Номер провадження: 11-сс/819/20/26 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/371/26 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/371/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000063 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2026, якою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Херсона, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12.03.2026 включно із застосуванням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 66560 гривень.

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, за таких обставин.

10.01.2026 близько о 15 год. 30 хв. ОСОБА_9 перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи що ОСОБА_10 не досягла повнолітнього віку, оскільки тривалий час проживав разом з нею, її малолітньою сестрою та її матір`ю однією сім`єю та фактично перебував у сімейних відносинах з потерпілою, переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на здійснення сексуального насильства відносно неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи протиправно, з мотивів сексуального характеру та з метою задоволення власної статевої пристрасті, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння у вигляді порушення права особи на волю, честь та гідність, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом неповнолітньої ОСОБА_10 на статеву свободу та статеву недоторканість, використовуючи свою значну фізичну перевагу, достовірно знаючи про те, що потерпіла ОСОБА_10 є неповнолітньою, що відповідає її зовнішнім фізіологічним даним, вчинив насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло потерпілої, а саме зайшов до спальної кімнати, де схопив ОСОБА_10 за руки та нічого не говорячи затягнув її до іншої спальної кімнати, де повалив потерпілу на ліжко, після чого став поверх неї, розстебнув їй блискавку халату повністю, та в подальшому, своєю правою рукою утримуючи руки потерпілої, лівою рукою почав торкатися грудей ОСОБА_10 , в цей момент, коли ОСОБА_11 відволікся, потерпіла скориставшись цим, відштовхнула його від себе та вибігла до своєї спальної кімнати, тим самим ОСОБА_11 вчинив насильницькі дії сексуального характеру відносно неповнолітньої, пов`язані із домашнім насильством.

Таким чином, ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.153 КК України вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), без добровільної згоди потерпілої особи, вчинене щодо неповнолітньої особи.

13.01.2026 о 13.10 год. ОСОБА_9 був затриманий в порядку ст.208, 615 КПК України.

13.01.2026 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 подала на неї апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Указує, що у оскарженому судовому рішенні стверджується, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, але доказів на підтвердження їх реального існування, а не припущення такої можливості, не наведено.

Так, існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду мотивовано тяжкістю покарання, проте тяжкість кримінального правопорушення не є достатньою підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Ризик переховування від органу досудового розслідування та суду не підтверджений доказами, будь-яких відомостей щодо особи підозрюваного, які б дозволяли стверджувати про наявність у нього намірів переховуватися з метою уникнення кримінальної відповідальності, не наведено.

Що ж до ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків, то будь-яких конкретних даних, які б вказували хоча б на ймовірність вчинення зазначених дій в оскаржуваній ухвалі не наведено.

Адреса проживання свідка ОСОБА_12 з дітьми підозрюваному невідома. Інші свідки не були очевидцями, їм про обставини вчиненого ОСОБА_9 безпосередньо невідомо.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відомості про вчинення ним СЗЧ до цього часу до ЄРДР не внесене. Весь час він проживав за однією адресою, не змінюючи її та не переховуючись.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2026 та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 відмовити, застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду провадження. Клопотань про відкладення розгляду справи та обов`язкову участь підозрюваного ОСОБА_9 до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, позицію захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційні вимоги, просила їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Ухвалене слідчим суддею рішення ґрунтується на фактичних обставинах провадження та на вимогах кримінального процесуального закону.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , слідчим суддею встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, а саме:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною, кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до матеріалів справи, Слідчим відділенням ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000063 від 13.01.2026, щодо ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, §57).

На даному етапі обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, підтверджується отриманими під час досудового розслідування фактичними даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зазначені в клопотанні слідчого, а саме:

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення;

протоколом допиту неповнолітньої потерпілого ОСОБА_10 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ;

протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_14 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ;

протоколом затримання ОСОБА_9 .

Зазначені докази у своїй сукупності доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, у якому він підозрюється.

Доводи захисника про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та визнаних наявними слідчим суддею, апеляційний суд вважає безпідставними.

Метою застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч.1 ст.177 КПК України).

При цьому, ризик, це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Між тим, чинний КПК України не вимагає надання відповідних доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема й у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, однак перед слідчим суддею повинна бути доведена наявність реальної можливості здійснити підозрюваним такі дії в майбутньому.

А тому слідчим суддею повинен бути обраний такий запобіжний захід, який в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку підозрюваного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, тому позбавлені обґрунтованих підстав доводи захисника про недоведеність ризиків, оскільки для доведеності існування ризиків не є обов`язковою доведеність вчинення особою активних дій.

Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Так, у п.48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду.

Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру у ОСОБА_16 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України.

Згідно сталої практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п.32, Series A, № 182).

Зі змісту ухвали слідчого судді та журналу судового засідання випливає, що слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням.

Твердження апелянта про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , є безпідставними.

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Підстави для скасування чи зміни застосованого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_9 на більш м`який відсутні, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, розлучений, офіційно не працевлаштований, перебуває у СЗЧ, не проживає за адресою реєстрації, оскільки будинок зруйнований, що свідчить про недостатню міцність його соціальних зв`язків, а з огляду на тяжкість покарання, що загрожуватиме йому у разі визнання винуватим, апеляційний суд дійшов висновку про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд враховує, що потерпіла є неповнолітньою, а підозрюваний колишній чоловік її матері, інші свідки також перебували з ним у сімейних відносинах або є його родичами (колишнє дружина, неповнолітня падчерка, рідний брат), що свідчить про існування ризику незаконного впливу на вказаних осіб.

З урахуванням зазначених обставин, даних про особу ОСОБА_17 , а також тяжкості покарання, що загрожуватиме у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, є підстави стверджувати про існування зазначених вище ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

У зв`язку з чим, доводи апелянта про недоведеність обставин, з якими закон пов`язує застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної особи, які, на думку сторони захисту, призвели до порушення конституційних прав підозрюваного ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає неприйнятними.

Дані про особу підозрюваного ОСОБА_9 , зокрема, які зазначені в апеляційній скарзі захисника, були відомі слідчому судді на час розгляду клопотання слідчого та враховані при ухваленні відповідного процесуального рішення.

Інші більш м`які запобіжні заходи, на думку колегії суддів, не здатні запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_9 з огляду на вищевказані обставини, а тому твердження сторони захисту про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу є неспроможними.

За вказаних обставин, слідчим суддею зроблено обґрунтований висновок про те, що обрання саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки, що в свою чергу, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, даних про особу підозрюваного, вказує на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, слідчий суддя дотримався і вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Інші обставини, якими апелянт обґрунтовує доводи апеляційної скарги, були відомі слідчому судді при ухваленні оскаржуваної ухвали і саме з урахуванням цих та інших обставин кримінального провадження було ухвалено відповідне рішення.

На цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування щодо ОСОБА_9 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та вмотивовано визначив розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 66560 грн.

Саме такий розмір застави, як вважає колегія суддів, здатен забезпечити у разі її внесення, виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків і не може бути визнаний завідомо непомірним для підозрюваного.

Колегія суддів наголошує, що розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно ухвали, слідчий суддя, врахував дані про особу підозрюваного, обставини кримінального провадження, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, майновий стан підозрюваного, а тому правильно визначив саме такий розмір застави, що відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Виходячи з наведеного вище, слідчим суддею ухвалено рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , яке відповідає вимогам КПК України і не суперечить практиці ЄСПЛ.

Отже, слідчий суддя врахував всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, та у відповідності до положень даної норми ухвалив обґрунтоване та законне рішення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_17 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2026 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 до 12.03.2026 включно залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5