ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1148/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

у судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000584 від 15.08.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Збраньки Овруцького району Житомирської області, українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

встановив:

Історія судового провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 22 вересня 2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000584 від 15.08.2025, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

25 грудня 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратри у сфері оборони Центрального регіону про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Доводи клопотання

Вимоги клопотання прокурора узагальнено зводяться до такого:

- ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України;

- відповідні обставини підтверджуються вагомими доказами, зібраними під час досудового розслідування;

- наявні обставини, які свідчать про те, що існує ризик вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, щодо: (1) переховування від органу досудового розслідування та/або суду; (2) перешкоджанню кримінальним провадження; 3) вчинити інше кримінальне правопорушення;

- застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків.

Позиції учасників

26 грудня 2025 року під час судового засідання прокурор підтримала подане нею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 02 місяці, просила його задовольнити. Прокурор посилалась на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення. У зв`язку з цим, прокурор просила застосувати до ОСОБА_5 цілодобовий домашній арешт із забороною залишати місце проживання без дозволу прокурора та суду. Прокурор зауважила, що менш суворі запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, вважаючи його безпідставним, незаконним та необґрунтованим, а наведені прокурором ризики такими, що не підтверджені доказами. Захист звертав увагу, що жоден із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не був встановлений ні на стадії досудового розслідування, ні після направлення обвинувального акта до суду. При цьому прокурор не навела, які саме процесуальні обов`язки, передбачені ст. 42 КПК України, обвинувачений нібито порушував. Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, сторона захисту зазначає, що обвинувачений не має наміру ухилятися від суду, визнає необхідність участі у судових засіданнях та зацікавлений у якнайшвидшому розгляді провадження для доведення своєї невинуватості. Захист також наголошував, що неявки обвинуваченого до суду були зумовлені поважними причинами, зокрема станом здоров`я та госпіталізацією, що підтверджується медичними довідками, які своєчасно подавалися до суду. Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, сторона захисту вказувала, що обвинувачений жодним чином не впливав на хід судового розгляду, не чинив тиску на свідків та не зловживав процесуальними правами. Стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, захист зазначає, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, є одруженим, має на утриманні двох малолітніх дітей та матір похилого віку, офіційно працевлаштований і має законний дохід. Вказані обставини, на думку захисту, виключають ймовірність вчинення нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням викладеного, сторона захисту просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту як такого, що не відповідає вимогам КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши заявлене клопотання та долучені до нього матеріали, а також заперечення, дійшов таких висновків.

Мотиви суду

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У процесуальному законі зазначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, підозрюваного, обвинуваченого (п.п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Отже, домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного шляхом його ізоляції за місцем проживання.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення № 10-рп/2011 від 11 жовтня 2011 року).

Так, в обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час існують ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може:

1) переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

2) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України);

3) вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України);

Оцінюючи наявність заявлених ризиків, суд виходить з такого.

Ризик переховування від суду

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. Санкція частини 2 статті 309 КК України відносить інкримінований злочин до нетяжких і передбачає покарання у виді штрафу від двох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.

ОСОБА_5 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України у період іспитового строку, будучи раніше засудженим за ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 410 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, від відбування якого він був звільнений з випробуванням.

Таким чином, ОСОБА_5 усвідомлює правові наслідки вчинення нового кримінального правопорушення у період іспитового строку, а саме те, що у разі визнання його винуватим у цьому кримінальному провадженні покарання буде призначене за правилами ст. 71 КК України, шляхом часткового або повного приєднання невідбутої частини покарання, що фактично означає реальне позбавлення волі.

З огляду на викладене, загроза призначення реального покарання у виді позбавлення волі підвищує мотивацію обвинуваченого ухилятися від суду.

Тож, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у сукупності із зазначеними обставинами доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Отже, суд погоджується із доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином

Слушним є і вказаний ризик, оскільки суд враховує поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду, яка не свідчить про належне виконання процесуальних обов`язків.

Так, листки тимчасової непрацездатності обвинуваченого за збігом обставин оформлювалися за 2-3 дні до призначених судових засідань, при цьому у жодному з них не міститься інформація щодо неможливості участі у судовому засіданні, у тому числі в режимі відеоконференції, через що суд фіксував неявку обвиуваченого у судовому засіданні.

Водночас, раніше обвинувачений вже брав участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції, що спростовує доводи про неможливість його участі у такому форматі з огляду на стан здоров`я.

Таким чином, суд дійшов висновку, що систематичне оформлення лікарняних без підтвердження неможливості участі у судових засіданнях вказує не про поважні причини неявки, а про використання стану здоров`я як приводу для уникнення участі у цьому провадженні.

Отже, суд вважає, що ризик є реальним та зумовлює необхідність запобіжного заходу.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення

Водночас суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд враховує, що ОСОБА_5 протягом досить незначного проміжку часу вчинив кілька кримінальних правопорушень.

Так, він був засуджений за ч. 1 ст. 209 та ч. 4 ст. 410 КК України, а наразі стосовно нього розглядається кримінальне провадження за ч. 2 ст. 309 КК України, що говорить про сталу протиправну поведінку та відсутність належних стримуючих факторів.

Окрім цього, як зазначила прокурор у судовому засіданні, наразі триває інше досудове розслідування, в межах якого ОСОБА_5 повідомлено про підозру за фактом самовільного залишення військової частини.

Зазначена обставина не заперечувалася стороною захисту, що також підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Відтак, суд дійшов висновку, що ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення є доведеним і тому може бути врахований як підстава для застосування запобіжного заходу.

Отже, враховуючи надані матеріали, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином та/або вчинити інше кримінальне правопорушення, тому суд вважає обґрунтованою необхідність у застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Щодо можливості застосувати більш м`який запобіжний захід

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням наведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд вважає, що застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки є недостатнім для запобігання встановленим ризикам, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_5 , а їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Нічний домашній арешт, хоч і полягає у забороні обвинуваченому залишати житло у певний період доби, проте в обставинах цього кримінального провадження не буде досить дієвим.

Незважаючи на заперечення сторони захисту, суд зазначає, що наявність у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків була взята до уваги.

Водночас суд зауважує, що такі соціальні зв`язки існували задовго до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, однак не стали стримуючим фактором, який би утримав обвинуваченого від вчинення значної кількості кримінальних правопорушень.

Щодо покладення обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України

З урахуванням того, що судом застосовується до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого, наслідки їх невиконання.

З огляду на встановлені ризики, обставини, викладені у висунутому обвинуваченні та дані матеріалів клопотання, на обвинуваченого слід покласти також обов`язок не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора та суду.

Такий обов`язок за своїм характером не є занадто обтяжливими для ОСОБА_5 .

Термін дії обов`язку, покладеного на обвинуваченого ОСОБА_5 , визначити до 26 лютого 2026 року включно.

Висновок

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, позицій сторін та їхній доводів, враховуючи особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З огляду на викладене та керуючись статтями 2, 7, 176-177, 181, КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 (за винятком випадків перебування в укритті під час повітряної тривоги у період дії воєнного стану, у разі такої необхідності), без дозволу прокурора та суду строком на шістдесять днів, тобто до 26 лютого 2026 року включно.

Здійснення контролю за виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків доручити прокурору ОСОБА_3 , яка здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000584 від 15.08.2025.

Направити ухвалу для виконання органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_5 для негайної постановки на облік обвинуваченого, про що повідомити суд.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та на нього може бути накладено грошове стягнення у розмірі від 0.25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_6