490/770/26 04.02.2026
н/п 1-кс/490/710/2026
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , вивчивши скаргу адвоката ОСОБА_2 про негайне звільнення та протиправні дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо незаконного затримання, на протиправні дії працівників поліції щодо не внесення відомостей до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі громадянина ОСОБА_3 ,-

встановив:

Адвокат ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва зі скаргою, як вказано, про негайне звільнення та протиправні дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незаконного затримання, на протиправні дії працівників поліції щодо не внесення відомостей до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі громадянина ОСОБА_3 , в якій просив: прийняти та негайно розглянути дану скаргу; надати правову оцінку діям посадових та відповідальних осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 про незаконне утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати негайно звільнити його; зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 надати відомості (документи), на підставі яких ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 затриманий та утримується у даній установі; у разі перебування ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у ІНФОРМАЦІЯ_3 , негайно доставити останнього до слідчого судді; зобов`язати органи досудового розслідування внести відомості до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ст. 146 КК України).

Вивчивши зміст скарги, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Зі змісту скарги та доданих до неї документів не вбачається, що відносно ОСОБА_3 здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в частині оскарження дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незаконного затримання ОСОБА_3 виходять за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог КПК України та не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст.206 КПК України.

Проте ч.4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями ч.6 ст.9 КПК України, встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

З урахуванням наведеного, у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в частині оскарження дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незаконного затримання ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки таке не може бути оскаржено слідчому судді.

Крім того, відповідно до висновку, викладеного у Постанові Великої палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Правові підстави для звернення адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до слідчого судді із скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування передбачені п.1 ч.1 ст.303 КПК України, відповідно до якого на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора.

Аналіз указаної норми закону дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора пов`язану із невнесенням відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягає доведенню факт подання заяви чи здійснення повідомлення про злочин певному суб`єкту, уповноваженому здійснити таке внесення.

У своїй скарзі адвокат ОСОБА_2 просить слідчого суддю, крім іншого, зобов`язати органи досудового розслідування внести відомості до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ст. 146 КК України).

Тобто, зі змісту скарги адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , не зрозуміло бездіяльність посадових осіб якого саме органу досудового розслідування скаржник оскаржує.

За змістом скарги такі заяви було подано і до ГУНП в Миколаївській області, і до ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Проте, у скарзі не вказано бездіяльність посадових осіб щодо невнесення відомостей до ЄРДР якого ж саме органу оскаржується слідчому судді

Враховуючи викладене, з огляду на те, що у скарзі не вказано бездіяльність якого конкретно органу досудового розслідування скаржник оскаржує, тобто скарга є неконкретною, з неконкретизованим предметом оскарження, подання однієї скарги щодо бездіяльності посадових осіб двох різних органів не є можливим, слідчий суддя приходить висновку, що вказану скаргу в частині оскарження бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР неконкретизованим органом, слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст.206, 303,304, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 про негайне звільнення та протиправні дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незаконного затримання - відмовити.

Матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 на протиправні дії працівників поліції щодо не внесення відомостей до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі громадянина ОСОБА_3 повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1