОСОБА_24 прийшли на ставок, розташований на околиці міста Козятин, де до них доєдналися ОСОБА_25 зі своїм хлопцем на ім`я ОСОБА_26 , та ОСОБА_27 . На ставку вони помітили компанію хлопців, серед яких був ОСОБА_28 , які вживали алкогольні напої. Перебуваючи в своїй компанії, вона відлучалась, та коли повернулася, помітила відсутність ОСОБА_29 , у зв`язку із чим вирішила її розшукати. З нею разом на пошуки пішли ОСОБА_30 та ОСОБА_31 . Під час пошуку, зайшовши в кущі, вона помітила яскравий топ, який належав ОСОБА_32 , а підійшовши ближче, побачила безпосередньо ОСОБА_33 , яка лежала на землі, а біля неї сидів ОСОБА_19 із спущеними штанами, який наносив їй удари кулаком по обличчю (не менше двох ударів). Хлопці відтягли ОСОБА_19 від ОСОБА_29 , а вона з ОСОБА_34 допомогли останній вдягнутися, витерли з її обличчя кров, та відвели до додому ОСОБА_22 , після чого була викликана поліція. На уточнюючі питання свідок зазначила, що ОСОБА_19 було достовірно відомо вік ОСОБА_20 , оскільки вони навчалися в одній школі та потерпіла навчалася в молодшому класі, ніж обвинувачений.

Свідок ОСОБА_35 в судовому засіданні пояснила, що в травні 2024 року її дочка ОСОБА_22 разом із ОСОБА_23 ввечері пішли на прогулянку, а повернувшись з неї додому, вона побачила ОСОБА_33 , яка була заплакана, її трусило, та в неї була розбита губа і наявний синяк. Надавши заспокійливе, дізналася від останньої, що її намагалися зґвалтувати, у зв`язку із чим, повідомила про подію до органу Національної поліції.

Свідок ОСОБА_36 в судовому засіданні пояснив, що навесні 2024 року він разом зі ОСОБА_37 , ОСОБА_38 та ОСОБА_39 перебували на ставку, розташованому на околиці міста Козятин, де проводили своє вільне дозвілля. На ставку також перебував і ОСОБА_19 , який був в іншій компанії, з якої він нікого не знає. Вподальшому, побачивши раніше не відому йому дівчину, яка сиділа і плакала, та дізнався від неї, що її подруга ОСОБА_40 кудись зникла, яка припускала, що з нею щось могло статися, вирішив допомогти в її розшуці. Під час розшуку, підійшовши за іншими особами, які здійснювали пошук, до кущів, він побачив раніше не відому йому дівчину, як пізніше стало відомо ОСОБА_33 , яка сиділа на землі та плакала, у неї була розбита губа, та на її обличчі була наявна кров. В цьому ж місці перебував і ОСОБА_19 . Витерши кров з обличчя ОСОБА_29 , він разом із іншими завели потерпілу додому ОСОБА_22 , де були викликані працівники органу Національної поліції.

Свідок ОСОБА_41 в судовому засіданні пояснив, що у травні 2024 року разом із ОСОБА_37 , ОСОБА_38 та ОСОБА_42 він проводив своє вільне дозвілля на ставку, розташованому на околиці міста Козятин, де також перебували ОСОБА_40 з дівчатами, та ОСОБА_19 зі своєю компанією. Згодом до ним підійшла ОСОБА_43 та попросила допомогти їй у пошуці ОСОБА_29 , яка кудись зникла. Йдучи по стежці, у кущах, він помітив ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які лежали на траві, та на яких була приспущена нижня частина одягу. На обличчі ОСОБА_20 була наявна кров, вона плакала. Відтягнувши ОСОБА_19 від ОСОБА_20 , та витерши з обличчя останньої кров, вони завели її до дому ОСОБА_22 , де були викликані працівники органу Національної поліції.

Свідок ОСОБА_44 в режимі відеоконференції суду пояснила, що навесні 2024 року з хлопцями ОСОБА_45 та ОСОБА_46 вона перебувала на ставку, розташованому на околиці міста Козятин. Згодом на ставок прийшли дівчата, а саме ОСОБА_47 , ОСОБА_43 , ОСОБА_40 , які розмістилися на сусідньому шезлонгу. Неподалік, в іншій компанії, перебували ОСОБА_48 , ОСОБА_49 та інші хлопці. Під час перебування на ставку, вона бачила, як зазначені дівчата підходили до компанії ОСОБА_50 , а також те, що ОСОБА_40 стояла біля ОСОБА_50 , однак жодних поцілунків між ними не було. Через деякий час, до них підійшла ОСОБА_43 , і попросила допомогти їй в пошуці ОСОБА_29 , яка кудись зникла, на що вони зголосились. Під час розшуку, в кущах, вона побачила ОСОБА_33 , яка лежала на землі, на якій була спущена нижня білизна. На ОСОБА_32 зверху сидів ОСОБА_48 , на якому були приспущені штани. В цей момент, до ОСОБА_19 підбіг ОСОБА_21 , який стягнув його з ОСОБА_20 . Допомігши останній одягнутися, витерти з її обличчя кров, завели її додому ОСОБА_43 , де були викликані працівники органу Національної поліції. На уточнюючі питання свідок зазначила, що ОСОБА_19 було достовірно відомо вік ОСОБА_20 , а саме те, що вона була малолітньою.

Свідок ОСОБА_51 в судовому засіданні пояснив, що навесні 2024 року разом із ОСОБА_37 , ОСОБА_42 , ОСОБА_52 він перебував на ставку, розташованому на околиці міста Козятин, де разом проводили своє вільне дозвілля. На території ставку, він бачив компанію дівчат: ОСОБА_53 , ОСОБА_43 , ОСОБА_33 , а також компанію хлопців, серед яких був ОСОБА_54 . Під час відпочинку на ставку, зникла ОСОБА_40 , та він разом із іншими почав її шукати. Під час пошуку, ОСОБА_33 вони віднайшли у кущах разом із ОСОБА_55 . Що між ними там відбувалось йому не відомо, оскільки на момент підходу до кущів, останні вже піднімались із землі. На обличчі ОСОБА_29 була кров, яку дівчата допомогли змити.

При викладені показів свідків суд враховує, що положеннями КПК України не передбачено обов`язку суду дослівно викладати показання свідків, таке джерело доказів відображається судом у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.12.2022 року у справі № 754/10882/17 (номер провадження 51-1223км22).

З урахуванням цього, покази свідків відображені без зайвої деталізації, а саме містять сутнісну (змістовну) їх складову.

Свідок ОСОБА_21 , який був допитаний під час досудового розслідування, та який вказував, що 04.05.2024 року перебуваючи на ставку, розташованому на околиці міста Козятин, в кущах, побачив ОСОБА_33 , яка лежала на землі на спині, на якій зверху лежав ОСОБА_48 , без нижнього одягу. На обличчі ОСОБА_29 була кров, та остання плакала. Він стягнув ОСОБА_50 з ОСОБА_29 , після чого останній була надана допомога. В судовому засіданні від надання показів відмовився, посилаючись на те, що ОСОБА_48 є його зведеним братом.

Потерпіла ОСОБА_20 , будучи допитаною під час досудового розслідування в порядку ст.225 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_56 від 19.06.2024 року у справі №133/1364/24 (номер провадження 1-кс/133/407/24), пояснила, що в травні 2024 року вона перебувала з ОСОБА_43 та ОСОБА_24 на ставку, розташованому на околиці міста Козятин, де також проводили своє вільне дозвілля інші компанії, зокрема компанія, в якій перебував ОСОБА_19 , якого вона знала, оскільки навчалася з ним в одній школі. Під час відпочинку на ставку, до їх компанії підійшов ОСОБА_19 та під час розмови, запропонував їй відійти та поговорити, на що вона погодилась. Відійшовши, вони опинились біля кущів, куди ОСОБА_19 застосовуючи фізичну силу, почав її затягувати, при цьому закривав рота, щоб вона не кричала. Затягнувши за кущі, ОСОБА_19 кинув її на землю, та почав знімати із себе та неї одяг, при цьому тримаючи її за шию. Лежачи на спині, вона просила ОСОБА_19 не чіпати її, оскільки вона не хоче вступати з ним в статевий акт, та намагалась відбиватися руками та ногами. Натомість, ОСОБА_19 , сидячи на ній зверху, закриваючи її рота, сказав, що хоче цього, та бив в область обличчя. В цей момент, до кущів прибігли хлопці та дівчата, які припинили дії ОСОБА_19 , та надали їй допомогу. Під час огляду у лікаря у неї були виявлені синці на зовнішніх статевих органах. За вказані дії, ОСОБА_19 необхідно позбавити волі, оскільки вона його не може пробачити.

Суд звертає увагу на особливості провадження щодо малолітніх свідків і потерпілих.

Низка міжнародних договорів, ратифікованих Україною, і документи міжнародних органів, до яких належить Україна, надають особливе значення забезпеченню інтересів дитини під час кримінального процесу.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до Керівних принципів ООН щодо судочинства у питаннях дітей-жертв і дітей-свідків злочинів, кожна дитина має право на першочергову увагу якнайкращому забезпеченню своїх інтересів, включаючи право на захист і можливість гармонійного розвитку.

Керівні принципи Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, вимагають від Держав-учасниць гарантувати ефективне здійснення прав дітей, щоб їх найкращим інтересам приділялась першочергова увага в усьому, що стосується або зачіпає їх інтереси.

Пункт (е) частини 1 статті 35 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства передбачає, серед іншого, що кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення якомога меншої кількості опитувань і настільки, наскільки це є вкрай необхідним для цілей кримінального провадження.

Відповідно до пункту 49 Віденських керівних принципів, держави повинні перевірити, оцінити і поліпшити, якщо це необхідно, стан доказового і процесуального права, що регулює становище дітей-свідків злочинів, аби у повному обсязі забезпечити захист їхніх прав, і що слід намагатися, наскільки можливо, не допускати прямих контактів між дитиною-жертвою і правопорушником під час процесу розслідування і кримінального переслідування, а також в ході судових слухань. Пункт 50 того ж документу визначає, що Держави мають розглянути питання про внесення змін, якщо в цьому є потреба, до своїх кримінально-процесуальних кодексів, щоб дозволити, зокрема, зняття показань дитини-свідка на відеоплівку і представлення їх до суду як офіційно визнаного доказу. Зокрема, службовцям поліції і прокуратури, суддям слід понад усе враховувати інтереси дитини, наприклад, під час поліцейських операцій і опитування дітей-свідків.

Згідно психологічного висновку спеціаліста за результатами проведення допиту малолітньої особи, складеного 24.06.2024 року практичним психологом відділення захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель Барнахус) відділення «Надання соціальних послуг особам/дітям/сім`ям, які постраждали від насильства» підрозділу «Барнахус» ОСОБА_57 , потерпіла ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтворює обставини події, місце події, спосіб вчинення кримінального правопорушення, зазначає деталі як розвивалися події до вчинення кримінального правопорушення та після вчинення кримінального правопорушення, описує свій стан на час події. Під час допиту психоемоційний стан характеризується зниженням настрою, спостерігалися реакції напруги та тривожності. Враховуючи особливості роботи механізмів пам`яті, зокрема викривлення деталей інформації з кожним наступним описом (повтором), включення захисних механізмів психіки, а також з метою уникнення повторної ретравматизації дитини, потерпілій не рекомендовано давати свідчення в суді.

З урахуванням наведеного, суд визнав за недоцільне здійснювати допит потерпілої ОСОБА_20 в судовому засіданні, а обмежитись дослідженням її показів, наданих під час досудового розслідування в порядку статті 225 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_56 від 19.06.2024 року у справі № 133/1364/24 (номер провадження 1-кс/133/407/24).

Крім показань потерпілої особи та свідків, які були наведені вище, вина ОСОБА_19 також підтверджується наступними доказами:

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, складеним 05.05.2024 року старшим слідчим свідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_58 , згідно якого, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був затриманий 04.05.2024 року о 22год.15хв. на підставі п.1 ч.1 ст.208 КПК України, та у якого були вилучені: чоловічу спортивну кофту чорного кольору з написом «Nike»; чоловічі спортивні штани сірого кольору; чоловічі труси сірого кольору з візерунками; чоловічі кросівки помаранчого кольору «Nike». Також, здійснено змиви з лівої та правої руки ОСОБА_19 , та зрізи нігтів з обох його рук. Дані речі відповідно до постанови слідчого свідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_59 від 05.05.2024 року, визнані речовими доказами в кримінальному провадженні, на які на підставі ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_60 від 08.05.2024 року у справі №133/1364/24 (номер провадження 1-кс/133/313/24), був накладений арешт;

- картою амбулаторного медичного огляду, складеною 04.05.2024 року лікарем Комунального підприємства «Козятинська центральна районна лікарня» Козятинської міської ради ОСОБА_61 за № 56, згідно якої, під час медичного огляду ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено на ньому множинні садна обличчя, шиї, плечей, спини, правої кисті, лівого колінного суглобу, вуха. Встановлено, що ОСОБА_19 перебуває у стані алкогольного сп`яніння - 1,06 ‰ (проміле). Зі слів ОСОБА_19 , він вжив декілька бокалів вина та стакан пуншу;

- висновком щодо результатів медичного амбулаторного огляду № 56, складеним лікарем Комунального підприємства «Козятинська центральна районна лікарня» Козятинської міської ради ОСОБА_61 , виходячи зі змісту якого, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеня (І ступеня);

- протоколом огляду місця події, складеним 04.05.2024 року старшим слідчим свідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_58 , згідно змісту якого, громадянка ОСОБА_62 добровільно видала уповноваженим працівникам органу Національної поліції одяг своєї дочки ОСОБА_20 , а саме: жіночий топік рожевого кольору без маркувань; жіночі шорти чорного кольору з написом «Original»; жіночі труси сірого кольору з написом «Simple Sport», на яких наявні сліди речовини бурого кольору, в яких остання перебувала на ставку, розташованому на околиці міста Козятин. Дані речі відповідно до постанови слідчого слідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_59 від 05.05.2024 року, визнані речовими доказами в кримінальному провадженні, на які на підставі ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_60 від 08.05.2024 року у справі № 133/1364/24 (номер провадження 1-кс/133/313/24), був накладений арешт;

- протоколом огляду місця події, складеним 05.05.2024 року старшим слідчим слідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_58 , згідно змісту якого, була оглянута територія ставку «Телимонівка», що розташований на околиці міста Козятин Хмільницького району Вінницької області, по провулку Сокілецькому, в ході якого виявлені та вилучені: відкриту пачку вологих серветок з написом «Dis Count», в якій наявні вологі серветки; використані серветки білого кольору, на яких наявна речовина бурого кольору; жіночі сонцезахисні окуляри в чорній оправі, на яких наявна волосина. Дані речі відповідно до постанови слідчого слідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_59 від 05.05.2024 року, визнані речовими доказами в кримінальному провадженні, на які на підставі ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_60 від 08.05.2024 року у справі № 133/1364/24 (номер провадження 1-кс/133/313/24), був накладений арешт;

- протоколом отримання зразків для експертизи, складеним 07.05.2024 року слідчим слідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_63 , згідно якого, у ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були відібрані зразки букального епітелію (слини);

- протоколом отримання зразків для експертизи, складеним 07.05.2024 року слідчим слідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_63 , згідно якого, у підозрюваного ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були відібрані зразки крові;

- протоколом отримання зразків для експертизи, складеним 07.05.2024 року слідчим слідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_63 , згідно якого, у потерпілої ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були відібрані зразки крові;

- висновком експерта № 556, складеним 08.05.2024 року судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології відділу експертизи речових доказів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_64 , згідно якого, при судово-медичному дослідженні мазків та тампону з вмістом піхви малолітньої ОСОБА_20 , 2010 року народження, сперматозоїди не знайдені;

- висновком експерта № 564, складеним 10.05.2024 року судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології відділу експертизи речових доказів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_64 , згідно якого, кров малолітньої потерпілої ОСОБА_20 відноситься до групи А з ізогмаглютинином анти-В за ізосерологічною системою АВО;

- висновком експерта № 565, складеним 10.05.2024 року судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології відділу експертизи речових доказів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_64 , згідно якого, кров неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_19 відноситься до групи А з ізогмаглютинином анти-В за ізосерологічною системою АВО;

- висновком експерта № 566, складеним 15.05.2024 року судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології відділу експертизи речових доказів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_65 , згідно якого, в плямах на майці-топіку та трусах, вилучених при огляді місця події, сперматозоїди не знайдені, встановлено наявність крові людини, при визначенні групової належності якої виявлений антиген А. Таким чином, кров у вказаних об`єктах може походити від будь-якої людини з групою крові А з ізогмаглютинином анти-В, і походження її як від малолітньої ОСОБА_20 , так і від підозрюваного ОСОБА_19 , не виключається;

- висновком експерта № 567, складеним 15.05.2024 року судово-медичним експертом-імунологом відділення судово-медичної імунології відділу експертизи речових доказів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_65 , згідно якого, в плямах не серветках, вилучених при огляді місця події, сперматозоїди не знайдені, встановлено наявність крові людини, при визначенні групової належності якої виявлений антиген А. Таким чином, кров у вказаних об`єктах може походити від будь-якої людини з групою крові А з ізогмаглютинином анти-В, і походження її як від малолітньої ОСОБА_20 , так і від підозрюваного ОСОБА_19 , не виключається;

- висновком експерта № 118, складеним 27.05.2024 року судово-медичним експертом-цитологом відділення судово-медичної цитології відділу експертизи речових доказів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_66 , згідно якого, при визначенні групової належності епітеліальних клітин в об`єкті № 2 (піднігтьовому вмісті з лівої руки підозрюваного ОСОБА_19 ) був виявлений антиген А, що може визначати А(ІІ) групу крові ізосерологічної системи АВО. Таким чином, враховуючи отримані результати та групову характеристику осіб, що проходять по справі, походження епітеліальних клітин в піднігтьовому вмісті лівої руки підозрюваного ОСОБА_19 (об`єкт № 2) може бути від будь-якої однієї чи кількох осіб з групою крові А(ІІ), в тому числі як від потерпілої ОСОБА_20 , так і від самого підозрюваного ОСОБА_19 не виключається;

- висновком експерта № 119, складеним 27.05.2024 року судово-медичним експертом-цитологом відділення судово-медичної цитології відділу експертизи речових доказів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_66 , згідно якого, при визначенні групової належності епітеліальних клітин в об`єкті № 1 (піднігтьовому вмісті правої руки підозрюваного ОСОБА_19 ) був виявлений антиген А, що може визначати А(ІІ) групу крові ізосерологічної системи АВО. Таким чином, враховуючи отримані результати та групову характеристику осіб, що проходять по справі, походження епітеліальних клітин в піднігтьовому вмісті правої руки підозрюваного ОСОБА_19 (об`єкт № 1) може бути від будь-якої однієї чи кількох осіб з групою крові А(ІІ), в тому числі як від потерпілої ОСОБА_20 , так і від самого підозрюваного ОСОБА_19 не виключається;

- висновком експерта № 309, складеним 29.05.2024 року судово-медичним експертом відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_67 , згідно якого, при судово-медичному обстеженні 05.05.2024 року у ОСОБА_20 були виявлені тілесні ушкодження синці на обличчі зліва, крововиливи та садна на слизовій оболонці нижньої губи зліва та слизовій оболонці лівої щоки, садно на червоній каймі нижньої губи зліва, які не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння, належать до легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6), виникли від травматичної дії (удару, тертя) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення в межах доби до обстеження, можливо і в строк вказаний в постанові про призначення експертизи 04.05.2024 року. При судово-медичному обстеженні 05.05.2024 року у ОСОБА_20 виявлено тілесні ушкодження крововилив та садно в ділянці присінку піхви, відповідно цифрі «6» умовного годинникового циферблату, які виникли від травматичної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, по давності утворення можуть відповідати строку в межах доби до обстеження. Цілісність дівочої перетинки у ОСОБА_20 не порушена, анатомічна її будова така, що не допускає введення статевого члена чи пальця руки без її порушення;

- висновком експерта № 54, складеним 31.05.2024 року судово-медичним експертом Козятинського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_68 , згідно якого, у ОСОБА_19 виявлено ушкодження: синці: в лівій вуличній ділянці (1), в ділянці правого кута рота (1), в ділянках обох лопаток, правої (2), лівої (1), в ділянці правого плечового суглоба (1), в лівій завушній ділянці (1), в ділянці правого стегна (1), в ділянці лівого (1) та правого (1) колінних суглобів, садна: в ділянці правого кута рота (1), в поперековій ділянці (3). Вищевказані ушкодження виникли від травматичної дії (ударів) тупих твердих предметів (в т.ч. кулаки, обуті ноги тощо) можливо, 04.05.2024 року. Ушкодження у ОСОБА_19 небезпечними для життя в момент заподіяння не були, мали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше, як шість днів, за цим критерієм відноситься до легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.06.1995 року № 6);

- висновком експерта № 122, складеним 07.06.2024 року судово-медичним експертом-цитологом відділення судово-медичної цитології відділу експертизи речових доказів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_69 , згідно якого, при дослідженні плям, виявлених на чоловічій спортивній кофті чорного кольору «Nike» (об`єкт № 4) виявлено клітини піхвового епітелію, при визначенні групової належності яких був виявлений антиген А, що визначає А(ІІ) групу крові ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження виявлених клітин від потерпілої ОСОБА_20 (за рахунок антигену А). При дослідженні плям, виявлених на чоловічих спортивних штанах (об`єкти №№ 2а, 3а) та чоловічій спортивній кофті чорного кольору «Nike» (об`єкт № 4а) встановлена наявність крові людини. При визначені групової належності виявлених слідів крові був виявлений антиген А, що визначає А(ІІ) групу крові ізосерологічної системи АВО. Таким чином, виявлені сліди крові можуть походити від будь-якої особи (осіб) з групою крові А(ІІ), в тому числі і від потерпілої ОСОБА_20 (за рахунок антигену А);

- висновком судово-психологічного експерта № 367, складеним 27.06.2024 року комісією у складі провідного експерта начальника Вінницької філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» ОСОБА_70 , та головного судово-психіатричного експерта ОСОБА_71 , згідно якого, підозрюваний ОСОБА_19 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на будь-який психічний розлад не страждав. Підозрюваний ОСОБА_19 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, міг усвідомлювати свої дії або керувати ними. Підозрюваний ОСОБА_19 в теперішній час на психічні розлади не страждає. В теперішній час ОСОБА_19 може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Підозрюваний ОСОБА_19 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями статті 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.152 КК України.

Сторона захисту під час розгляду кримінального провадження не ставила під сумнів наведені вище докази, та не просила визнати їх неналежними та/або недопустимими.

Відповідно до частини першої статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення в стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Виходячи з принципу диспозитивності, зазначеного у статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. При цьому, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Таким чином, сторона, зацікавлена у розгляді та вирішенні певного питання, має порушити його перед судом і на відповідній стадії провадження.

Під час судового провадження, суд дотримуючись вимог статей 10, 22 КПК України, створив всі необхідні та належні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, відповідно до принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, обвинувачений ОСОБА_19 та його захисник адвокат ОСОБА_72 мали можливість для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, реалізувати права, передбачені статтею 42 КПК України, зокрема вимагати виклику і допиту свідків захисту; збирати і подавати суду докази.

Однак будь-яких клопотань щодо виклику і допиту свідків захисту, та необхідності отримання нових доказів, зокрема шляхом проведення інших експертних досліджень, спростування даних, отриманих за результатами проведених оглядів місця події та наявних експертних досліджень, які були покладені в основу обвинувачення, стороною захисту не заявлялось.

Доводи обвинуваченого про те, що він достовірно не знав вік потерпілої, а саме те, що вона є малолітньою особою, а також те, що в статевий акт він намагався вступити з нею, за її добровільної згоди, є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Для інкримінування статті 152 КК України потрібно встановити, що дії сексуального характеру були вчинені за відсутності чітко вираженого, явного, переконливого, такого, щоб інша особа зрозуміла, що особа бажає сексуального проникнення в її тіло, волевиявлення, за якого кожен із партнерів упевнений у добровільній згоді іншого на конкретні дії сексуального характеру, що виражена в певній зовнішній формі (вербально, жестами, мімікою чи конклюдентними діями тощо).

Сексуальне проникнення в тіло не може вважатися вчиненим за добровільною згодою в контексті супутніх обставин, якщо воно було здійснено внаслідок застосування фізичного насильства, погрози його застосування чи інших подібних до них за особливостями впливу на психіку потерпілої особи способів вчинення кримінального правопорушення, шляхом використання безпорадного стану.

Обґрунтування винуватості особи у вчиненні зґвалтування пов`язане з доведенням змісту суб`єктивної сторони цього злочину, який виявляється у формі прямого умислу (наміру здійснити проникнення в тіло та усвідомлення того, що на це немає згоди потерпілої особи). Виконавець злочину усвідомлює, що потерпіла особа не дає добровільної згоди, зокрема і через те, що не надавав достатнього значення встановленню факту того, дає вона свою згоду чи ні, коли зовсім не замислився над цим або якщо він, усвідомлюючи, що інша особа вірогідно не погоджується, продовжував вчиняти свої дії.

За усталеними в правозастосовній практиці положеннями, стан алкогольного чи іншого сп`яніння жертви; її поведінка до події; нехтування нею заходами особистої безпеки; моральне обличчя потерпілої особи та спосіб її життя; аморальна чи інша віктимна поведінка потерпілої особи, яка, можливо, свідомо провокувала сексуальну поведінку злочинця з наміром припинити надалі вчинення дій сексуального характеру щодо неї, не виключають кримінальної відповідальності за статтею 152 КК України.

Частиною 4 статті 152 КК України передбачена відповідальність за вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета(зґвалтування)щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, не залежно від її добровільної згоди.

Тобто, із суб`єктивної сторони це кримінальне правопорушення (злочини) здійснюється із прямим умислом. Винна особа усвідомлює, що вчиняє дії сексуального характеру саме щодо малолітньої особи і бажає їх вчинення. Стосовно ставлення до віку потерпілої особи, то винна особа може достовірно знати або припускати, що така особа не досягла 14-ти років, або повинна була і могла це усвідомлювати.

В даному випадку вік потерпілої є кваліфікуючою ознакою для кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч.4 ст.152 КК України, тоді як добровільна згода/незгода потерпілої не виключає складу даного кримінального правопорушення.

Так, обвинувачений ОСОБА_19 та потерпіла ОСОБА_20 навчалися в одному навчальному закладі - Комунальному закладі «Ліцей № 2 Козятинської міської ради Вінницької області», були між собою знайомі, а тому достовірно знали вік кожного.

Обвинувачений ОСОБА_19 під час судового розгляду не заперечував факту вчинення дій сексуального характеру щодо потерпілої ОСОБА_20 , пов`язаних із намаганням вагінального проникнення у її тіло з використанням геніталій, однак стверджував, що такі дії відбувалися за добровільної згоди останньої, та не були завершені з причин, що не залежали від його волі.

Зі змісту показань потерпілої ОСОБА_20 , які вона дала під час досудового розслідування, які були досліджені судом під час судового розгляду, убачається, що вона не давала згоди на статевий акт.

Будь-яких даних, які би вказували на наявність у потерпілої підстав оговорити обвинуваченого, судом не встановлено.

Наявні у даному кримінальному провадженні докази вказують на відсутність добровільної згоди потерпілої на статеві зносини з обвинуваченим.

Посилання сторони захисту про те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.4 ст.153 КК України, а саме сексуальне насильство, вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, є помилковим, виходячи з наступних підстав:

За змістом пункту 2 частини 1 статті 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, чи містить діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи є підстава для притягнення особи до кримінальної відповідальності згідно з приписами статті 2 КК України.

Юридична оцінка інкримінованого діяння є обов`язком суду, який у цій частині не тільки перевіряє правильність кваліфікації дій стороною обвинувачення, а й констатує, з огляду на таку оцінку, наявність підстав для визнання особи винуватою у вчиненні інкримінованого злочину.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 153 КК України, полягає у вчиненні будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням у тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

За конструкцією об`єктивної сторони склад цього злочину формальний, а тому злочин вважається закінченим з моменту початку здійснення певних дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення статевої пристрасті неприродним способом.

Частина 1 статті 152 КК України - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

Кримінальне правопорушення, відповідальність за яке встановлена частиною 4 статті 152 КК України, зокрема, полягає у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Зґвалтування вважається закінченим злочином з моменту початку статевих зносин, при цьому не має значення, чи закінчила винна особа статевий акт у фізіологічному розумінні.

Дії, спрямовані на вчинення зґвалтування, але не доведені до кінця з причин, що не залежали від волі винної особи, слід розглядати як замах на зґвалтування і кваліфікувати з посиланням на відповідні частини статті 15 КК України.

Судом в даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_19 скоїв закінчений замах на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло потерпілої, яка не досягла чотирнадцяти років, з використанням геніталій, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.4 ст.152 КК України.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_19 намагався здійснити певні дії сексуального характеру, спрямовані на задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом, а тому підстав для кваліфікації його дій за ч.4 ст.153 КК України, не має.

Відповідно до положень статті 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Цей стандарт у кримінальному провадженні, на думку суду було дотримано.

Дослідивши всебічно і об`єктивно усі обставини кримінального провадження, судом не було виявлено таких обставин, яким би версія обвинувачення не надала розумного пояснення або які би свідчили про можливість іншої версії інкримінованої події.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_19 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.2 ст.15, ч.4 ст.152 КК України, а саме закінчений замах на зґвалтування, тобто закінчений замах на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

За пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК України обставин суди відповідно до частини 1 статті 103 КК України мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.

Перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_73 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просив суд визнати неповнолітнього ОСОБА_19 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.152 КК України та із застосуванням вимог ст.69 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, які він повинен відбувати реально. Дану позицію також підтримала і прокурор Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_74 .

Призначаючи покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_19 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину), обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання, а також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.

Обвинувачений ОСОБА_19 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесене до особливо тяжкого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000213 від 04 травня 2024 року, обвинувачений ОСОБА_19 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Козятин Вінницької області, є громадянином України, має початкову загальну середню освіту, навчається в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту» за професією «Слюсар з ремонту рухомого складу. Помічник машиніста електровоза», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 06.05.2024 року, обвинувачений ОСОБА_19 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має.

Відповідно до характеристики Комунального закладу «Ліцей № 2 Козятинської міської ради Вінницької області», а також характеристики Квартального комітету міста Козятин Вінницької області від 05.05.2024 року, ОСОБА_19 за місцем навчання та місцем проживання характеризується з позитивної сторони.

Як слідує з довідок Комунального підприємства «Козятинська центральна районна лікарня» Козятинської міської ради від 07.05.2024 року, Комунального некомерційного підприємства «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради від 08.05.2024 року, Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І.Ющенка Вінницької обласної ради» від 13.05.2024 року, ОСОБА_19 на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Згідно досудової доповіді, складеної 04.03.2025 року провідним інспектором Хмільницького районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_75 , дослідження інформації, що характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_19 , відсутність попередніх правопорушень, наявність позитивних характеристик, криміногенні фактори, що впливають на поведінку особи, а також результати оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, свідчать про можливість виправлення неповнолітнього без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Однак, зважаючи на санкцію частини 4 статті 152 КК України, орган пробації не може рекомендувати покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Суд звертає увагу на те, що в розумінні статей 314, 314-1 КПК України, досудова доповідь представника персоналу органу пробації, складається з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про строк чи розмір покарання та має виключно рекомендаційний характер, яку суд може врахувати виходячи із своїх дискреційних повноважень.

Відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження № 0000213 від 04 травня 2024 року слідує, що органом досудового розслідування визначено та в обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_19 : вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, а обставинами, які обтяжують його покарання: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18),наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

За пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», неповнолітній вік особи, яка вчинила злочин, згідно з пункту 3 частини 1 статті 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг підсудний на час розгляду справи повноліття. Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в частині 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину чи особи (наприклад, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність іншою особою, примирення з потерпілим тощо). Висновки суду про наявність чи відсутність обставин, які пом`якшують покарання неповнолітнього, мають бути вмотивовані у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_19 :

1) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім;

2) добровільне відшкодування завданої шкоди (збитку), про що свідчить розписка законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_20 матері ОСОБА_76 від 12.03.2025 року, згідно якої, вона отримала від матері неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_19 ОСОБА_77 в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням суму у розмірі 8000 дол.США, що за курсом НБУ складає 331300грн.00коп.

Щодо обставин, які обтяжують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_19 , то суд приходить до наступних висновків:

Вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння може бути підтверджено висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, долученим до матеріалів провадження (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 20.09.2022 року у справі №711/2189/21).

Матеріали даного кримінального провадження № 0000213 від 04 травня 2024 року, містять картку амбулаторного медичного огляду № 56 від 04.05.2024 року, та висновок щодо результатів медичного амбулаторного огляду № 56 від 04.05.2024 року, згідно яких, огляд ОСОБА_19 на стан алкогольного сп`яніння здійснений в закладі охорони здоров`я, в Комунальному підприємстві «Козятинська центральна районна лікарня» Козятинської міської ради, за результатами якого, встановлено наявність алкогольного сп`яніння. Дану обставину, підтвердив в судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_19 .

Таким чином, висновком медичного огляду доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_19 в момент вчинення кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння згідно положень пункту 13 частини першої статті 67 КК України, є обставиною, яка обтяжує покарання.

З урахуванням наведеного, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_19 , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Стосовно визначеної органом досудового розслідування обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_19 «вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини», то суд зазначає наступне:

Кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, є вчинення певних дій щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Отже, дії обвинуваченого були спрямовані щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, тобто малолітньої особи, що є кваліфікуючою ознакою ч.4 ст. 152 КК України.

Відповідно до частини 4 статті 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Таким чином, послання в обвинувальному акті на обтяжуючу покарання обставину «вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини» є безпідставним.

Санкція частини 4 статті 152 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

За вчинення замаху на кримінальне правопорушення, згідно положень частини 3 статті 68 КК України, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до статті 63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

За пунктом 5 частини 1 статті 98 КК України, до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом може бути застосований такий основний вид покарання, як позбавлення волі на певний строк.

Згідно частини 1, пункту 4 частини 3 статті 102 КК України, покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини третьої цієї статті. Неповнолітні, засуджені до покарання у виді позбавлення волі, відбувають його у спеціальних виховних установах. Покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за особливо тяжкий злочин - на строк не більше десяти років.

В пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» зазначено, що позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначене особам, яким на момент вчинення злочину не виповнилося 18 років. Це покарання має застосовуватися до таких осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого.

Призначаючи ОСОБА_19 , якому на момент вчинення кримінального правопорушення не виповнилося 18 років, покарання, суд виходить з наступного:

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з пунктом 10 Зауважень загального порядку №10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.

У керівних принципах ООН для попередження злочинності серед неповнолітніх (Ер-Ріядські керівні принципи) від 14 грудня 1990 року зазначено, що попередження злочинності серед неповнолітніх є найважливішим аспектом попередження злочинності у суспільстві. Беручи участь у законній, соціально корисній діяльності та виробляючи гуманістичний погляд на суспільство та життя, молодь може бути вихована на принципах, які не допускають злочинну діяльність.

За пунктом 23.2. Рекомендацій CM/Rec (2008) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу необхідно надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Рекомендації № R (2008) 11 Комітету Міністрів державам-членам Ради Європи «Про Європейські правила по відношенню до неповнолітніх правопорушників, засуджених до покарань та заходів кримінально-правового характеру»: «на всіх стадіях кримінального судочинства необхідно застосовувати широкий спектр альтернативних покарань і заходів, які відповідають різним етапам розвитку неповнолітніх. Пріоритетними мають бути покарання і заходи, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню шкоди, заподіяної злочином, який вчинив неповнолітній» (правила 23.1, 23.2).

У Мінімальних стандартних правилах ООН, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні до неповнолітніх («Пекінські правила») від 29 листопада 1985 року визначено, що «заходи впливу завжди повинні бути порівнянні не тільки з обставинами і тяжкістю правопорушення, але і зі становищем та потребами неповнолітнього, а також з потребами суспільства»; неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки його не визнано винним у вчиненні серйозного діяння із застосуванням насильства проти іншої особи або в неодноразовому вчиненні інших серйозних правопорушень, а також за відсутності інших відповідних заходів впливу» (п. «а», «b», «с» правила 17.1).

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

У своїй постанові від 03.02.2021 року (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, або перейти до більш м`якого покарання лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Так, з фактичних обставин, встановлених судом, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_19 , будучи неповнолітньою особою, вчинив закінчений замах на зґвалтування, крім того, завдана потерпілій особі шкода повністю відшкодована, остання будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах кримінального провадження, а посткримінальна поведінка неповнолітнього обвинуваченого свідчить про те, що він шкодує за вчиненні дії, у зв`язку з чим вчинене діяння не виходить за межі типових особливо тяжких злочинів, однак встановлені обставини істотно знижують ступінь його тяжкості та зменшують суспільну небезпеку.

Суд враховує, дані досудової доповіді, згідно якої ОСОБА_19 притягується до кримінальної відповідальності вперше, проживає разом із матір`ю ОСОБА_78 та вітчимом ОСОБА_79 , з якими має добрі відносини, їх поважає, надає їм допомогу по домогосподарству. Побутові умови проживання його задовільні, забезпечений всім необхідним. Рідний батько призваний на військову службу за мобілізацією, та під час виконання своїх військових обов`язків зник безвісти. ОСОБА_19 на теперішній час навчається в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту» за професією: Слюсар з ремонту рухомого складу. Помічник машиніста електровоза. За місцем проживання та навчання характеризується виключно позитивно. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має задовільний стан здоров`я. Кримінальне правопорушення вчинене в стані алкогольного сп`яніння, проте дана обставина не свідчить про систематичне вживання алкоголю, а вказує на наявні труднощі з контролю його поведінки зі сторони батьків. Сім`ю ОСОБА_19 внесено до банку даних сімей, що опинилися в складних життєвих обставинах. Неповнолітній ОСОБА_19 вину в даному кримінальному правопорушенні визнає в повному обсязі, та стверджує, що в момент його скоєння перебував у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеню, вчинив його не обдумано. Також додав, що в майбутньому не має бажання мати проблем із законом.

Згідно цієї ж досудової доповіді, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення неповнолітнім ОСОБА_19 визнаний органом пробації як низький.

Оцінюючи дії неповнолітнього, суд зважає на те, що його життєвий досвід є ще недостатній, й за наявності упущень у вихованні, ОСОБА_19 міг неправильно оцінити лінію своєї поведінки, а тому, для гарантування правового захисту суд вважає необхідним зважити на його вікові особливості в момент вчинення кримінального правопорушення, та у відповідності до принципу 5.1 «Пекінських правил» (Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх) від 29 листопада 1985 року бере до уваги що «…реакція на неповнолітніх правопорушників повинна ґрунтуватися на врахуванні не лише тяжкості правопорушення, а й особливостей їх особистості».

Суд не є каральним органом. Суд потрібен для відновлення справедливості та встановлення вини особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. У разі встановлення такої вини притягнення особи до відповідальності, з метою виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Особливості вікової психології неповнолітніх дають змогу обмежитися щодо таких осіб порівняно більш м`якими заходами, достатніми для забезпечення їх виправлення і перевиховання. Суспільство не має права висувати до неповнолітніх такі самі суворі вимоги, як до своїх дорослих членів.

З урахуванням наведеного, вирішуючи питання про призначення покарання неповнолітньому, суд відповідно до статей 50, 65, 69, 103 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинення ним кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України, є особливо тяжким, проте завдана ним шкода є відшкодованою, потерпіла ОСОБА_20 будь-яких претензій матеріального та морального характеру не має; а також бере до уваги дані щодо особи обвинуваченого, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші його особливості, зокрема те, що ОСОБА_19 є неповнолітнім, тобто особою, яка на момент вчинення кримінального правопорушення та на час ухвалення вироку не досягла вісімнадцяти років, вперше притягується до кримінальної відповідальності, судимостей не має, проживає разом із батьками, навчається в професійно-технічному училищі, де здобуває освіту, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, відповідно до висновку органу пробації має низькій рівень вчинення повторного кримінального правопорушення, до скоєного відноситься самокритично, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім цього ОСОБА_19 має дві пом`якшуючі покарання обставини, а саме вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; добровільне відшкодування завданої шкоди (збитку). Дане кримінальне правопорушення він вчинив за наявності упущень у його вихованні та контролі за його поведінкою зі сторони батьків, а також за відсутності просвітницьких заходів, спрямованих на його інформування у сфері статевих відносин. Вказані обставини, на переконання суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, у зв`язку із чим, суд погоджується із позицією прокурора та вважає можливим призначити йому покарання з урахуванням положень статті 69 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, які він повинен відбувати реально.

Положення статей 75, 104 КК України, про застосування яких просив захисник обвинуваченого ОСОБА_19 адвокат ОСОБА_72 під час виступу у судових дебатах, не можуть бути застосовані, виходячи з наступних підстав:

Вік обвинуваченого, умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи, наявність пом`якшуючих обставин, вже враховані судом при застосуванні положень статті 69 КК України, а тому повторно не можуть бути використані при застосуванні інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Положеннями міжнародного законодавства, які закріплені, зокрема, в Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини та Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, визначено високу суспільну небезпечність злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітніх, яка зумовлюється шкодою, що заподіюється статевій недоторканості та нормальному фізичному й психічному розвитку неповнолітнього.

У Декларації прав дитини 1959 року Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони й піклування, у тому числі й належного правового захисту як до, так і після народження.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання у здійснення її права на особисте життя (стаття 16 Конвенції ООН).

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи є посяганнями на особистість і пов`язані з грубими порушеннями норм суспільної моралі, тому кримінальним законодавством за їх вчинення передбачено доволі суворе покарання.

Статеві злочини характеризуються аморальністю та цинічністю дій винних осіб, принижують честь і гідність потерпілої особи та можуть завдати значної шкоди здоров`ю.

Особливо і надзвичайно небезпечні статеві злочини проти неповнолітніх, вони посягають на їх статеву недоторканність та нормальний статевий розвиток. Такі злочини часто призводять до глибоких душевних травм у потерпілих осіб, штовхають їх до аморального способу життя.

Таким чином, статеві злочини щодо малолітніх є надзвичайно небезпечними, оскільки призводять до глибоких душевних травм і переживань та порушення нормального розвитку особистості, а тому звільнення ОСОБА_19 від відбування покарання з випробування в даному випадку буде несправедливим і не забезпечуватиме одну з основних функцій покарання запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так іншими особами.

З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, усі матеріали справи, дані про особу обвинуваченого, думки потерпілої про призначення суворого покарання, положень міжнародного законодавства, які закріплені в Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини та Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Ланцаротській конвенції) та вказують на високу суспільну небезпечність злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітніх, яка зумовлюється шкодою, що заподіюється статевій недоторканості та нормальному фізичному й психічному розвитку неповнолітнього, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_19 не можливе без ізоляції його від суспільства.

При визначенні покарання ОСОБА_19 , судом враховано, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення).

Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява №10249/03) (рішення Конституційного Суду від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011).

З урахуванням вищенаведеного, визначене даним вироком покарання, відповідає принципам справедливості.

Відповідно до частини дев`ятої статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме чоловічу спортивну кофту чорного кольору з написом «Nike»; чоловічі спортивні штани сірого кольору; чоловічі труси сірого кольору з візерунками; чоловічі кросівки помаранчого кольору «Nike»; жіночий топік рожевого кольору без маркувань; жіночі шорти чорного кольору з написом «Original»; жіночі труси сірого кольору з написом «Simple Sport»; жіночі сонцезахисні окуляри в чорній оправі, які згідно постанови слідчого слідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_59 від 05.05.2024 року, визначено зберігати в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути власнику (законному володільцю).

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме змиви з лівої та правої руки ОСОБА_19 , та зрізи нігтів з обох його рук; відкриту пачку вологих серветок з написом «Dis Count», в якій наявні вологі серветки; використані серветки білого кольору, на яких наявна речовина бурого кольору, які згідно постанови слідчого слідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_59 від 05.05.2024 року, визначено зберігати в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно знищити.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на вилучене в ході досудового розслідування кримінального провадження майно накладався арешт, а саме на чоловічу спортивну кофту чорного кольору з написом «Nike»; чоловічі спортивні штани сірого кольору; чоловічі труси сірого кольору з візерунками; чоловічі кросівки помаранчого кольору «Nike»; жіночий топік рожевого кольору без маркувань; жіночі шорти чорного кольору з написом «Original»; жіночі труси сірого кольору з написом «Simple Sport»; жіночі сонцезахисні окуляри в чорній оправі; змиви з лівої та правої руки ОСОБА_19 , та зрізи нігтів з обох його рук; відкриту пачку вологих серветок з написом «Dis Count», в якій наявні вологі серветки; використані серветки білого кольору, на яких наявна речовина бурого кольору /ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_60 від 08.05.2024 року у справі № 133/1364/24 (номер провадження 1-кс/133/313/24)/.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_60 від 08.05.2024 року у справі №133/1364/24 (номер провадження 1-кс/133/313/24).

Витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення про залік досудового тримання під вартою.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_19 відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 05.05.2024 року, був затриманий 04 травня 2024 року в порядку статті 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_60 від 06.05.2024 року у справі № 133/1364/24 (номер провадження 1-кс/133/316/24), застосовано до ОСОБА_19 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Даний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту був змінений на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 02.10.2024 року, на домашній арешт у нічний період доби без використання електронних засобів контролю.

В подальшому стосовно ОСОБА_19 відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 09.07.2025 року, був застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, дія якого на момент ухвалення цього вироку не була продовжена в передбаченому законом порядку, та на даний час не діє.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно частини 7 статті 72 КК України, домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк покарання ОСОБА_19 необхідно зарахувати строк його попереднього ув`язнення за період з 04 травня 2024 року по 06 травня 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та відповідно до положень ч.7 ст.72 КК України, також підлягає зарахуванню строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом за період з 07 травня 2024 року по 02 жовтня 2024 року, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Оскільки фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі, починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду, а тому в резолютивній частині вироку необхідно вказати, що початок строку відбування покарання ОСОБА_19 необхідно рахувати з моменту затримання особи на виконання вироку.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_19 не обирати.

За пунктом 2 частини 4 статті 374 КПК України, якою встановлені вимоги до змісту вироку, зазначено, що в резолютивній частині обвинувального вироку, окрім іншого, зазначається рішення, про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Відповідно до положень частини 1 статті 6-1 КВК України, Єдиний реєстр осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи це автоматизована електронна база даних, створена для забезпечення збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку, узагальнення даних про осіб, які вчинили злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, у тому числі осіб, судимість яких за такі злочини знята або погашена в установленому законом порядку.

Згідно частини 5 статті 6-1 КВК України, інформація про особу вноситься до реєстру на підставі обвинувального вироку суду, який набрав законної сили.

Враховуючи те, що ОСОБА_19 визнаний виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.152 КПК України, тобто у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, а тому інформацію стосовно нього необхідно включити до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Відповідно до частин першої, другої статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 06 жовтня 2025 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Відповідно до положень частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.152 КК України, та із застосуванням положень ст.69 КК України, призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.ч.5, 7 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_19 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 04 травня 2024 року по 06 травня 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та строк перебування під цілодобовим домашнім арештом за період з 07 травня 2024 року по 02 жовтня 2024 року, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_19 на виконання вироку.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_19 не обирати.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України, включити інформацію про ОСОБА_19 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме чоловічу спортивну кофту чорного кольору з написом «Nike»; чоловічі спортивні штани сірого кольору; чоловічі труси сірого кольору з візерунками; чоловічі кросівки помаранчого кольору «Nike»; жіночий топік рожевого кольору без маркувань; жіночі шорти чорного кольору з написом «Original»; жіночі труси сірого кольору з написом «Simple Sport»; жіночі сонцезахисні окуляри в чорній оправі, які згідно постанови слідчого слідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_59 від 05.05.2024 року, визначено зберігати в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути власнику (законному володільцю).

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме змиви з лівої та правої руки ОСОБА_19 , та зрізи нігтів з обох його рук; відкриту пачку вологих серветок з написом «Dis Count», в якій наявні вологі серветки; використані серветки білого кольору, на яких наявна речовина бурого кольору, які згідно постанови слідчого слідчого відділу відділення поліції Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_59 від 05.05.2024 року, визначено зберігати в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, знищити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_60 від 08.05.2024 року у справі № 133/1364/24 (номер провадження 1-кс/133/313/24), на чоловічу спортивну кофту чорного кольору з написом «Nike»; чоловічі спортивні штани сірого кольору; чоловічі труси сірого кольору з візерунками; чоловічі кросівки помаранчого кольору «Nike»; жіночий топік рожевого кольору без маркувань; жіночі шорти чорного кольору з написом «Original»; жіночі труси сірого кольору з написом «Simple Sport»; жіночі сонцезахисні окуляри в чорній оправі; змиви з лівої та правої руки ОСОБА_19 , та зрізи нігтів з обох його рук; відкриту пачку вологих серветок з написом «Dis Count», в якій наявні вологі серветки; використані серветки білого кольору, на яких наявна речовина бурого кольору скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя