Справа № 953/414/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001030 від 02.09.2025, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 204, ч. 2 ст. 209 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2026 року до Київського районного суду м. Харкова засобами поштового зв`язку надійшло клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001030 від 02.09.2025, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 204, ч. 2 ст. 209 КК України, в якому просить накласти арешт на майно, що було вилучено 26.01.2026 в ході проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0001030 від 02.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 204, ч. 2 ст. 209 КК України, за фактом незаконного виготовлення групою осіб на території Харківської області тютюнових виробів, а в подальшому здійснення легалізації (відмивання) коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, а саме збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів, які відпускаються без належних марок акцизного податку стороннім особам, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, маючи на меті надання правомірного вигляду розпорядження цими грошовими коштами, з метою приховання та маскування їх злочинного незаконного походження, вчиняють фінансові операції з такими коштами, змінюють їх форму, що надає можливість легалізувати такі доходи, здобуті злочинним шляхом, будучи обізнаним, що це майно (грошові кошти від реалізації незаконно виготовлених тютюнових виробів) прямо та повністю одержано злочинним шляхом.

26.01.2026 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2026, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки Redmi Note 11 Pro IMEI (слот SIM 1) НОМЕР_1 IMEI (слот SIM 2) НОМЕР_2 із номерами мобільних телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

- упаковки з сигаретами з назвою «COMPLIMENT 6», в кожній з яких знаходиться по 25 сигарет в кількості 39 упаковок без марок акцизного податку;

- упаковки з сигаретами з назвою «Malboro» темно-синього кольору, в кожній з яких знаходиться по 20 сигарет в кількості 16 упаковок без марок акцизного податку;

- упаковки з сигаретами з назвою «Malboro» червоного кольору, в кожній з яких знаходиться по 20 сигарет в кількості 78 упаковок без марок акцизного податку;

- 3 тетра паки із рідиною, яка за запахом схожа на алкогольний напій без марок акцизного податку;

- упаковка, в якій знаходиться 9 пляшок горілки «Житня сльоза» об`ємом 1 літр кожна.

Вказане майно належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 .

Вилучені в ході обшуку предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні постановою слідчого від 27.01.2026.

Вилучене 26.01.2026 під час вказаного обшуку майно, відповідно до положень ст. 98 КПК України може містити відомості, які у подальшому будуть використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, з метою збереження речових доказів відповідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України виникла необхідність у арешті вищенаведених речей.

В судове засідання прокурор не з`явився, через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення телефонограми.

Неприбуття в судове засідання власника майна, слідчого, прокурора відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ст. 107 ч. 4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного.

Правовою підставою арешту майна є кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001030 від 02.09.2025, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 204, ч. 2 ст. 209 КК України.

21 січня 2026 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів в магазині за адресою: АДРЕСА_1 .

26 січня 2026 року в період часу з 09:11 до 11:27 слідчим, на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2026, в присутності понятих проведено обшук, в результаті якого було виявлено та вилучено речі зазначені в клопотанні.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 від 27.01.2026 виявлені та вилучені під час обшуку речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у виді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положення кримінального процесуального закону зобов`язує слідчого судді встановити наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, лише під час розгляду клопотання про арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з цим, в межах розгляду даного клопотання підставою арешту майна прокурор зазначає саме збереження речових доказів.

З огляду на зазначене, вилучене майно під час обшуку, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що тимчасово вилучене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже відповідно до ст. 91 КПК України вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчою суддею не встановлено. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчої судді не виникає.

Беручи до уваги те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини в ході досудового розслідування по ньому, з метою збереження речових доказів, майна, що має доказове значення в даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд вважає клопотання законним та обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню.

У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст. 174 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Питання щодо місця зберігання речових доказів вирішується слідчим у кримінальному провадженні на підставі вимог ст.100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001030 від 02.09.2025, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 204, ч. 2 ст. 209 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучене 26.01.2026 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки Redmi Note 11 Pro IMEI (слот SIM 1) НОМЕР_1 IMEI (слот SIM 2) НОМЕР_2 із номерами мобільних телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

- упаковки з сигаретами з назвою «COMPLIMENT 6», в кожній з яких знаходиться по 25 сигарет в кількості 39 упаковок без марок акцизного податку;

- упаковки з сигаретами з назвою «Malboro» темно-синього кольору, в кожній з яких знаходиться по 20 сигарет в кількості 16 упаковок без марок акцизного податку;

- упаковки з сигаретами з назвою «Malboro» червоного кольору, в кожній з яких знаходиться по 20 сигарет в кількості 78 упаковок без марок акцизного податку;

- 3 тетра паки із рідиною, яка за запахом схожа на алкогольний напій без марок акцизного податку;

- упаковка, в якій знаходиться 9 пляшок горілки «Житня сльоза» об`ємом 1 літр кожна.

Майно, на яке накладено арешт зберігати відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1