печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту, -

В С Т А Н О В И В :

до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході обшуку 11.08.2025 авто мийки, яка на право власності належить Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТПЛЮС", , та, де є керуючим є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000120.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за процесуального керівництва Печерської окружної прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені 04.08.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120 за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в кримінальному провадженні за № 0000106 від 08.07.2025 за ч.3 ст. 305 КК України, досудове розслідування у якому здійснює СВ ІНФОРМАЦІЯ_7, повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України та обрано відносно останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою без права внесення застави.

Так, в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 познайомилась із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у яких склалися добрі стосунки між собою.

В подальшому, в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 дізнались про затримання ОСОБА_5 , який є чоловіком ОСОБА_6 та запропонували допомогти останній у вирішенні питання щодо зміни запобіжного заходу, застосованого підозрюваному ОСОБА_5 та щодо зміни кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого підозрюваним із подальшим звільненням останнього від кримінальної відповідальності за грошову винагороду у розмірі 140 000 доларів США, на що остання погодилась.

В подальшому, 04.08.2025, ОСОБА_6 усвідомивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 пропонує їй, щоб вона надала неправомірну вигоду, звернулася до правоохоронних органів із письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо відомих їй обставин.

Так, 08.08.2025, в ході зустрічі потерпілої ОСОБА_6 з ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , остання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, повідомила ОСОБА_6 про необхідність передачі грошових коштів у сумі 140 000 доларів США, які вона за попередньою змовою з ОСОБА_4 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, зобов`язується передати невстановленим досудовим розслідуванням службовим особам органів прокуратури та СБУ, з метою зміни запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 та з метою подальшого звільнення від кримінальної відповідальності останнім.

В подальшому, 08.08.2025, в ході телефонної розмови потерпілої ОСОБА_6 з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , останні повідомили, що для вирішення вказаного питання необхідно передати їм грошові кошти у сумі 135 тис. дол. США.

Так, 11.08.2025 в період часу близько 18 год. 50 хв., під час чергової зустрічі потерпілої ОСОБА_6 з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи здійснювати протиправний намір на заволодіння чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, отримали від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 135 000 дол. США. (із яких 3 купюри номіналом 100 доларів США та 1347 паперові нарізки зовні схожі на купюри (імітовані грошові кошти) номіналом 100 дол. США.), які нібито мають передати, невстановленим досудовим розслідуванням службовим особам органів прокуратури та СБУ

Однак, розпорядитися отриманими від ОСОБА_6 коштами, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не змогли, оскільки їх злочинна діяльність була викрита працівниками правоохоронних органів та останніх затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Так, 11.08.2025 у період з 22 год. 16 хв. по 22 год. 36 хв. слідчим Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, враховуючи те, що містився невідкладний випадок, пов`язаний із безпосереднім переслідуванням особи, а також збереженням майна та речових доказів, проведено обшук в приміщенні автомийки яка на право власності належить Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТПЛЮС", , де є керуючим є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено:

- Пристрій «Hikvision digital video recorder» serial № D41975467 що поміщено до сейф-пакету №WAR1627635;

- Зарядний пристрій «CWT» CAM 09024, що поміщено до сейф-пакету №RIC2119567;

12.08.2025 вказані вилучені речі було визнано речовим доказам в даному кримінальному провадженні.

12.08.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України, тобто у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах

В судове засідання слідчий, прокурор не з`явився, про причини своєї неявки не повідомили. Прокурор подала заяву про розгляд клопотання у її відсутність та зазначила, що клопотання підтримує в повному обсязі.

В судове засідання власник майна не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся шляхом вручення повістки слідчому, про причини своєї неявки не повідомив, власну правову позицію не виклав.

Фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів на підставі ч. 1 ст. 107 КПК України не здійснювалась.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення прокурора та заперечення адвокатів, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідні дані і мають міститись і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

А також, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Частиною 2 ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 1 ст. 59 КК України конфіскація майна - це покарання, що полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, є власністю засудженого, якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена у випадках, спеціально передбачених в особливій частині цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Частиною 10 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Дослідивши надані матеріали, враховуючи відповідно до вимог ст. 173 КПК України наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України, наявність даних про належність майна, на яке прокурор просить накласти арешт, з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання, накласти арешт на майно, оскільки вважає наявні передбачені ст. 170 КПК України підстави для його накладення, та заборонити розпоряджатися та використовувати зазначене майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході обшуку 11.08.2025 авто мийки, яка на право власності належить Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТПЛЮС", , та, де є керуючим є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000120, а саме:

- Пристрій «Hikvision digital video recorder» serial № D41975467 що поміщено до сейф-пакету №WAR1627635;

- Зарядний пристрій «CWT» CAM 09024, що поміщено до сейф-пакету №RIC2119567.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1