ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7143/20

Номер провадження 1-кп/495/67/2025

25 грудня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження, відомості про яке внесеного до ЄРДР № 0001487від 26.09.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кропивницький, громадянина України, не одруженого, працюючого за наймом, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

- вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.06.2009 року за ч.2 ст. 187 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі та на підставі ч.5 ст.72 КК України звільненого від відбування покарання ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.02.2016 року

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

26.09.2020 в денний час доби, приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 разом із потерпілим ОСОБА_7 , будучи працівниками за приватним наймом в ТОВ «ПРУДИ», перебували в приміщенні проживання персоналу, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та на протязі другої половини дня зловживали спиртними напоями.

Під час спільного розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_7 на побутовому підґрунті виникла сварка, в ході якої ОСОБА_5 , будучи особою раніше неодноразово судимою, у тому числі за вчинення злочину проти життя та здоров`я, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно умисно наніс декілька ударів потерпілому ОСОБА_7 ножем в область корпусу тулуба, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: одне проникаюче колото-різане поранення в правій подвздошної області з ушкодженням подвздошної і сліпої кишок, одне непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, три різані рани правої бокової половини черевної стінки і одна різана рана лівої кисті.

Тілесне ушкодження у вигляді одного проникаючого колото-різане поранення в правій подвздошної області з ушкодженням подвздошної і сліпої кишок відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя, що в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Інші тілесні ушкодження у вигляді одного непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва та три різані рани правої бокової половини черевної стінки відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Отже, ОСОБА_5 обвинувачується у заподіянні ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що працював за наймом у ТОВ «ПРУДИ», яке розташоване на території с. Сухолужжя, Білгород-Дністровського району Одеська область, стежив за чистотою на рибних місцях. З потерпілим ОСОБА_7 був раніше знайомий, оскільки він йому допомагав по господарству за місцем знаходження вказаного товариства.

26.09.2020 в другій половині дня потерпілий ОСОБА_7 зайшов до службового приміщення за адресою: вулиця Заливна 3 «а», село Сухолужжя, Білгород-Дністровський район, Одеська область та запропонував обвинуваченому ОСОБА_5 випити. В процесі вживання алкогольних напоїв між потерпілим та обвинуваченим виникла словесна перепалка, під час якої потерпілий ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_5 у праве вухо, після чого обвинувачений відштовхнув потерпілого та взявши до рук ножа, яким готував їжу сказав «… ще раз таке зробиш я тебе вдарю…». В подальшому, під час наступної сварки, обвинуваченийсхопив ножа зі стола та лівою рукою наніс потерпілому один удар в область живота, в подальшому під час боротьби намагався вдарити ще декілька разів в теж саме місце. Так як, потерпілий був молодший та сильніший, останній вихопив ножа у ОСОБА_5 та кинув його на підлогу, потім попрямував в іншу кімнату та через деякий час впав на підлогу. Після чого, ОСОБА_5 підійшов до потерпілого, розмовляв з останнім, щоб він не втратив свідомість та викликав швидку допомогу. Ножа викинув в подвір`ї, щоб його не знайшла поліція. Коли на місце події приїхали лікарі допомагав їм у транспортуванні потерпілого до автомобіля.Обвинувачений вину визнає, але при цьому зазначає, що умислу на вбивство у нього не було, оскільки вчинив злочин внаслідок образливих дій з боку потерпілого, які полягали у нанесені обвинуваченому тілесного ушкодженняправого вуха.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 вказав, що з обвинуваченим ОСОБА_5 раніше знайомий. 26.09.2020 вони перебували у службовому приміщенні ТОВ «ПРУДИ», розташованого за адресою: вулиця Заливна 3 «а», село Сухолужжя, Білгород-Дністровський район, Одеська область.

В ході вживання алкогольних напоїв між ними виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_7 наніс удар рукоюв область обличчя ОСОБА_5 , після чого останній взяв ніж. Побачивши це, потерпілий попросив ОСОБА_5 покласти ніж, однак, останній сказав: «я тебе заріжу, я тебе вб`ю». Після цього ОСОБА_5 наніс удар ножем в ліву частину тулуба, та ще наносив удари, вони зчепились та завалились на диван. Після третього удару ОСОБА_7 вихватив ніж та відкинув його.

При цьому, ОСОБА_8 пояснив, що після спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_5 залишився з ним, намагався вчинити дії щодо зупинення кровотечі, після падіння потерпілого обвинувачений переніс його на диван та самостійно викликав швидку допомогу, вмовляв надати неправдиві покази, що тілесні ушкодження спричинили, якісь невідомі неповнолітні особи.

Потерпілий заявив цивільний позов та просить стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду в розмірі 10 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Відносно міри покарання обвинуваченим покладається на розсуд суду.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначила, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_7 , який працював у ТОВ «Пруди» разом з чоловіком, на ім`я ОСОБА_10 . Зазначена особа приходила до місця проживання ОСОБА_7 за декілька тижнів до вказаних подій, свідок зазначила, що їй було відомо що вказаній особі на ім`я ОСОБА_10 немає де жити, більше нічого не знає та не пам?ятає, оскільки з часу подій минуло майже 5 років. 26.09.2020 її чоловік ОСОБА_11 поїхав на роботу у ТОВ «Пруди» та о 17 годині вона мала розмову з ним, в ході якої він зазначив, що в нього все нормально. Однак, о 18 годині телефоном ОСОБА_7 повідомив дружині «Всё, труба», та вона через слухавку почула чийсь голос, який повідомляв, що скоро приїде швидка допомога. В подальшому свідок від працівників поліції дізналась, що її чоловік перебуває у лікарні, йому нанесено ножові поранення особою на ім`я ОСОБА_10 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначив, що він працює на посаді заступника директора ТОВ «Пруди». Йому відомо, що на даному підприємстві працює у якості різноробочого особа на ім`я ОСОБА_11 . На початку вересня2020 року до ОСОБА_12 звернувся чоловік на ім`я ОСОБА_10 , якому було відомо, що на ТОВ «Пруди» необхідні працівники. ОСОБА_12 надав згоду на тимчасове проживання ОСОБА_10 у приміщенні сторожки ТОВ «Пруди» та виконання ним різних підсобних робіт. В день вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_12 не був присутній на місці вчинення злочину, про зазначені події йому повідомив працівник поліції. Прибувши на місце події він побачив ОСОБА_10 , який повідомив йому що між ним та ОСОБА_11 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 наніс ножові поранення ОСОБА_11 .

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_13 пояснив, що він працює на посаді фельдшера карети «швидкої допомоги» районної лікарні, в кінці вересня 2020 року приїхав за викликом на адресу: Білгород-Дністровський район, с. Сухолужжя, вул. Заливна 3-А, де їх зустрів обвинувачений ОСОБА_5 , який координував заїзд авто «швидкої допомоги» та завів у приміщення, в якому перебував у свідомості потерпілий ОСОБА_7 з тілесними ушкодженнями в області живота та в стані алкогольного сп?яніння. Після того, як було надано медичну допомогу потерпілому, ОСОБА_5 допоміг йому в транспортуванніпотерпілого до автомобіля, після чого вони поїхали до лікарні тавикликали поліцію.Хто конкретно викликав «швидку допомогу» не пам`ятає.

Інших свідків як сторона обвинувачення, так і сторона захисту не заявляли.

З метою оцінки доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено наступні документи та висновки експертів:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001487 від 26.09.2020 року, відповідно до якого 26.09.2020 року приблизно о 17 годині 30 хвилин невстановлена особа, перебуваючи в приміщенні сторожки ТОВ «Пруди», розташованому за адресою: Білгород-Дністровський район, с. Сухолужжя, вул. Заливна 3-А маючи намір на протиправне заподіяння ушкоджень ОСОБА_7 наявним при собі ножем спричинила тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черева та одної колото-різаної рани черева, колото-різаної рани лівої частини грудної клітини, але особа свій намір до кінця не довела, оскільки не вчинила усіх дій, які вважала необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки завдавши ОСОБА_7 три удари ножем вважала, що він помер;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_7 відповідно до якої 26.09.2020 о 18 год. 00 хв. знаходячись біля інкубаційного приміщення ТОВ «Пруди» по вул.Заливній в с.Сухолужжя ОСОБА_5 здійснив замах на вбивство, нанісши йому удари ножем;

- протокол огляду місця події від 26.09.2020 року, а саме будівлі ТОВ «Пруди» по вул.Заливній в с.Сухолужжя Білгород-Дністровського району в ході якого вилучено ніж, підодіяльник, чоловічу футболку з полосами, дві пляшки з-під горілки, змиви речовин бурого кольору, документи на ім`я ОСОБА_5 ;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким ОСОБА_5 станом на 02 год. 00 хв. 27.09.2020 перебував у стані алкогольного сп`яніння (результат тесту становив 0,774%);

- висновок судово-медичної експертизи №217 від 28.09.2020 року, відповідно до якої у ОСОБА_5 наявне тілесне ушкодження - синець в області правої раковини, морфологічні особливості синця в області правої вушної раковини у ОСОБА_5 (вушна раковина набрякла, синюшна, на задній поверхні наявний синюшно-фіолетовий синець), властивий 1-3 денній давності заподіяння, міг бути заподіяним 26.09.2020 року, як вказано в постанові, синці зазвичай викликають незначні, скороминущі наслідки, що тривають не більше 6-ти днiв i за цим критерієм, відповідно до п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, синець в області правої вушної раковини виник внаслідок удару тупим твердим предметом, або при затисканні мiж такими предметами, на що вказує характер тілесного ушкодження;

- висновок трасологічної експертизи №1342-Д від 27.10.2020 року, відповідно до якої слід пальця руки розмірами 20х21мм на поверхні скляної пляшки (об`єкт 2) залишений середнім пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , слід пальця руки розмірами 12х18мм на поверхні скляної пляшки (об`єкт 2) залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на iм`я ОСОБА_5 , слід пальця руки розмірами 13х18мм на поверхні скляної пляшки (об`єкт 2) залишений безіменним пальцем лівої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , слід пальця руки розмірами 14х21мм на поверхні скляної пляшки (об`єкт 3) залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 03.11.2020 та носій інформації, на якому зафіксовану процесуальну дію про те, що в ході проведення якого ОСОБА_5 вказав, що 26.09.2020 він в денний період доби знаходився у приміщенні сторожки за адресою: АДРЕСА_1 та до нього підійшов потерпілий ОСОБА_14 , який приніс з собою пляшку горілки об?ємом 0,5 літра. Під час вживання спиртних напоїв між зазначеними особами виник словесний конфлікт та ОСОБА_5 просив ОСОБА_7 щоб він заспокоївся, інакше він може взяти ніж, після чого вони продовжили випивати. Після цього ОСОБА_5 взяв ніж, розлив горілку по чаркам та сказав: «Ще раз мене торкнешся я тебе вдарю» та поклав ніж на стіл. Потім обвинувачений взяв чарку, щоб випити алкоголь та в цей час ОСОБА_7 кинувся на ОСОБА_5 , останній однією рукою прикрив себе з метою захисту, а лівою рукою автоматично схватив ніж, та наніс ножові поранення в ліву частину тулуба спочатку один раз, а потім ще один удар в область брюшної порожнини, після чого вони завалились на диван та ОСОБА_7 відкинув ніж. Після цього ОСОБА_7 попрямував до спальної кімнати. Через деякий час потерпілий підвівся з дивану, пройшов декілька метрів та впав на порозі. ОСОБА_5 перемістив його до кухні на диван, наклав тканину матерію на місце кровотечі та викликав швидку, після чого обвинувачений взяв ніж та виніс на вулицю на відстані приблизно 10 метрів, встромивши його лезом в землю, оскільки мав намір його сховати.

- висновок судово-медичної експертизи № 230 від 28.09.2020 відповідно до якої у ОСОБА_7 були наявні наступні тілесні ушкодження: одне проникаюче колото різане поранення в правій подвздовшній області з ушкодженням і сліпої кишок, одне непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, три різані рани правої бокової половини черевної стінки і одна різана рана лівої кисті. Згідно наданої медичної документації значної довжини рановий канал рани в правій подвздовшній області, що переважає над шириною і довжиною рани (проник в черевну порожнину з ушкодженням подвздовшної і сліпої кишок), і матеріалів кримінального провадження (протоколу допиту підозрюваного, відповідно до якого вдарив його ножем в область черевної порожнини), поранення ОСОБА_7 могло бути колото-різаним і заподіяним у результаті 1-разової дії колючо-ріжучого предмета (знаряддя), що володiв колючо-ріжучими властивостями, яким міг бути ніж, за механізмом удару зі значною силою. Micцe прикладання сили - права повздовшна область. Поранення ОСОБА_7 могло бути заподіяне незадовго (у термін до кількох годин) до надходження до КНП «Білгород-Дністровська ЦРЛ» БДРР 26.09.2020р., можливо в термін, вказаний в постанові 26 вересня 2020 року, приблизно о 17 годинi 30 хвилин. У відповідності до п 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, ушкодження передньої стінки живота у ОСОБА_7 , котре проникло в черевну порожнину, відноситься до категорії ТЯЖКИХ по критерію небезпеки для життя. Поранення у ОСОБА_7 могло бути колото-різаним і заподіяним у результаті 1 разової дiї колючо-ріжучого предмета (знаряддя), який володіє колючо-ріжучими властивостями, за механізмом удару зі значною силою. Місце прикладання сили - передня поверхня лівої половини грудної клітки. Поранення в області грудної клітки зліва могло бути заподіяним незадовго (у термін до кількох годин) до моменту надходження до КНП «Білгород-Дністровська ЦРЛ» БДРР 26.09.2020р. або приблизно за 10-20 дiб до початку судово-медичної експертизи можливо в термiн, вказаний в постанові «26 вересня 2020 року, приблизно о 17 годинi 30 хвилин». Зважаючи на данні медичної документації, направлення раньового каналу у правій паховій області у фронтальній площині спереду назад, зазначене відноситься до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя, та згідно п. 2.1.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкостi тiлесних ушкоджень» є небезпечним для життя. Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , а саме проникаюче колото-різане поранення в правій подвздовшній області з ушкодженням подвздовшноi і сліпої кишок, непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, три різані рани правої бокової половини черевної стінки і одна різана рана лівої кисті могли супроводжуватися больовими відчуттями в момент спричинення («нанесення ударів ножом»);

- висновок експерта №1041 від 05.10.2020 відповідно до якого, на марлевому тампоні зі змивом з правої руки підозрюваного ОСОБА_5 знайдені слiди крові з домішкою потових виділень в яких виявлений білок людини. Не виключається змішання крові та поту осіб-носіїв виявлених групових факторів, у тому числі крові потерпілого ОСОБА_7 та крові, поту підозрюваного ОСОБА_5 ;

- висновок експерта №1082 від 05.10.2020, згідно з яким на кухонному ножі, вилученому під час огляду мiсця події в приміщенні сторожки рибного господарства ТОВ «Пруди» за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Сухолужжя, вул. Заливна, знайдена кров людини та не виключається походження крові від потерпілого ОСОБА_7 , який має таку саму групу крові.

Докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, на які посилаються органи досудового розслідування, безпосередньо досліджені у судовому засіданні у їх сукупності, перевірені судом відповідно до ст. 94 КПК України та оцінені судом з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається даних, які б вказували на те, що наведені вище докази є недопустимими, порушень процесуального порядку збирання досліджених при судовому розгляді доказів за матеріалами справи не встановлено, докази зібрані належними суб`єктами, уповноваженими на їх отримання, при їх збиранні під час досудового розслідування було дотримано порядок, визначений кримінально-процесуальним законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

3. Мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (постанови Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 705/623/18, від 17 квітня 2019 року у справі №472/342/16-к, від 11 лютого 2021 року у справі № 462/3062/16-к).

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення обвинуваченого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленими судом фактичними обставинами вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно ч.1 ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Суд зазначає, що для вирішення питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинений злочин в обов`язковому порядку мають бути встановлені усі елементи складу злочину, зокрема, об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона, а обов`язок доведення наявності вказаних елементів покладається на сторону обвинувачення.

Відповідно до формулювання обвинувачення, наданого до суду прокурором26.09.2020 в денний час доби, приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 разом із потерпілим ОСОБА_7 , будучи працівниками за приватним наймом в ТОВ «ПРУДИ», перебували в приміщенні проживання персоналу, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та на протязі другої половини дня зловживали спиртними напоями.

Під час спільного розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_7 на побутовому підґрунті виникла сварка, в ході якої ОСОБА_5 , будучи особою раніше неодноразово судимою, у тому числі за вчинення злочину проти життя та здоров`я, взяв ніж та умисно наніс декілька ударів потерпілому ОСОБА_7 в область корпусу тулуба, чітко розуміючи що в проекції місць нанесення ударів знаходяться життєво-важливі органи та його дії можуть завдати смерті особі, тим самим бажаючи настання таких наслідків ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: одне проникаюче колото-різане поранення в правій подвздошній області з ушкодженням повздошної і сліпої кишок, одне непроникаюче колото-різа б не поранення грудної клітки зліва, три різані рани правої бокової половини черевної стінки і одна різана рана лівої кисті.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 перед нанесенням ударів погрожував потерпілому ОСОБА_7 , вживаючи таку фразу як «…я тебе заріжу, я тебе вб`ю…», в подальшому сховав ножа, щоб його не розшукали працівники правоохоронного органу, а також викликав швидку лише на вмовляння потерпілого.

Згідно п.2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя, що в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Таким чином, на думку сторони обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115, ч.3 ст.15 КК України, а саме в закінченому замаху на умисне вбивство,тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Між тим, з такими доводами прокурора неможливо погодитися з огляду на наступне.

Під час судового розгляду, в ході дослідження доказів встановлено, що у ОСОБА_5 був відсутній умисел на вбивство ОСОБА_7 .

Зазначене підтверджується відеозаписом проведення слідчого експеримента, допитом обвинуваченого, потерпілого та свідків, письмовими доказами. Окрім того, суд бере до уваги, що заподіявши ножові поранення, ОСОБА_5 відійшов від потерпілого та після того як потерпілий перейшов до іншої кімнати на ліжко, а згодом підвівся та впав обвинувачений підняв його та переніс до дивану, вчинив дії щодо надання допомоги з метою зупинення кровотечі, за власною ініціативою викликав швидку допомогу, координував авто швидкої медичної допомоги щодо місця знаходження будинку, у якому перебував потерпілий.

Суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 об`єктивно мав можливість додатково нанести тілесні ушкодження з метою спричинення смерті потерпілому ОСОБА_7 , враховуючи його безпорадний стан, відсутність опору та наявність ножа у розпорядженні обвинуваченого, однак, жодних дій, направлених на заподіяння таких тілесних ушкоджень вчинено не було,оскільки убивство останнього не охоплювалось умислом обвинуваченого.

Суд спростовує позицію прокурора та зазначає, що при реальній можливості спричинити смерть ОСОБА_7 , з огляду на стан потерпілого, який не втратив свідомості, підвівся з дивану, а не впав безпорадно, у обвинуваченого не було підстав вважати, що він досяг злочинної мети, а саме: заподіяння смертельного поранення. При цьому потерпілий не вчиняв та не міг вчиняти дій, які б можна було розцінити як активну протидію злочинним діям, що завадили ОСОБА_5 довести свій умисел на вбивство до кінця.

Також, суд бере до уваги те, що ОСОБА_5 після нанесення ударів ножем бачив, що потерпілий живий, і не вчинив ніяких інших протиправних дій по відношенню до потерпілого, окрім того обвинувачений бачив та усвідомлював, що потерпілий ОСОБА_7 живий та після нанесення ударів перейшов до іншої кімнати, що повністю відповідає показам потерпілого, який зазначив, що підвівшись з дивану перейшов в іншу кімнату, де знаходилось ліжко, та згодом вставши з дивану впав у коридорі на виході з будинку,що було підтверджено в ході допиту у судовому засіданні потерпілого та під час проведення слідчого експерименту.

Окрім того судом враховано, що відповідно до висновку експерта №230 від 28.09.2020 року характер та локалізація тілесних ушкоджень свідчитьлише про одне проникаюче колото-різане пораненняв правій подвздовшної області з ушкодженням подвздошної і сліпої кишок, що відноситься до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя, при цьомуодне непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, три різані рани правої боковини половини черевної стінки відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров?я.

Суд враховує і причину припинення злочинних дій ОСОБА_5 , а саме - досягнення мети у вигляді спричинення тілесного ушкодження.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», а саме для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту спрямованості умислу винного. Питання про умисел винного необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство.

Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично були заподіяні.

Крім того, заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості.

Оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_5 саме на вбивство потерпілого прокурором не доведено поза розумним сумнівом.

Суд вважає, що у ОСОБА_5 був умисел на спричинення потерпілому тілесного ушкодження. Зважаючи на те, що обвинувачений не мав конкретного умислу щодо тяжкості тілесних ушкоджень, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 виходячи зі ступеню тяжкості фактично спричинених тілесних ушкоджень.

Згідно постанови Верховного Суду від 19.03.2020 по справі №314/1905/17, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»). Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обгрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Застосовуючи цей стандарт доведення, необхідно враховувати, що розумний сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має грунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами (постанова Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №195/1563/16-к).

За таких обставин суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України встановлена поза розумним сумнівом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, оскільки сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, що відповідає стандарту доведення поза розумним сумнівом, визначеному, зокрема, постановою Верховного Суду №159/3738/16-к від 23.06.2020.

3 урахуванням викладеного суд дійшов до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому доведена повністю і його дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

4. Обставини, які пом?якшують або обтяжують покарання

При призначенні покарання суд зазначає, що обвинуваченим ОСОБА_5 було здійснено виклик швидкої медичної допомоги, що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_15 , наданими в судовому засіданні.

Зважаючи на поведінку ОСОБА_5 після вчинення злочину, суд зазначає, що встановлено обставину, передбачену п. 2-1 ч.1 ст.66 КК України, зокрема надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, враховуючи поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, суд зазначає про активне сприяння ОСОБА_5 розкриттю кримінального правопорушення (п. 1 ч.1 ст.66 КК України).

Відповідно до ст.67 КК України судом встановлено обставини, що обтяжують покарання, а саме згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким ОСОБА_5 станом на 02 год. 00 хв. 27.09.2020 перебував у стані алкогольного сп`яніння (результат тесту становив 0,774%).

Окрім того, під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 має судимість, оскільки був засуджений 25.09.2009 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.187 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі, відбував покарання з 14.02.2009 по 29.02.2016 року та відповідно до положень ст.89 КК України є особою, що має судимість.

5. Мотиви призначення покарання

В судових дебатах прокурор зазначив, що враховуючи численні поранення, які обвинувачений ОСОБА_5 наніс потерпілому ОСОБА_7 , а також те, що обвинувачений є неодноразово судимою особою, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, має негативну характеристику за місцем мешкання, а відтак просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судових дебатах зазначив, що обвинувачений не заперечує факт вчинення ним протиправних дій 26.09.2020, однак на думку сторони захисту зазначені дії слід кваліфікувати як нанесення тяжких тілесних ушкоджень, а не замах на вбивство. На підставі вищевикладеного захисник просив визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Враховуючи те, що особа перебуває у хворобливому стані здоров`я, є людиною похилого віку просив застосувати норму ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі,яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначаючи вид та міру покарання, суд враховує тяжкість скоєного обвинуваченим - відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, є тяжким злочином, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а також враховує особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі.

З урахуванням особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 неможливо без ізоляції від суспільства, тому необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

6. Підстави для задоволення цивільного позову

В рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_15 було заявлено цивільний позов. Даючи оцінку позовним вимогам потерпілого ОСОБА_7 , викладених у заявленому цивільному позові, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У відповідності до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд керується ст.ст. 23, ч.1 ст.1167 та ч. 1 ст. 1168 ЦК України, згідно з якими моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З приводу визначення розміру відшкодування моральної шкоди Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зазначила, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі.

Суд також враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого при визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд виходить із доведеності її заподіяння потерпілому внаслідок протиправних діянь з боку обвинуваченого, що виявились у немайнових втратах, спричинених заподіяною шкодою здоров`ю, тривалості часу та зусиль для відновлення нормальних функцій організму, що були порушенні внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, надані учасниками процесу, судом встановлено наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і шкодою, заподіяною потерпілому та наявністю вини відповідача у заподіянні цієї шкоди, характер немайнових втрат, які поніс потерпілий ОСОБА_7 , а також з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений потерпілим цивільний позов у розмірі 20 тисяч грн., підлягає задоволенню в частині відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів,які б свідчили про спричинення матеріальної шкоди позивачу, в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити.

Мотиви ухвалення інших рішень, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У відповідності до ст.72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

При вирішенні питання про речові докази суд керується положенням ст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання про процесуальні витрати, суд, виходячи з положень ч.2 ст.124 КПК України вважає, що витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 залишити у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 31, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кропивницький, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців.

Зарахувати в строк остаточного покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення - з 26 вересня 2020 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню відбуття покарання у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 26.09.2020 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судової трасологічної експертизи на загальну суму 1 961,40 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 28.02.2020 на мобільний телефон Samsung imei: НОМЕР_1 з sim-карткою (упаковано в полімерний спец-пакет 7078088, вилучений 26 вересня 2020 року під час затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку ст.208 КПК України.

Речові докази по справі:

- кухонний ніж з руків`ям коричневого кольору, упакований в картонну коробку; підодіяльник білого кольору з вставками блакитного кольору з плямами бурого кольору, упакована в картонну коробку; чоловічу футболку з полосками (тельняжка) з плямами бурого кольору, 2 (два) недопалки цигарок «Pull», упаковані в паперові конверти окремо, 2 (дві) скляні пляшки з під горілки об`ємом 0,5 літри з маркуванням «Пшенична» та скляна чарка, упаковані в картонну коробку, змив речовини бурого кольору на марлевому тампоні, змоченому дистильованою водою, упакований в паперовий конверт знищити;

- паспорт та військовий квиток СРСР на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , упаковані в полімерний пакет НПУ № 7078086 - повернути засудженому ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон Samsung imei: НОМЕР_1 з sim-карткою (упаковано в полімерний спец-пакет 7078088 повернути засудженому ОСОБА_5 .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Повний текст вироку негайно після проголошення резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити обвинуваченим, прокурору.

Суддя ОСОБА_16