Справа №463/9184/25
Провадження №1-кс/463/8786/25
У Х В А Л А

01 жовтня 2025 року м. Львів

Слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 від 13.09.2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0003059 від 14.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 від 13.09.2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0003059 від 14.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України. Просить таку скасувати.

Скаргу мотивує тим, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 є потерпілим так як внаслідок вчинення кримінального правопорушення йому спричинено шкоду. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст. 55 КПК України.

Адвокат ОСОБА_3 до судового засідання подав клопотання про розгляд скарги без його участі.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, з врахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. Заперечення на скаргу суду не подано. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що в задоволенні такої слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003059 від 14.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Відомості в ЄРДР внесено на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 06.08.2025 року, за заявою ОСОБА_4 . У своїй заяві ОСОБА_4 повідомив, що 12.04.2023 близько 10.45 год. працівники СБУ, знаходячись у ТОВ «Епіцентр К», що по вул Городоцька, 302, м. Львів, вчинили відносно нього незаконні дії, а саме заволоділи його документами (паспорт громадянина рф, закордонний біометричний паспорт громадянина рф, посвідчення водія, мобільний телефон та ін.)

12.09.2025 року до Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові надійшло клопотання ОСОБА_4 від 08.09.2025 щодо визнання його потерпілим, невідкладного виклику його для дачі показань у статусі потерпілого, проведення інших необхідних слідчих дій за його участі.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 від 13.09.2025 року, відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0003059 від 14.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Слідчий дану постанову обґрунтував тим, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, на даний час, не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_4 завдано будь-яку моральну, фізичну або майнову шкоду.

Встановивши обставини справи, слід зазначити наступне.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

Необхідно визначити, у яких випадках особа може набувати статусу потерпілого відповідно до норм кримінального процесуального закону. Так, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України). Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

З урахуванням цих положень, потерпілим може бути 1) особа, якій завдано шкоди (моральної, фізичної або майнової), яка 2) подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або 3) яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, і тому вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Слід враховувати, що слідчий має право відмовити особі у визнанні її потерпілим. Зокрема, така відмова (у формі постанови) є обґрунтованою за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди (ч. 5 ст. 55 КПК України). Це єдиний випадок, коли можна відмовити особі у визнанні її потерпілим.

Так, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Проаналізувавши постанову слідчого, останній вважає, що з урахуванням зібраних у ході досудового розслідування матеріалів кримінального провадження, на даний момент, не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_4 завдано будь-яку моральну, фізичну або майнову шкоду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, Заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації. При вирішенні питання про встановлення процесуального статусу осіб, таким чином, необхідно чітко вказати, на підставі яких доказів в осіб виникає такий процесуальний статус

Окрім цього, звертаю увагу на те, що процесуальний статус потерпілого виникає саме з моменту, коли встановлено, що цій особі було завдано шкоди кримінальним правопорушенням. У цьому випадку скаржник не надає будь якого підтвердження завдання йому будь-якої шкоди кримінальним правопорушенням. В своїй скарзі скаржник лише зазначає, що внаслідок неправомірних дій ГУ ДМС України у Львівській області та УСБУ, останньому спричинено біль та страждання. Однак не зазначає вид шкоди яку йому завдано, оцінку суми такої шкоди.

Однією, з характерних ознак злочину передбаченого ч.1 ст. 365 КК України є наслідки, що виявляються в істотній шкоді охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

Згідно з приміткою 3 до ст. 364 КК України істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, причинно-наслідковий зв`язок такої шкоди, покладається на сторону, що їх подає.

Слідчий суддя критично ставиться до доводів скаржника з приводу того, що постанова є незаконною та необґрунтованою. У постанові слідчого є мотивувальна частина з посиланням на положення КПК, яка містить мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування (у задоволенні клопотання відмовлено, оскільки майнова шкода підлягає доказуванню, а на даний момент недостатньо відомостей, які б свідчили про шкоду, завдану скаржнику кримінальним правопорушенням).

Слід зазначити, що сам факт внесення відомостей в ЄРДР не свідчить про вчинення кримінального правопорушення, а є підставою для проведення певних слідчих (розшукових) дій з метою перевірки обставин викладених заявником та виконання завдання кримінального провадження. Як вбачається з постанови слідчого, матеріалами кримінального провадження на даний момент, не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_4 завдано будь-яку моральну, фізичну або майнову шкоду. Крім цього, скаржник в скарзі сам зазначає, що заявник володіє додатковою інформацією, яка не була відома слідчому, у зв`язку з тим, що заявника не було викликано на допит. На даний час статус заявника, надає можливість скаржнику подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи.

Таким чином, у задоволенні скарги слід відмовити, оскільки скаржником не доведено будь-якими доказами, що йому була завдана істотна шкода кримінальним правопорушенням. Разом з тим, звертаю увагу на те, що таким чином права скаржника не обмежуються, оскільки визнання потерпілим може відбутися на будь-якій стадії кримінального провадження, щойно буде встановлено (або належним чином доведено) вид і розмір шкоди, що була завдана кримінальним правопорушенням.

Що стосується вимоги: зобов`язати уповноважену особу Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про визнання ОСОБА_4 потерпілим у вчиненні кримінального правопорушення та провести необхідні процесуальні дії, то слід зазначити, що слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, у тому числі і функцію процесуального керівництва досудового розслідування, а також втручатись у закріплену ст. 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого, а тому такі вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись вимогами ст.ст.55, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

у х в а л и в :

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 від 13.09.2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0003059 від 14.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1