Дата документу 02.02.2026 Справа № 331/1775/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/1775/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/306/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 02 лютого 2026 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, неодружена, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштована, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 .

Захисник-адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 02 жовтня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначено їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

На підставі ч.2 ст.59-1 КК України покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Виконання покарання у виді пробаційного нагляду щодо ОСОБА_6 покладено на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання обвинуваченої.

Строк покарання у вигляді пробаційного нагляду ухвалено обчислювати з дня постановки ОСОБА_6 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати, на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України ухвалити виправдувальний вирок у кримінальному провадженні № 1-кп/З31/506/2025 щодо ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що незаконність вироку полягає у тому, що кримінальна відповідальність за ст. 390-1 КК України настає лише за наявності умислу на ухилення від проходження програми для кривдників, тобто коли особа свідомо і цілеспрямовано не виконує покладений судом обов`язок. У діях ОСОБА_6 відсутній умисел на ухилення, адже вона фактично виконувала програму, тимчасові пропуски відбулися з поважних причин, а курс завершила повністю. Таким чином, відсутня об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Необґрунтованість вироку полягає у тому, що суд першої інстанції помилково ототожнив сам факт підпису ОСОБА_6 у розписці від 15 січня 2025 року із належним повідомленням про усі умови, графік програми або обмеження щодо можливості тимчасового виїзду за межі місця проживання.

Підпис ОСОБА_6 підтверджує лише те, що вона була ознайомлена із необхідністю проходження програми та взяла на себе зобов`язання її відвідувати, що вона фактично й почала виконувати.

Невмотивованість вироку полягає у відсутності належної оцінки:

того, що матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази (графіки, інструктажі, тощо) що під час першої зустрічі або у подальшому вона була попереджена про заборону виїзду чи про необхідність погодження своєї відсутності з керівником програми;

того, що під час тимчасової відсутності ОСОБА_6 перебувала за кордоном, перехворіла вірусною інфекцією та не могла відвідувати заняття, що підтверджується письмовими доказами, долученими до матеріалів справи. Після повернення ОСОБА_6 невідкладно продовжила відвідування програми та завершила її у повному обсязі, що свідчить про добросовісне виконання покладених на неї обов`язків і відсутність умислу на ухилення.

Крім того, суд не надав належної оцінки певним словам і фактам, зокрема щодо поважних причин пропуску занять. Так, на підтвердження того, що дії ОСОБА_6 не містять складу кримінального правопорушення, слід врахувати свідчення ОСОБА_9 , члена організації «Взаємодія», яка співпрацює з ФОП ОСОБА_10 у якості фахівця. Вона пояснила, що було встановлено порядок, за яким учасники програми могли пропускати окремі зустрічі з поважних причин, зокрема: хвороба, загроза обстрілу, затримка на роботі та складна ситуація у місті. Таким чином, під час проходження програми ОСОБА_6 тимчасово пропустила заняття, з поважних причин, але після повернення, одразу відновила відвідування та успішно завершила програму.

Отже, дії підзахисної були сумлінними, послідовними і спрямованими на виконання покладених обов`язків, тоді як твердження суду про усвідомлене ухилення ґрунтуються лише на припущеннях та неправильному тлумаченні підписаної розписки.

Суд, також не надав належної оцінки тій обставині, що жоден представник установи, у тому числі психолог, після тимчасового припинення відвідування занять, жодних письмових повідомлень, дзвінків або повторних викликів Кисляковій не надсилали. Тобто, організатори програми не виконали своїх обов`язків щодо контролю та комунікації з учасниками.

Це свідчить про формальний підхід установи до обліку відвідування та відсутність будь-яких спроб забезпечити продовження програми.

Такий підхід суперечить самій меті виправної програми, яка за своєю природою не є каральним заходом, а спрямована на виховний вплив, корекцію поведінки. Відтак, відповідальність за неналежну організацію контролю не може бути перекладена на учасницю програми, яка не мала умислу ухилятися, а лише тимчасово не відвідувала заняття з поважних причин.

З огляду на це, дії підзахисної перебувають у межах допустимого порядку проходження програми, а тимчасові пропуски не можуть розцінюватися як умисне ухилення від виконання обов`язку. Відтак, суд першої інстанції помилково інтерпретував фактичні обставини, вважаючи тимчасову відсутність на заняттях ознакою кримінального правопорушення.

Крім того, постановою Олександрівського (Жовтневого) районного суду м.Запоріжжя від 23 квітня 2024 року ОСОБА_6 направлено для проходження програми для кривдників строком на три місяці, що означає повний курс тривалістю не менше 90 днів. Три календарні місяці, залежно від конкретних дат, зазвичай становлять від 90 до 92 днів.

Підзахисна ОСОБА_6 фактично пройшла програму за 99 днів, включаючи період хвороби, що підтверджується довідкою виданою доктором Джигме 03 березня 2025 року, відповідно до якої вона перебуває під його медичним наглядом з приводу вірусної інфекції. Це підтверджує дотримання нею встановленого судом терміну проходження програми. Перевищення тримісячного строку всього на декілька днів зумовлене об`єктивними причинами (перервою через хворобу) та не може кваліфікуватися як ухилення.

Отже, з урахуванням зазначеного, ОСОБА_6 фактично дотрималася визначеного судом строку програми, а її дії виключають склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Таким чином, навіть з урахуванням перерви з поважних причин, підзахисна виконала вимоги судового рішення у повному обсязі, що виключає наявність умислу на ухилення від виконання покладених на неї обов`язків.

Сторона захисту вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив форму вини, ототожнивши факт тимчасової відсутності з умисним ухиленням, що суперечить вимогам ст. 23 КК України про поняття вини.

Такий підхід призвів до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування вироку.

Окрім того, суд не врахував положення ст. 62 Конституції України, згідно з якою усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає, що у діях ОСОБА_6 відсутній умисел на ухилення від виконання судового рішення. Вказані доводи залишаються актуальними. Разом з тим, сторона захисту звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції та сторона обвинувачення не встановили обов`язкову передумову кримінальної відповідальності за ст.390-1 КК України - юридичний факт невиконання судового рішення, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення. При цьому під юридичним фактом невиконання судового рішення у розумінні ст.390-1 КК України слід розуміти остаточне та реальне невиконання покладеного судом обов`язку після спливу строку, наданого для його виконання, коли можливість виконання такого рішення є вичерпаною. Наявність окремих проміжних обставин у процесі виконання судового рішення, у тому числі тимчасові перерви у проходженні програми, не може ототожнюватися з фактом його невиконання та сама по собі не утворює об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що за результатами проходження програми для кривдників було складено відповідний висновок від 02 травня 2025 року, згідно з яким ОСОБА_6 проходила програму у період з 24 січня 2025 року по 02 травня 2025 року та завершила її у повному обсязі за 99 днів. Вказаний висновок був наданий у судовому засіданні та досліджувався судом першої інстанції, однак не отримав належної правової оцінки. За таких обставин, на момент судового розгляду обов`язок, покладений судовим рішенням, був фактично виконаний, що виключає наявність юридичного факту невиконання судового рішення як обов`язкової ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Суд першої інстанції, у свою чергу, не перевірив наявність події кримінального правопорушення та факту невиконання судового рішення, обмежившись формальним аналізом окремих проміжних обставин перебігу виконання цього рішення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Сторона захисту також звертає увагу суду апеляційної інстанції на неправильне тлумачення судом першої інстанції та стороною обвинувачення положень частини 9 статті 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Зміст цієї норми полягає у тому, що навіть після притягнення особи до відповідальності за непроходження програми вона не звільняється від обов`язку пройти таку програму. Тобто законодавець виходить з того, що навіть якщо особу вже покарано, програму для кривдників вона все одно повинна пройти. Таким чином, зазначена норма регулює наслідки вже встановленої відповідальності та стадію виконання відповідного рішення, а не визначає моменту виникнення кримінальної відповідальності і не може використовуватися для доведення вини особи.

Показання свідків, на які посилається сторона обвинувачення, підтверджують лише обізнаність ОСОБА_6 з покладеним на неї обов`язком, однак самі по собі не доводять наявності умислу на ухилення від виконання судового рішення. Обізнаність із судовим рішенням не є тотожною ухиленню від його виконання, особливо за умови фактичного та своєчасного проходження програми для кривдників.

За таких обставин відсутність об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, виключає і можливість існування умислу як форми вини. Отже, у діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, що відповідно до ст. 373 КПК України є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції - прокурор Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_11 просить вищевказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду - залишити без змін, як законний та обґрунтований.

Згідно з вироком суду, у період часу з 21 лютого 2025 року до кінця березня 2025 року ОСОБА_6 , будучи особою, яку постановою Олександрівського (Жовтневого) районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2024 року направлено до Запорізької міської ради за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, б.№ 214, для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», строком на три місяці, будучи ознайомленою 15 січня 2025 року із умовами та кримінальною відповідальністю за ухилення від проходження програми для кривдників, діючи умисно, маючи реальну можливість дотримуватись обов`язків, покладених на неї судом, без поважних причин, не відвідувала програму для кривдників, яка передбачена Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», свідомо ігнорувала виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2024 року у справі № 331/1307/24, яка є обов`язковою до виконання, тим самим підірвала авторитет органів правосуддя України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямованій на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, тим самим ухилилась від проходження програми для кривдників.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 кваліфіковано за ст.390-1 КК України, тому що вона вчинила умисні дії, які виразилися у умисному ухиленні від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника з доповненнями та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника з доповненнями; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі з доповненнями, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження зазначених вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, а саме умисного ухилення від проходження програми для кривдників.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що їй було відомо про те, що необхідно пройти програму для кривдників, вона прийшла на чотири заняття, після чого у зв`язку з важким психічним станом виїхала до Індії, де займалась духовними практиками. Вказує на те, що поїздка була спонтанною та через свій тяжкий психічний стан вона не хотіла ні з ким спілкуватись та нікого не попередила про свій від`їзд. Однак, коли вона вже повернулась, їй зателефонувала дільнична ОСОБА_12 , яка викликала її до відділу поліції та розповіла про відповідальність, яка їй загрожує у разі не проходження вказаної програми. Наголошувала на тому, що ніхто не попереджав її про те, що не можна покидати територію України та ніхто також не повідомляв, в який саме час вона повинна закінчити проходження програми. При цьому, після повернення вона планувала закінчити проходження курсу програми для кривдників, однак за кордоном захворіла, через що, приблизно місяць, вона не мала змоги повернутись до міста Запоріжжя для продовження проходження програми. Зазначає, що вона в жодному разі не ухилялась від проходження вказаної програми та після того як повернулась до Запоріжжя одразу допройшла всі заняття, які передбачені програмою. Також, додала, що тренінги проводила ОСОБА_13 , яка одразу попросила не турбувати її особисто, а в загальну групу, яка була створена у месенджері, про свої проблеми вона писати не хотіла та не думала, що будуть настільки серйозні наслідки.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на не визнання своєї вини ОСОБА_6 , вина останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, при викладених у вироку суду обставинах повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що вона працює корекційним педагогом у Запорізькій школі інтернат №1. З обвинуваченою ОСОБА_6 вона знайома, оскільки вказана особа була направлена Департаментом спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради для проходження програми для кривдників. Вона є постійним членом організації «Взаємодія» та співпрацює з ФОП « ОСОБА_10 » в якості фахівця, який проводить програми з кривдниками. Зазначила, що ОСОБА_6 для проходження програми для кривдників прибула приблизно в лютому 2025 року. Зазначає, що у день прибуття особи на проходження програми вона обов`язково листом про початок проходження програми повідомляє про вказаний факт Департамент спорту, сім`ї та молоді ЗМР. Також, додала, що у Департаменті спорту, сім`ї та молоді ЗМР, кривдників попереджають про відповідальність за не проходження програми для кривдників, дають направлення, тобто контролюють осіб, які перебувають на програмі, вона ж є виконавцем, оскільки займається організацією проходження програми. ОСОБА_6 пройшла чотири зайняття та без попередження перестала ходити на заняття, цілий місяць була відсутня та в подальшому відновила проходження програми та пройшла її. Наголосила на тому, що нею була створена група у мобільному додатку «Viber», в яку були додані всі учасники, також у вказаній групі вона надсилала учасникам всю необхідну інформацію, зокрема, розклад занять, наслідки, правила, прохання сповіщання щодо неявки учасника на заняття. Також зазначила, що на зборах з представниками Департаменту спорту, сім`ї та молоді ЗМР було прийнято рішення про підстави, з яких учасник занять може пропустити зустріч, та визнано поважні причини пропуску, зокрема: хвороба, загроза обстрілу та затримка на роботі. ОСОБА_6 взагалі не повідомляла про причини своєї неявки на заняття. Крім того, зазначила, що на заняттях у матері ОСОБА_6 - ОСОБА_14 запитувала про місцезнаходження ОСОБА_6 та причини її неприбуття, однак ОСОБА_14 повідомила про те, що їй не відомо, де знаходиться її донька, та чому вона не відвідує заняття. Через місяць ОСОБА_6 з`явилась на заняття та повідомила, що не відвідувала заняття, оскільки перебувала за кордоном.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона працює на посаді старшого ДОП ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області та ОСОБА_6 перебувала на профілактичному обліку як кривдник, у зв`язку з цим з останньою проводилась профілактична робота. Оскільки ОСОБА_6 особисто до Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради для вручення їй повідомлення про направлення на проходження програми для кривдників не з`явилась, 15 січня 2025 року вона разом з колегою, як працівники поліції, були присутні під час вручення ОСОБА_6 зазначеного повідомлення, всі події були зафіксовані на відео. Пізніше до відділу поліції з Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_6 припинила проходження програми для кривдників, у зв`язку з чим представники вказаної установи просили вжити заходів щодо продовження проходження програми ОСОБА_6 . У зв`язку з вказаним, вони почали розшук обвинуваченої, однак вдома її не було, сусіди повідомили про те, що остання виїхала за кордон. Пізніше ОСОБА_6 особисто вийшла з нею на контакт та вона роз`яснила обвинуваченій про наслідки невиконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2024 року та ухилення від проходження програми для кривдників, на що ОСОБА_6 написала їй повідомлення, в якому вказала, що проходити програму не бажає та не буде. Далі, вона здійснила скріншоти листування з ОСОБА_6 та передала вказаний матеріал дізнавачу. У подальшому вказане листування ОСОБА_6 видалила. Наголосила на тому, що під час вручення попередження, ОСОБА_6 була попереджена про настання кримінальної відповідальності за ухилення від проходження програми для кривдників особою.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні надав пояснення, в яких вказав, що він працює на посаді старшого ДОП ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_6 запросили до Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради, однак остання за викликом не прибула. У подальшому представник департаменту видав направлення на програму для кривдників та попередження про настання відповідальності за умисне ухилення від проходження вказаної програми. Вказані документи були вручені ОСОБА_6 під час здійснення безперервної відеофіксації. Також, ОСОБА_6 додатково було роз`яснено про настання кримінальної відповідальності за умисне ухилення від проходження вказаної програми. Пізніше представники Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради звернулись до поліції з повідомленням, в якому зазначили, що ОСОБА_6 задля проходження програми до Департаменту не з`явилась. У зв`язку з чим, працівники поліції почали розшук ОСОБА_6 , опитували свідків, однак жодної інформації щодо місця знаходження ОСОБА_6 встановлено не було. Пізніше сусідка останньої повідомила про те, що ОСОБА_6 виїхала за кордон.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_6 . Зазначає, що в січні 2025 року вона разом з донькою почали відвідувати заняття з програми для кривдників. ОСОБА_6 прийшла на заняття декілька разів та перестала їх відвідувати. Психолог запитувала в неї, чому її донька ОСОБА_6 не відвідує заняття, однак їй місце знаходження доньки було невідомо, оскільки приблизно три тижні її не було вдома та вони взагалі не спілкуються. Приблизно в березні донька повернулась. Наголосила на тому, що особисто вона пройшла програму для кривдників, яка складається з дванадцяти занять. Також, зазначила, що психологом на заняттях ведеться журнал відвідувачів програми. Крім того, психолог неодноразово роз`яснювала про необхідність відвідування програми та наслідки щодо її не проходження. Також, психолог зазначала, що у разі поважних причин не прибуття можна не відвідати заняття, однак обов`язково попередити її про вказане. При цьому, повідомила свій номер телефону для зв`язку. Додатково зазначила, що під час занять вона не чула, щоб ОСОБА_6 просила замінити психолога.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні повідомила, що вона перебуває на посаді головного спеціаліста по роботі з молоддю та сім`ями Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради. Зазначає, що після надходження постанов про притягнення осіб до адміністративної відповідальності та направлення осіб на програму для кривдників, в її посадові обов`язки входить надсилання кривдникам листів - повідомлень про явку до Департаменту. Далі, вона надає кривдникам направлення на програму для кривдників та попередження про настання відповідальності за умисне ухилення від проходження вказаної програми. ОСОБА_6 вказані документи вручала її колега. Також, вказала, що програма для кривдників триває три місяці та відбувається кожної п`ятниці, психолог веде журнал обліку відвідувань та в подальшому доповідає їм про явку осіб на заняття. У разі невідвідування занять особами або не прибуття їх до Департаменту для вручення документів, вона повідомляє про вказані факти працівників поліції, які починають пошук зазначених осіб. Наголосила на тому, що ОСОБА_6 близько місяця не відвідувала заняття.

Також, суд першої інстанції послався на відомості з таких документів:

- рапорту прокурора Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_11 № 52-101-24Вх від 06 лютого 2025 року, відповідно до якого нею було встановлено, що 03 березня 2025 року до ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від Запорізької міської ради про те, що ОСОБА_6 не з`являється для проходження «Типової програми для кривдників», у зв`язку з чим в її діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України (т.1 а.п.49);

- листа директора Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради ОСОБА_17 № 01.01-12/937 від 28 лютого 2025 року, відповідно до якого 25 вересня 2024 року до Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради надійшла постанова Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23 квітня 2024 року по справі №331/1307/24, провадження №3/331/638/2024 про направлення гр. ОСОБА_6 для проходження Типової програми. Спеціалістом управління по роботі з молоддю та сім`єю Департаменту 15 січня 2025 року ОСОБА_6 вручене повідомлення про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство та/або насильство за ознакою статі на проходження Програми. Листом від 26 лютого 2025 року ФОП « ОСОБА_18 » повідомила Департамент про те, що ОСОБА_6 не з`являється без поважних причин на проходження Програми (т.1 а.п.50);

- копії постанови Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та призначення їй адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень та направлення останньої на проходження програми для кривдників (т.1 а.п.53-54);

- листа директора Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради ОСОБА_17 № 01.01-12/1383 від 31 жовтня 2024 року, направленого на адресу ОСОБА_6 , відповідно до якого останній було повідомлено, що до Департаменту 25 вересня 2024 року надійшла постанова Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23 квітня 2024 року по справі №331/1307/24, провадження №3/331/638/2024, згідно з якою суд постановив направити ОСОБА_6 на проходження програми строком на три місяці. Просили ОСОБА_6 з`явитись до управління по роботі з молоддю та сім`єю Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради для отримання повідомлення про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство та/або насильство за ознакою статі на проходження Програми за адресою: пр. Соборний, буд.214 з понеділка по п`ятницю з 9.00 до 16.00 (перерва з 13.00 до 14.00) (т.1 а.п.56);

- копії розписки, згідно з якою ОСОБА_6 15 січня 2025 року о 12:35 год. отримала повідомлення про її направлення як особи, що вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для кривдників. Про відповідальність за умисне ухилення від проходження програми для кривдників проінформована (т.1 а.п.57);

- копії повідомлення ФОП « ОСОБА_18 » № 01.01-11/588 від 27 лютого 2025 року на адресу директора Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради ОСОБА_17 , відповідно до якого ОСОБА_6 на чергову зустріч 21 лютого 2025 року для проходження «Типової програми для кривдників», передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не з`явилась. Про причину неявки на ОСОБА_19 програму для кривдників гр. ОСОБА_6 ні в якій формі не повідомила (т.1 а.п.58);

- повідомлення директора Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради ОСОБА_17 № 01.01-12/61 від 15 січня 2025 року, згідно з яким спеціалістом управління по роботі з молоддю та сім`єю Департаменту 15 січня 2025 року гр. ОСОБА_6 вручене повідомлення про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство та/або насильство за ознакою статі на проходження Програми (т.1 а.п.59);

- копії відповіді ФОП « ОСОБА_18 » на запит старшого лейтенанта поліції ОСОБА_20 від 07 березня 2025 року, згідно з якою ОСОБА_6 , направлена постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23 квітня 2024 року на проходження Типової програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В період часу з 23 квітня 2024 року по 23 січня 2025 року на проходження Програми не з`являлась. Гр. ОСОБА_6 прибула на проходження програми 24 січня 2025 року, проходила програму з 24 січня 2025 року по 14 лютого 2025 року (чотири зустрічі). Проходити тестування, передбачене ОСОБА_21 , відмовилась. З 21 лютого 2025 року по теперішній час гр. ОСОБА_6 припинила проходити Програму для кривдників. Пояснень причин неявки на проходження Програми від гр. ОСОБА_6 ні в усній, ні в письмові формі не надходило (т.1 а.п.61);

- відповіді т.в.о. начальника СП капітана поліції ОСОБА_22 № 3120/42/-05-2025 від 10 березня 2025 року на запит старшого дізнавача СД ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_20 , відповідно до якої Департаментом спорту, сім`ї та молоді ЗМР в усній формі було надано запит з проханням надати одного працівника поліції сектору превенції ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з метою забезпечення публічної безпеки та порядку під час здійснення виїзду за адресою мешкання ОСОБА_6 для ознайомлення останньої з постановою Олександрівського (Жовтневого) районного суду міста Запоріжжя від 23 квітня 2024 року, згідно з якою вона повинна пройти типову програму для кривдників. Для вказаного заходу 15 січня 2025 року було виділено двох працівників поліції. Вказані події були зафіксовані на відео (т.1 а.п.63-64);

- рапорту ст. ДОП ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_23 від 24 березня 2025 року, згідно з яким 15 січня 2025 року ОСОБА_24 разом із ст. ДОП ОСОБА_15 було здійснено виїзд за адресою мешкання ОСОБА_6 та працівником Департаменту спорту, сім`ї та молоді з метою ознайомлення ОСОБА_6 з постановою суду, в ході ознайомлення остання була попереджена про відповідальність за не проходження програми для кривдників. 04 березня 2025 року ОСОБА_6 в додатку телеграм на особистий акаунт ОСОБА_23 з номером телефону НОМЕР_1 в особистій переписці повідомила, що відвідала 4 заняття програми для кривдників та більше проходити їх не буде. Про що є відповідний скріншот з телеграм аканту ОСОБА_23 (т.1 а.п.66-67).

Також судом були досліджені письмові докази, надані стороною захисту, зокрема:

- висновок за результатами проходження Програми для кривдників від 02 травня 2025 року, згідно з яким ОСОБА_6 проходила Програму з 24 січня 2025 року по 02 травня 2025 року та психологічний висновок (т.1 а.п.86-87);

- електронні квитки на ім`я ОСОБА_6 (т.1 а.п.88-90, 107);

- рекомендація спеціаліста лікаря-психіатра на ім`я ОСОБА_6 від 04 жовтня 2021 року, згідно з якою ОСОБА_6 встановлено певний діагноз (т.1 а.п.94);

- довідка видана ОСОБА_6 доктором Джигме 03 березня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_6 перебуває під його медичним наглядом з приводу вірусної інфекції. З огляду на її стан, в її найкращих інтересах повернутися додому раніше для подальшого відпочину та отримання догляду у звичному для неї середовищі. Незважаючи на хворобу, вона може подорожувати з дотриманням необхідних запобіжних заходів. Лікар рекомендує дозволити їй спланувати свою подорож відповідним чином (т.1 а.п.108-109).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що докази сторони обвинувачення, вказані вище, у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 вищевказаного правопорушення.

Так, згідно з постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23 квітня 2024 року, ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень та направлення останньої на проходження програми для кривдників.

З показань допитаних свідків, а також з письмових доказів убачається, що обвинувачена ОСОБА_6 була повідомлена про необхідність явки до відповідної установи для проходження програми для кривдників та про відповідальність за умисне ухилення від проходження програми для кривдників, що підтверджується, зокрема, її особистим підписом у розписці про отримання повідомлення 15 січня 2025 року, а сам факт вручення ОСОБА_6 повідомлення підтверджується також і відеозаписом, який був відтворений у судовому засіданні суду першої інстанції, де зафіксовані обставини вручення їй повідомлення та роз`яснення наслідків його невиконання.

Допитані в судовому засіданні свідки, вказані вище, також підтвердили те, що про наслідки ухилення від проходження програми для кривдників всіх осіб, що проходять таку програму, попереджають.

Свідок ОСОБА_9 серед іншого зазначила, що всім учасникам вона повідомляла розклад занять, правила їх проходження та наслідки їх не проходження, також, повідомляла учасників про необхідність сповіщати про причини своєї неявки.

Разом з тим, згідно з дослідженими доказами, зокрема з відповіддю ФОП « ОСОБА_18 » на запит старшого лейтенанта поліції ОСОБА_20 від 07 березня 2025 року, ОСОБА_6 була направлена постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23 квітня 2024 року на проходження Типової програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та в період часу з 23 квітня 2024 року по 23 січня 2025 року на проходження Програми не з`являлась та не повідомляла про причини своєї неявки.

Таким чином, ОСОБА_6 ухилилась від проходження програми для кривдників у вищевказаний період.

Вказані відомості узгоджуються з показаннями усіх свідків в справі, а також з відомостями, що містяться в інших письмових доказах.

Окрім того, факт не з`явлення для проходження програми для кривдників у вищевказаний період не заперечується і самою обвинуваченою та її захисником.

Доводи захисника з приводу невірного тлумачення судом наявності підпису обвинуваченої у розписці від 15 січня 2025 року, а саме про те, що підпис останньої не свідчить про те, що обвинувачена була повідомлена належним чином про умови, графік програми або обмеження щодо можливості тимчасового виїзду за межі місця проживання, не є слушними, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів провадження, заздалегідь графік відвідування обвинуваченою програми для кривдників не складався. Проте, згідно з відеозаписом з боді-камери працівника поліції, під час вручення обвинуваченій повідомлення про необхідність явки до відповідної установи для проходження програми для кривдників, останній було роз`яснено, що заняття проходять кожної п`ятниці, та запропоновано самостійно обрати зручну для неї дату відвідування занять.

Отже, обвинувачена фактично була ознайомлена з порядком відвідування програми для кривдників.

У зв`язку з викладеним, доводи сторони захисту про те, що обвинувачена не була повідомлена про неможливість її тимчасового виїзду за кордон тощо, не є слушними.

На думку колегії суддів, вказані стороною захисту обставини не звільняли обвинувачену від обов`язку, у разі виникнення в неї певних особистих обставин, через які вона не може продовжувати проходження програми, повідомити про це відповідальну особу.

В свою чергу, обвинувачена, маючи об`єктивно таку можливість, (свідок ОСОБА_9 пояснювала, що усі учасники, в т.ч. ОСОБА_6 , мали її особистий номер телефону для спілкування, а також могли залишати повідомлення у груповому чаті), не здійснила жодних дій задля цього.

Окрім того, сама обвинувачена не заперечувала того факту, що вона не повідомляла психолога про те, що не буде певний період відвідувати заняття за програмою для кривдників.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі наявності поважних причин для неприбуття на заняття, обвинувачена повинна була повідомити про це відповідальну особу та обґрунтувати поважність своєї відсутності, оскільки вона була попереджена про відповідальність за ухилення від проходження програми для кривдників та повинна була розуміти наслідки такої своєї поведінки.

З урахуванням зазначеного, доводи захисника про те, що дії обвинуваченої були сумлінними, послідовними і спрямованими на виконання покладених обов`язків, не узгоджуються з матеріалами провадження.

Причини, з яких ОСОБА_6 припинила проходити Програму, на які посилається сторона захисту, на думку колегії суддів, неможна визнати поважними.

Доводи захисника з приводу того, що відповідальні особи за проходження програми для кривдників ніяким чином не намагались зв`язатись із обвинуваченою задля здійснення контролю за проходженням останньою програми та комунікації, також не є слушними, з огляду на таке.

Свідок ОСОБА_14 зазначила, що психолог запитувала в неї, чому її донька ОСОБА_6 не відвідує заняття, однак їй місце знаходження доньки було невідомо.

Свідок ОСОБА_15 повідомив про те, що представники Департаменту спорту, сім`ї та молоді Запорізької міської ради звернулись до поліції з повідомленням, в якому зазначили, що ОСОБА_6 задля проходження програми до Департаменту не з`явилась, у зв`язку з чим, працівники поліції почали розшук ОСОБА_6 , опитували свідків, однак жодної інформації щодо місця знаходження останньої встановлено не було. Пізніше сусідка останньої повідомила про те, що ОСОБА_6 виїхала за кордон.

Отже, відповідальні особи, встановивши факт ухилення обвинуваченої від проходження програми для кривдників, відреагували на це, вживши відповідних заходів.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог чинного законодавства, обвинувачена ОСОБА_6 несе персональну відповідальність за свої дії чи бездіяльність, а в цьому випадку саме за ухилення від проходження програми для кривдників, а тому доводи сторони захисту про те, що саме відповідальні особи не виконали своїх обов`язків, є неспроможними.

Відповідно до вимог ч.9 ст.28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», притягнення кривдника до відповідальності за непроходження програми для кривдників не звільняє його від обов`язку пройти таку програму.

Враховуючи зазначене, доводи захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, у зв`язку з тим, що остання повернулась до проходження програми для кривдників та закінчила її у повному обсязі, є безпідставними, адже це було обов`язком останньої.

Прокурор в своїх запереченнях на апеляційну скаргу слушно звернула увагу на те, що після повернення з-за кордону ОСОБА_6 не одразу з`явилась для подальшого проходження програми, а пройшла її пізніше, а саме після направлення Вознесенівською окружною прокуратурою міста Запоріжжя до суду обвинувального акту щодо неї за ст.390-1 КК України.

Про умисел обвинуваченої ОСОБА_6 на ухилення від проходження програми для кривдників свідчить характер її листування зі свідком ОСОБА_12 , а також цей умисел підтверджується і показаннями вказаного свідка, які надані при розгляді справи судом першої інстанції.

Сама обвинувачена при апеляційному розгляді не заперечувала того факту, що направляла ОСОБА_12 повідомлення про те, що після відвідування 4 занять Типової програми, більше відвідувати її вона не буде, це - її вибір.

Доводи обвинуваченої про те, що таке повідомлення було направлено нею помилково, на думку колегії суддів, не є переконливими.

Отже, проаналізувавши, досліджені судом першої інстанції докази, колегія суддів погоджується з висновком суду про доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у повному обсязі.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та за наслідками розгляду провадження зробив висновки, які фактичним обставинам відповідають.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винної.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів не убачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, оскільки це покарання відповідає ступеню тяжкості та фактичним обставинам провадження, відомостям про особу обвинуваченої, та є необхідним і достатнім для виправлення останньої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою так і іншими особами.

Упередженості з боку суду першої інстанції не убачається, а доводи сторони захисту про протилежне не є переконливими. Відводи головуючому судді сторонами не заявлялись, зокрема і стороною захисту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника з доповненнями не убачає, оскільки доводи, викладені в цій скарзі та доповненнях, а також доводи, наведені стороною захисту при апеляційному розгляді, правильності висновків суду не спростовують та суперечать наявним в справі доказам, вказаним вище.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 з доповненнями залишити без задоволення.

Вирок Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 02 жовтня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4