БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2742/25
Провадження № 1-кс/497/902/25
УХВАЛА

про відмову у відлкритті провадження

23.10.2025 року слідчий суддя Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , у приміщенні суду в м.Болград ознайомившись з заявою гр. ОСОБА_2 в інтересах гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що подана у порядку ст.206 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:

23.10.2025 року о 13:25годині до Болградського районного суду Одеської області електронною поштою надійшла вищевказана відсканована заява, що підписана особою з прізвищем ОСОБА_2 (копія паспорту не додана, до суду особа не прибула, тому напевно встановити особу неможливо), та підписана КЕП особи з прізвищем ОСОБА_4 (підпис перевірено), - якою заявниця, посилаючись на положення ст.206 КУпАП в частині специфічних повноважень слідчого сдді стосовно перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи, стверджує, що є "цивільною дружиною" гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який станом на теперішній час незаконно утримується у ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , та пояснюючи, що невідомі особи у камуфляжній формі (орієнтовно ТЦК), не представившись і не надавши для ознайомлення відповідної ухвали суду з дозволом на затримання, насильно викрали людину і позбавили її волі - що свідчить про наявність в діях цих осіб ознак кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст.371,146,364 і 365 КК України (безпідставне затримання, незаконне позбавлення волі/викрадення людини групою осіб, перевищення повноважень і зловживання владою).

У зв`язку з чим заявниця просить зобов`язати (не вказуючи кого) негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення волі, погрожуючи суду, що в разі бездіяльності слідчого судді та ухвалення ним будь-якого іншого рішення, залишає за собою право на звернення з відповідною дисциплінарною скаргою до ВРП у порядку ст.ст.106,107,109 Закону 1402, що потягне за собою певні негативні наслідки - що фактично є завчасно висловленою недовірою слідчому судді і є підставою для заявлення суддею самовідводу через отримання ним погроз, які можуть вплинути на його неупередженість.

До заяви додано в якості доказів ксерокопію паспорта на ім`я громадянина України ОСОБА_3 , але не долучено жодних доказів того, що вказана у заяві особа була затримана та незаконно утримується працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 або будь-якого іншого правоохоронного державного органу.

Ознайомившись зі змістом скарги, слідчим суддею встановлено наступне.

Згідно з п.18ч.1ст.3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. При цьому, положеннями ч.3ст.26 КПК України визначено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України. Слід зазначити, що стадія досудового розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР). Цей процес запускається, коли слідчий, дізнавач або прокурор отримує заяву, повідомлення про злочин або виявляє обставини, що можуть свідчити про його вчинення.

Так, положеннями ч.1ст.206 КПК України до повноважень слідчого судді віднесено, що кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, що пов`язаний з позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого (або затриманого) шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк з підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями), підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, - що постановлене відповідно до КК і КПК України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, - що ухвалена у випадках та порядку, які передбачені ст.615 КПК України.

При цьому, установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою, або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, - є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою у здійсненні слідчих дій, - ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання (відповідно до ст.4 ЗУ «Про попереднє ув`язнення»).

Таким чином, відповідно до положень ч.1ст.206 КПК України та ЗУ «Про попереднє ув`язнення» - слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержуватися прав особи, яка має визначений процесуальний статус у кримінальному провадженні та якщо така особа тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, або ізоляторі тимчасового тримання.

З урахуванням викладеного вбачається, що в слідчого судді відсутні повноваження для з`ясування підстав позбавлення волі будь-якої особи в інших, не пов`язаних з кримінальним провадженням, випадках, а саме, - у випадках, що не пов`язані з досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження чи провадження, пов`язаного з міжнародною правовою допомогою у кримінальному провадженні іноземної держави.

За змістом поданого у порядку ст.206 КПК України вищевказаного клопотання ОСОБА_2 , що діє в інтересах гр. ОСОБА_3 , - судом встановлено, що до клопотання не додано доказів на підтвердження того, що гр. ОСОБА_3 є особою, відносно якої здійснюється досудове розслідування, яка тримається під вартою у визначених Законом установах попереднього ув`язнення, або є затриманою у порядку ст.208 чи ст.582 КПК України особою; а також - що він затриманий уповноваженою службовою особою у порядку ст.207 КПК України, а також - що він є особою, що утримається правоохоронними органами у зв`язку зі здійсненням розслідування в межах певного порушеного кримінального провадження, та, навіть відсутні тверді переконання заявника про те, що особа наразі є доставленою до ІНФОРМАЦІЯ_3 - в заявника є лише припущення про це; до того ж відсутні відомості про направлення заявницею відповідної заяви до правоохоронних органів про вчинення невідомими особами відносно гр. ОСОБА_3 злочинних дій.

Тобто, у даному випадку, в слідчого судді відсутні повноваження та правові підстави для з`ясування обставин позбавлення волі гр. ОСОБА_3 особами, які, як стверджується у заяві, - є, за її припущеннями, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У зв`зку з чим слідчий суддя дійшов висновку, що у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи в інших випадках, не пов`язаних з досудовим розслідуванням конкретного певного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в межах кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що в разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами Територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними свої повноважень, що пов`язані з мобілізацією фізичної особи, така фізична особа вправі: 1) для судового захисту самостійно, або за її дорученням - інша особа, звернутися з адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду; 2) в разі вчинення щодо такої фізичної особи протиправних дій, які містять ознаки кримінальних правопорушень, - така фізична особа або інші фізичні особи, за її дорученням, можуть звернутись до правоохоронного органу з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Однак, як слідує зі змісту вищевказаної заяви до слідчого судді, - заявниця не реалізувала таке право на звернення до органу поліції з повідомленням про скоєний злочин відносно гр. ОСОБА_3 .

Положеннями ч.6ст.9 КПК України, встановлено, що в разі, якщо правовідносини норми КПК України не регулюються, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, - застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1ст.7 КПК України.

Щодо висловлених в заяві погроз, суддя дійшов наступного висновку.

Рішенням Ради суддів України №34 від 08.06.2017 було визначено, що «Подання учасником судового провадження скарги на дії судді до ВРП до закінчення судового розгляду справи має ознаки впливу на суд, що передбачає кримінальну відповідальність за ст.376 КПК України». Однак, рішенням Ради суддів України №13 від 01.03.2019, вказаний підхід було змінено. Рада суддів України пояснила, що «подання учасником судового провадження скарги на дії судді до ВРП до закінчення судового розгляду справи може свідчити про вплив на суд лише в разі, якщо цим здійснюється тиск на суддю з метою, зокрема, перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до ухвалення неправосудного рішення, тощо, - що може мати ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.376 КК України». Таким чином, навіть подання скарги стосовно дій/бездіядльності судді до відповідного органу, що уповноважений розглядати - не може свідчити про упередженість судді під час розгляду справи, а тому не може бути підставою для відводу. При цьому слід зазначити, що в учасників справи є процесуальне право заявлення відводу судді; а, відповідно до рішення Ради суддів України від 08.06.2017 року за №34, - наявність скарги щодо судді у провадженні ВРП не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи.

До того ж, у Висновку Консультативної ради європейських суддів за №18(2015) «Позиція судової влади та її відносини з іншими гілками державної влади в умовах сучасної демократії», зазначено, що довіру й повагу потрібно постійно завойовувати і зберігати за допомогою відмінної роботи судів на основі найвищих стандартів. Судді мають визнати, що вони є публічними особами і їм не слід бути занадто чутливими. Суддя має виконувати професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, встановлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, - що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

Тому, з огляду на обставини, викладені у вищезазначеній заяві, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність її розгляду, однак не вбачає підстав для цього через відсутність доказів на підтвердження викладених у заяві обставин.

Так, положеннями ч.3 ст.26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із частиною другою статті 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 статті 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Засада диспозитивності відповідно до ч.1 ст.26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відтак, вищезазначена скарга не може бути предметом розгляду у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, передбаченого ч.1 ст.303 КПК України.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку вказаної статті.

Проте ч.4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ухвалюючи рішення з цього питання виходить з вимог ч.6 ст.9 КПК України, згідно з якою у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Згідно із п.14 ч.1 ст.7 КПК України, до таких засад, зокрема, відносяться доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, а доступ до правосуддя іншим шляхом, окрім ухвалення відповідних судових рішень неможливий.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за скаргою.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 29, 55 Конституції України, ст.ст. 206, 208, ч.4ст.304,309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 , що діє в інтересах гр. ОСОБА_3 , - яка подана у порядку ст.206 КПК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати особі, яка її подала, роз`яснивши, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду у порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1