Справа № 455/2910/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/526/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 23.04.2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Городовичі Старосамбірського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, згідно постанов Старосамбірського районного суду Львівської області від 26.02.2024 та від 29.07.2024, за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_9 , із якою він спільно проживає, пов`язаний спільним побутом і має взаємні права та обов`язки, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин. Так, ОСОБА_7 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, в період часу з 21.12.2023 по 22.07.2024, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічних страждань на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв психологічне насильство відносно своєї дружини - ОСОБА_9 , яке виразилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами, погрозах фізичною розправою, чим принижував її честь і гідність та завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_9 .

Продовжуючи свої систематичні протиправні дії, умисно та безпричинно, 08.09.2024 приблизно о 10.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи по місцю проживання в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини - ОСОБА_9 , психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її адресу, приниженні, та призвело до психологічних страждань ОСОБА_9 , а також викликають у потерпілої тривогу, стрес, депресію, неминуче почуття страху, що руйнує життя жінки і впливає на її психоемоційний стан, зниження самооцінки та самореалізації.

Окрім цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свої систематичні протиправні дії, умисно, 12.09.2024 приблизно о 10.00 год., перебуваючи по місцю проживання в АДРЕСА_1 , вчив відносно своєї дружини - ОСОБА_9 , психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її адресу, приниженні, та призвело до психологічних страждань ОСОБА_9 , а також викликають у потерпілої тривогу, стрес, депресію, неминуче почуття страху, що руйнує життя жінки і впливає на її психоемоційний стан, зниження самооцінки та самореалізації.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України.

На вказаний вирок перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, призначити покарання у виді 240 годин громадських робіт та застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід, відповідно до ст. 91-1 КК України, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 2 місяців. Організацію виконання ОСОБА_7 програми для кривдників покласти на Хирівську міську територіальну громаду Самбірського району Львівської області.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального закону, не повністю врахував і не надав достатньої об`єктивної та правової оцінки всім обставинам, які мають значення при обранні покарання ОСОБА_7 , зокрема, тривалості та систематичності вчинених злочинів, кількості умисних протиправних діянь та спричиненим наслідкам, а також тому, що такі умисні систематичні дії ОСОБА_7 є загальним зразком поведінки обвинуваченого. Окрім того, суд першої інстанції обравши ОСОБА_7 покарання найм`якшого виду із чотирьох, передбачених ст. 126-1 КК України, та врахувавши зазначені вище обставини, мав би призначити покарання в найбільшому обсязі, визначеному санкцією статті.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, системного характеру таких дій з боку обвинуваченого ОСОБА_7 , застосування такого обмежувального заходу, як програма для кривдників, сприятиме виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Незважаючи на те, що ОСОБА_7 вчинив домашнє насильство, суд залишив без належної уваги приписи ст. 91-1 КК України, які підлягають врахуванню в інтересах потерпілої сторони.

Також вказує, що суд не надав належної оцінки досудовій доповіді, складеній Самбірським районним сектором № 1 філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно якої існує середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб.

Заслухавши доповідь головуючого, виступ прокурора та пояснення потерпілої ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, слід суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через такі реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Верховний суд України у постанові від 28.02.2023 (справа № 725/4683/20) вказав, що домашнє насильство майже ніколи не становить собою окремий епізод, а зазвичай охоплює кумулятивне та взаємопов`язане фізичне, психологічне, сексуальне, емоційне, вербальне та фінансове насильство щодо близького члена сім`ї чи партнера, наслідки якого виходять за межі обставин окремого епізоду. Повторення послідовних епізодів насильства в особистих стосунках становить собою особливий контекст і динаміку домашнього насильства. Воно становить собою триваюче правопорушення, що характеризується продовжуваним зразком поведінки, в якому кожен окремий інцидент є цеглиною більш загального зразка поведінки.

Мета адміністративного покарання і інших адміністративних заходів держави полягає в негайному реагуванні на окремий випадок домашнього насильства, який сам по собі не становить кримінального правопорушення, з метою своєчасно та ефективно запобігти подальшій ескалації насильства та захистити жертву.

Не зважаючи на це, суд першої інстанції не дотримався вищезазначених вимог кримінального закону, не повністю врахував і не надав достатньої об`єктивної та правової оцінки всім обставинам, які мають значення при обранні покарання ОСОБА_7 , зокрема, тривалості та систематичності вчинених злочинів, кількості умисних протиправних діянь та спричиненим наслідкам, а також тому, що такі умисні систематичні дії ОСОБА_7 є загальним зразком поведінки обвинуваченого.

20.06.2022 Україною була ратифікована, а 01.11.2022 набрала чинності Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (далі - Стамбульська конвенція), яка спрямована на захист, запобігання та протидію насильству стосовно жінок та домашньому насильству.

Стамбульська конвенція покликана на те, щоб права та інтереси потерпілих від насильства були в центрі уваги незалежно від перебігу обставин в державі, що зобов`язує відповідні органи та установи до координованої співпраці між собою та з громадськими організаціями. Крім того, Стамбульська конвенція наголошує, що на держави-учасниці покладено обов`язок невідкладного, оперативного та належного захисту постраждалих від насильства.

Пунктом 5 ч. 1, ч. ч. 2, 3 ст. 91-1 КК України передбачено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених Кримінальним кодексом України, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого може бути покладено, зокрема, такий обов`язок, як направлення для проходження програми для кривдників.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 91-1 КК України такі заходи застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству»).

Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.

Завданнями програми є сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах тендерної рівності, взаєморозуміння, взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

Тобто обмежувальні заходи, передбачені ст. 91-1 КК України, виступають додатковим механізмом захисту потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, а невиконання зазначених вимог законодавства унеможливлює припинення вчинення винною особою домашнього насильства в подальшому, зміни його насильницької поведінки, формування нової неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках із своїми рідними та близькими, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків.

На переконання колегії суддів, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, системного характеру таких дій з боку обвинуваченого ОСОБА_7 , застосування такого обмежувального заходу, як програма для кривдників, сприятиме виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України, суд врахував встановлені судом обставини в сукупності, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а також думку потерпілої з цього приводу, яка просила обвинуваченого суворо не карати.

Разом із тим, суд не надав належної оцінки досудовій доповіді, складеній Самбірським районним сектором № 1 філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно якої існує середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб.

Слід звернути увагу, що на виконання вказівки Самбірської окружної прокуратури на підставі ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» від 24.02.2025 про усунення порушень вимог чинного законодавства, Хирівською міською радою Самбірського району Львівської області на 32 сесії 8 скликання, Рішенням від 08.04.2025 № 4319 затверджено програму для кривдників .

Частинами 1, 2 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» регламентовано, що суб`єктами, відповідальними за виконання програм для кривдників, є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування. Суб`єкт, відповідальний за виконання програм для кривдників, організовує та забезпечує проходження кривдниками таких програм.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 01.10.2018 №1434 «Про затвердження Типової програми для кривдників» передбачено, що організацію та виконання цієї програми, її проходження кривдниками забезпечують місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Покарання із покладенням обов`язку на ОСОБА_7 пройти програму для кривдників, відповідатиме положенням ст.ст. 50, 65 КК України, буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

У відповідності вимог п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відтак, на думку колегії суддів, апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 слід задоволити частково. Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 23.04.2025 року щодо ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України змінити в частині призначеного покарання. ОСОБА_7 вважати засудженим до обраного судом першої інстанції покарання за ст. 126-1 КК України у виді 240 годин громадських робіт. Застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід, відповідно до ст. 91-1 КК України, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 2 місяців. Організацію виконання ОСОБА_7 програми для кривдників слід покласти на Хирівську міську територіальну громаду Самбірського району Львівської області. У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 23.04.2025 року щодо ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 вважати засудженим до покарання за ст. 126-1 КК України у виді 240 годин громадських робіт із застосуванням до ОСОБА_7 обмежувального заходу, відповідно до ст. 91-1 КК України, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 2 місяців.

Організацію виконання ОСОБА_7 програми для кривдників покласти на Хирівську міську територіальну громаду Самбірського району Львівської області.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4