ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваногоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 29 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 лютого 2025 року за № 0000361, задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтава) ТУ ДБР у м. Полтава ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 27 жовтня 2025 року, підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю сел. Шишаки Миргородського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимому.

Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень, і постановлено покласти на ОСОБА_8 у разі її внесення обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим, особу підозрюваного, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам і приписи ч.8 ст.176 КПК України.

Водночас слідчий суддя дійшов висновку про визначення ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 29 серпня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: ОСОБА_8 самостійно з`явився до органу досудового розслідування, весь час перебував на зв`язку зі слідчим, проходив службу в Збройних Силах України з 2022 року, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №102 від 11 квітня 2024 року був звільнений за сімейними обставинами наявність батьків із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, але повторно був мобілізований і зарахований до Військової частини НОМЕР_2 , декілька разів подавав рапорти на звільнення, які не були розглянуті, звертався на гарячу лінію 1536, змушений був самовільно залишити частину для здійснення догляду за батьком, який має інвалідність ІІ групи та матір`ю, яка потребує оперативного втручання та здійснює оформлення інвалідності; стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , який самостійно з`явився до органу досудового розслідування, має: матір і батька, які хворіють, на утриманні та здійснює за ними догляд, двох дітей, старша дитина є інвалідом ІІІ групи; визначений йому розмір застави є непомірним.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, міркування захисника, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, зазначила, що стороною захисту було подано клопотання щодо подальшого проходження ОСОБА_8 військової служби, думку підозрюваного, який підтримав апеляційну скаргу, вказав, що бажає продовжувати військову службу, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Першим слідчим відділом (із дислокацією в м. Полтава) ТУ ДБР у м. Полтава здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 лютого 2025 року за № 0000361 (а.п.6).

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, в умовах воєнного стану в порушення приписів ст.ст.1 ,2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, із мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від неї з особистих мотивів, 18 листопада 2024 року о 06 годині без поважних причин самовільно залишив Військову частину НОМЕР_2 місце дислокації Першого батальйону оперативного призначення Військової частини НОМЕР_2 , біля АДРЕСА_2 , не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання обов`язків військової служби, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, тривалістю понад три доби, а саме до 29 серпня 2025 року.

29 серпня 2025 року слідчим ОСОБА_9 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 повідомлено ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України - самовільного залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби в умовах воєнного стану (а.п.32-34).

Затим 29 серпня 2025 року слідчий ОСОБА_9 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава з клопотанням про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам, і, посилаючись на приписи ч.8 ст.176 КПК України (а.п.1-46).

Слідчий суддя за результатами розгляду клопотання слідчого застосував ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та водночас визначив підозрюваному заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в разі внесення застави (а.п.51-56).

Слідчий суддя вказав, що зазначені у клопотанні обставини необхідності застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають місце, підтверджуються достатніми на цьому етапі розслідування доказами, й у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук та Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року визначено, що термін "обґрунтована підозра" означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Розглядаючи клопотання про застосування підозрюваному виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим від 5 до 10 років позбавлення волі, особу підозрюваного, зокрема, його репутацію, міцність соціальних зв`язків у місці проживання, вік, стан здоров`я, майновий стан, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам і приписи ч.8 ст.176 КПК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного вище злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні вагомими доказами, зокрема, даними: висновку службового розслідування військової частини НОМЕР_2 від 16 грудня 2024 року, в якому за результатами ретельної перевірки обставин (зокрема, причин і умов) залишення підозрюваним військової частини встановлено, що починаючи з 06 години 18 листопада 2024 року військовослужбовець ОСОБА_8 без поважних причин, за відсутності дозволу командирів, самовільно залишив місце дислокації Першого батальйону оперативного призначення Військової частини НОМЕР_2 , біля АДРЕСА_2 , на телефонні дзвінки не відповідав, у ході пошукових заходів місце його перебування військовій частині встановити не вдалося. Причинами самовільного залишення військової частини були: особиста недисциплінованість ОСОБА_8 ; недодержання ним правил, установлених військовими статутами та іншими нормативно правовими актами України щодо питань проходження військової служби; його низька усвідомленість свого військового обов`язку (а.п.9-11); витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №250 від 01 серпня 2024 року про зарахування 01 серпня 2024 року солдата ОСОБА_8 , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період із військової частини НОМЕР_3 НГУ, в списки особового складу військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення (а.п.14); витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №256 від 07 серпня 2024 року, відповідно до якого солдата ОСОБА_8 , призначеного за наказом Центрального територіального управління НГУ №36 о/с від 07 серпня 2024 року на посаду водія відділення управління командира батареї Першої мінометної батареї Першого батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 , постановлено вважати таким, що приступив до виконання обов`язків (а.п.32); показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (військовослужбовців частини, де проходив службу підозрюваний) від 28 серпня 2025 року, які підтвердили те, що 18 листопада 2024 року о 06 годині під час перевірки особового складу було виявлено відсутність ОСОБА_8 , який самовільно залишив місце дислокації батальйону військової частини, на телефонні дзвінки не відповідав, раніше висловлювався про небажання проходити військову службу, на застосування до нього нестатутних заходів впливу, фізичного чи іншого насильства не скаржився (а.п.26-31), та іншими доказами в кримінальному провадженні.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Ураховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження в цьому кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. За практикою Європейського суду з прав людини, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що і має місце в досліджуваній ситуації.

У свою чергу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з наявністю наведених у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, наявні у справі факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що, в свою чергу, дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу з метою забезпечення кримінального провадження.

Згідно з матеріалами провадження ОСОБА_8 у силу ст.89 КК України не судимий, разом з цим, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (а.п.21-24), за місцем проходження військової служби характеризується негативно (а.п.15), має на утриманні неповнолітню дитину, батьків, які мають захворювання, отримують пенсію, батько має інвалідність ІІ групи за загальним захворюванням (а.п.18, 35, 37-38, 42-44, 67-73).

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому тяжкого злочину, пов`язаного із умисним самовільним залишенням місця дислокації військової частини й незаконним перебування поза її межами тривалий проміжок часу (більше 9 місяців), що в умовах воєнного стану має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений створенням загрози заподіяння тяжких і невідворотних наслідків невизначеному колу осіб, зниженням рівня бойової готовності військової частини, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим від 5 до 10 років позбавлення волі, наявність ряду ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен запобігти вказаним ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що також убачається з положень ч.8 ст.176 КПК України, в силу яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя в ході прийняття рішення про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, й зазначені обставини підтверджені достатніми даними.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення, і є необхідним до застосування, що виключає можливість обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, наведені стороною захисту в апеляційній скарзі дані щодо особи ОСОБА_8 , із огляду на викладені вище обставини в їх сукупності, не спростовують висновки слідчого судді про неможливість запобігти ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, в разі незастосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не вказують на можливість обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі в силу імперативних приписів ч.8 ст.176 КПК України.

Водночас, застосувавши підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив ОСОБА_8 заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка за своїм розміром є мінімальною згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України. Обраний же розмір застави з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_8 злочину, даних про особу підозрюваного, у співставленні з ризиками, передбаченими п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, відповідає критеріям, закріпленим у ч.4 ст.182 КПК України, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи, та підстави для його зменшення є відсутніми.

Водночас на твердження апелянтів у судовому засіданні апеляційної інстанції щодо подальшого проходження ОСОБА_8 військової служби апеляційний суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.616 КПК України в умовах воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.152-156-1, 258-258-6, ч.4 ст.286-1, ст.348 КК України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з п.п.1 п.3 примітки до ст.368 КК України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Також колегія суддів роз`яснює, що відповідно до ч.5 ст.401 КК України особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.407, 408 КК України, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, зазначені стороною захисту доводи, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 29 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4