ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду кримінальне провадження № 0000024 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Волинської області м. Луцька, жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, громадянина України, українця, раніше судимого Ківерцівським районним судом Волинської області 27.05.2021 за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений по відбуттю строку покарання 20.02.2024; Володимир-Волинським міським судом Волинської області 12.11.2024 за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.08.2025 за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 14 січня 2025 близько 18 години, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, котрий введений в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який у подальшому неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, затвердженими Законами України і востаннє продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 10.11.2024 строком на 90 діб Указом Президента України №740/2024 від 28.10.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 4024-IX від 29.10.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», шляхом пошкодження віконної шиби, проник всередину будинок АДРЕСА_2 де застосувавши насильство до ОСОБА_6 , що полягало у нанесенні ударів руками по обличчі і тулубі потерпілої, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді синців тулуба та правої руки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та в подальшому повторно, відкрито заволодів продуктами харчування, а саме: однією пляшкою олії «Олейна» рафінована, ємкістю 1л. вартістю 50 грн, 5 кг. картоплі вартістю 150 грн, 0.5 кг моркви вартістю 10 грн, 0.5кг. цибулі вартістю 15 грн, 5 курячих яєць вартістю 35 грн та один брусок мила вартістю 20 грн, які належать ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 280 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та обставини викладені у обвинувальному акті визнав повністю. Щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, учасники судового провадження не заперечують щодо визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження фактичних обставин справи, немаючи сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, тому відповідно до ч. 3,4 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку, що дослідження фактичних обставин справи слід обмежити допитом обвинуваченого, дослідити дані у справі, що характеризують його особу.

Учасникам судового провадження розяснено, що вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у відкритому викрадені чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, поєднаного з проникненням в житло, в умовах воєнного стану, є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України.

Обставин, що помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Суд не вбачає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Водночас, на думку суду, щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Під час розгляду даного кримінального провадження, хоча обвинувачений визнав факт вчинення цього злочину, однак в останнього відсутній щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні обвинуваченого виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Суд вважає, що обвинувачений не проявив будь-яких ознак наявності у нього осуду поведінки чи якогось бажання виправити ситуацію, що склалася. Натомість, на переконання суду, обвинувачений демонструє байдужість до свого вчинку та його наслідків, що підтверджується неодноразовим та регулярним вчиненням подібних злочинів, як до вчинення цього злочину так після його вчинення.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання про відсутність щирого каяття.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК вбачається, що активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обставина, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення не була визнана органом досудового розслідування. Під час судового розгляду також не було встановлено жодних даних, які б свідчили про наявність у обвинуваченого ознак активного сприяння розкриттю протиправного діяння, яке ставиться йому у вину, а добросовісна поведінка винного під час досудового слідства та судового розгляду не може вважатись активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення.

Визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання про відсутність активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, котрий раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих кримінальних правопорушень та знову вчинив умисний тяжкий злочин в період не погашеної судимості, іспитового строку, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та небажання стати на шлях виправлення, відсутність позитивних змін в його особистості після призначення покарання за попереднім вироком суду й неготовність, небажання до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, стійку направленість на вчинення злочинів, а також беручи до уваги відсутність пом`якшуючих обставин та обтяжуючу покарання обставину, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства та призначає покарання у виді позбавлення волі.

Таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, індивідуалізації покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Суд не вбачає правових підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а також звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Оскільки даний злочин обвинувачений ОСОБА_4 вчинив після постановлення вироку Володимир-Волинського міського судду Волинської області від 12.11.2024, але до повного його відбуття, а тому суд спочатку призначає покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, після чого призначає покарання за сукупністю вироків, застосовуючи положення ст. 71 КК України.

Враховуючи, що після постановлення вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.08.2025 встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 винен ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому до постановлення попереднього вироку, а тому суд при призначенні покарання застосовує положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Речові докази вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Судові витрати стягнути із обвинуваченого.

Скасувати арешт майна.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 2 місяці.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положення п.б абзацу 1 ч.1 ст. 72 КК України, відповідно до якого одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12.11.2024, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за попереднім вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.08.2025 більш суворим, що призначено за даним вироком, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 місяців.

В строк відбуття покарання зарахувати покарання, що відбуте частково за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.08.2025 за період з 22.04.2025 по 29.10.2025.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 29.10.2025, зарахувавши у строк відбуття покарання строк перебування під вартою (попереднє ув`язнення) з 14.01.2025 по 29.10.2025 із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази: пару кросівок сіро-білого кольору повернути ОСОБА_4 .

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 в користь держави 3183,60 грн судових витрат пов`язаних із залученням експертів для проведення трасологічної експертизи та 3183,60 грн судових витрат пов`язаних із залученням експертів для проведення дактилоскопічної експертизи.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.01.2025.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1