Справа № 346/4209/25
Провадження № 1-кп/346/670/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

законного представника потерпілих ОСОБА_4

представника потерпілих ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000554 від 15.07.2025 р відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Коломия Івано-Франківської області, українки, громадянки України, не одруженої, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 08.07.2025 Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ст.126-1 КК України до покарання у виді апробаційного нагляду на строк 1 рікіз покладанням обов`язків, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.59-1 КК із застосуванням обмежувальних заходів у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк 1 місяць,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст..126-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 проживає спільно з малолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньою дочкою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, та ЗУ «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично за місцем проживання вчиняла психологічне та фізичне насильство по відношенню до своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_9 , що призвело до психологічних та фізичних страждань останньої, а також погіршенні якості її життя в присутності малолітнього ОСОБА_8 .

Так, постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.02.2024 року, за розглядом адміністративного протоколу, що складений 03.01.2024 року серії ВАВ №902150 ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення фізичного та психологічного насильства відносно своєї дочки ОСОБА_9 та її було піддано адміністративному стягненню.

Крім того, постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.06.2024 року, за розглядом адміністративного протоколу, що складений 21.05.2024 року серії ВАД №205189 ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення психологічного та економічного насильства відносно своєї дочки ОСОБА_9 та її було піддано адміністративному стягненню.

Однак, не зважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_6 , правильних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення та перевиховування не стала та вчинила умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Так, 02.06.2025 року близько 20.10 год., ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю спільного проживання зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_9 та сином ОСОБА_8 , на побутовому грунті, в присутності малолітнього ОСОБА_8 , розпочала з ОСОБА_9 словесний конфлікт, переслідуючи при цьому прямий умисел на заподіяння їй психологічного насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами, які принижують честь і гідність потерпілої, залякуванні та погрозі фізичною розправою, чим вчинила систематичне психологічне насильство над потерпілою, що призвело до психологічних страждань потерпілої, погіршення якості життя, втрати позитивних емоцій та негативних переживань.

13.07.2025 року близько 11.30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання, знову вчинила зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_9 , в присутності малолітнього ОСОБА_8 , словесний конфлікт, переслідуючи при цьому прямий умисел на заподіяння їй психологічного та фізичного насильства. В ході даного конфлікту ОСОБА_6 ображала свою дочку нецензурними словами, які принижують честь і гідність потерпілої, залякувала та нанесла кілька ударів рукою в область голови та тіла ОСОБА_9 , а також кілька ударів пластмасовою дитячою іграшкою по голові та тілі потерпілої, заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді синців нижньої повіки лівого ока, правої виличної кістки, правого та лівого передпліч, садна тім`яної ділянки, правого плеча та лівої щоки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, чим вчинила умисне систематичне психологічне та фізичне насильство над потерпілою, що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілої, погіршення якості життя, втрати позитивних емоцій та негативних переживань.

Крім того, 27.08.2024 року близько 19.25 год., ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю спільного проживання зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_9 та сином ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вчинила домашнє насильство відносно свого малолітнього сина ОСОБА_8 , що проявилось у словесних образах нецензурними словами, які принижують честь і гідність потерпілого, залякуванні та погрозі фізичною розправою, чим вчинила систематичне психологічне насильство над потерпілим, що призвело до психологічних страждань останнього, погіршення якості життя, втрати позитивних емоцій та негативних переживань.

Конвенцією Ради Європи «Про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами» визнано те, що діти є жертвами домашнього насильства, у тому числі як свідки насильства в лоні сім`ї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - це особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_8 став свідком вчинення домашнього насильства вчиненого його матір`ю ОСОБА_6 до його сестри ОСОБА_9 , що мало місце за адресою їхнього спільного проживання 02.06.2025 року та 13.07.2025 року, а тому він є постраждалою особою від дій ОСОБА_6 .

Злочинні дії обвинуваченої суд кваліфікує за ст.126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань потерпілої особи, погіршення якості життя потерпілої особи.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю, щиро розкаялася, неодноразово просила вибачення за вчинене. Показала, що проживає спільно зі своїми дітьми ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 . Між нею та старшою донькою часто бувають конфлікти та скандали, через підлітковий вік доньки. Обвинувачена дійсно двічі притягалася до адміністративної відповідальності за домашнє насильство щодо старшої доньки ОСОБА_10 , а саме за вчинення психологічного насильства, яке виражалося в образах нецензурними словами, приниженнях та погрозах фізичною розправою, штовханні. 02.06.2025 між нею та донькою знову виник конфлікт, в ході якого вона знову ображала доньку нецензурними словами, могла назвати її «твариною», та вживала інші образливі вислови. 13.07.2025 через відмову доньки мити посуд та вживання в бік матері нецензурних слів, обвинувачена також почала сварити доньку, обзивати нецензурними словами, вдарила її рукою по голові та тілу, штовхнула, від чого донька вдарилася об двері, потім кинула в доньку пластмасовий іграшковий пістолет, що спричинило донці тілесні ушкодження. Всі конфлікти з донькою відбувалися в присутності малолітнього сина ОСОБА_11 . Крім того, 27.08.2024 року вона дійсно словесно ображала сина ОСОБА_11 , принижувала його, погрожувала та залякувала. Свою поведінку щодо малолітніх дітей пояснює своїм психологічним станом, роздратованістю через неслухняність дітей. Разом з цим заявляє, що любить своїх дітей та жалкує, що так вчиняла, розкаюється, просить вибачення. Розуміє, що своїми діями завдавала дітям моральних душевних страждань, вони могли відчувати страх, негативні емоції. Дуже хоче, щоб дітей повернули їй. Цивільний позов визнає повністю, готова відшкодувати дітям матеріальну шкоду.

У зв`язку з повним визнанням вини обвинуваченою у вчинені інкримінуємого кримінального правопорушення, а також не оспорення нею фактичних обставин справи (щодо часу, місця, способу, наслідків вчиненого кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченої, форми вини, обставин які впливають на ступінь тяжкості вчиненого, характеризують особу обвинуваченої, обтяжують та пом`якшують покарання, тощо), за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, оскільки обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, що відповідає вимогам ч.3 ст. 349 КПК України.

Суд вважає, що вина обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої відповідно до ст.67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст..66 КК України, суд визнає щире каяття.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначаючи покраання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, характер діяння і спосіб його вчинення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність кваліфікуючих ознак та кількість епізодів. Суд враховую дані про особу винної, яка характеризується негативно, в останнє судима за домашнє насильство щодо свого батька (вирок Коломийського міськрайонного суду від 08.07.2025 року), на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті не перебуває, однак перебуває на обліку в наркологічному кабінеті в групі профілактичного спостереження з 11.01.2021 року, офіційно не працює, має задовільний стан здоровя, суд враховує вік обвинуваченої, якій 33 роки, її сімейний стан, наявність на утримані двох дітей, щодо яких і вчинено кримінальне правопорушення.

Суд враховує обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченої, а також досудову доповідь органу з питань пробації, який прийшов до висновку про середню імовірність повторного вчинення кримінального правопорушення та можливість виправлення особи відбуваючи покарання без позбавлення або обмеження волі, у громаді за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, психокорекційної роботи, виконання заходів, передбачених пробаційною програмою.

Суд враховує позицію законного представника потерпілих та представника потерпілих, які просили суворо не карати обвинувачену, зазначили, що діти наразі перебувають в Івано-Франківському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Івано-Франківськ, думку прокурора та захисника щодо виду та міри покарання, які просили призначити обвинуваченій покарання у виді пробаційного нагляду та застосувати обмежувальні заходи.

Отже, беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що покарання у виді громадських робіт буде занадто м`яким, у виді позбавлення волі занадто суворим, у виді обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей до чотирнадцяти років, а тому доцільним призначити обвинуваченій покарання в межах санкції ст.126-1 КК України у виді пробаційного нагляду, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.59-1 КК України. Обмежень призначення даного виду покарання, передбачені ч.5 ст.59-1 КК України судом не встановлено.

Суд переконаний, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім, і досягне мети покарання не лише кари обвинуваченої за вчинене, а й буде слугувати для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченою так і іншими особами.

Крім того, зважаючи на вчинення ОСОБА_6 данного кримінального правопорушення до постановлення щодо неї вироку Коломийського міськрайонного суду від 08.07.2025 року за ст.126-1 КК України, остаточне покарання має бути призначене за правилами ч.4 ст.70 КК України.

Щодо обмежувальних заходів суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку , та можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила злочин пов`язаний з домашнім насильством щодо своїх малолітніх дітей за місцем їх спільного проживання в м.Коломия, враховуючи що на даний час діти перебувають в Івано-Франківському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Івано-Франківськ, суд вважає, що в інтересах потерпілих відповідно ч.1 ст. 91-1 КК України до обвинуваченої доцільно застосувати обмежувальні заходи передбачені пунктом 2 частини 1 ст.91-1 КК строком на 1 місяць, та пунктом 5 частини 1цієї статті строком на 3 місяці.

Щодо цивільного позову.

Представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої злочином, в якому просив стягнути з цивільного відповідача на користь ОСОБА_9 25000 гривень моральної шкоди.

Свої позовні вимоги цивільний позивач обґрунтовує тим, що в результаті неправомірних дій обвинуваченої, заподіяні фізичні та психологічні страждання потерпілої, погіршення якості її життя, втрати позитивних емоцій та негативних переживань. ОСОБА_9 протягом тривалого періоду часу зазнавала систематичного психологічного насильства з боку її матері в результаті чого дівчина перебуває в пригніченому стані, в неї наявний страх фізичної розправи щоразу, коли між нею та матірю виникає конфлікт. Дані обставини заважають їй зосередитися на навчанні, впливають на її розвиток, спричиняють додаткові хвилювання та складнощі, потягло порушення нормального ритму життя, породило необхідність докладання зусиль для його нормалізації з огляду на вік потерпілої. Враховуючи характер завданої шкоди, керуючись принципом розумності та справедливості, розмір моральної шкоди цивільний позивач оцінює в 25000 грн.

ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнала цивільний позов.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 року справі №752/17832-14-ц зазначила, що під моральною шкодою розуміють страждання, заподіяні громадянином внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд звертає увагу не те, що сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами.

Судом встановлено, що внаслідок вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення щодо своєї малолітньої доньки останній були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців нижньої повіки лівого ока, правої виличної кістки, правого та лівого передпліч, садна тім`яної ділянки, правого плеча та лівої щоки, що беззаперечно спричинило фізичний біль, а відтак їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, у зв`язку з ушкодженням її здоров`я.

Крім цього, малолітня потерпіла у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неїо з боку матері, вживанням на її адресу нецензурних, образливих слів, висловлювання погроз та залякування, а також загалом агресивної поведінки зазнала душевних страждань, мають місце такі психологічні наслідки як почуття страху, безпорадність, приниження. Настання цих наслідків у доньки, в результаті дій обвинуваченої остання не заперчувала в судовому засіданні. Крім того, суд враховує малолітній вік потерпілої, якій найближчою дорослою людиною матір`ю, було заподіяно фізичну шкоду, що беззаперечно призвело до більш тривалого та болісного ефекту в психологічному аспекті, ніж для стороннього дорослого.

Відповідно до вимог ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи характер та обсяг фізичних страждань, яких зазнала потерпіла, а також з урахуванням глибини душевних страждань, враховуючи обстановку заподіяння шкоди потерпілій, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, систематичність завдання психологічних страждань, малолітній вік потерпілої станом на час вчинення щодо неї злочину, родинний зв`язок з обвинуваченою, а також зважаючи на вимоги розумності та справедливості, повне визнання позовних вимог відповідачкою, суд вважає, що цивільним позивачем доведено підстави та розмір позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволеню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду строком на два роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.07.2025 у виді пробаціного нагляду на строк один рік більш суворим, призначеним за цим вироком, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на два роки.

Зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбуте частково за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.07.2025.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації ;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Застосувати до ОСОБА_6 обмежувальні заходи, передбачені пунктами 2,5 ч.1 ст. 91-1 КК України, а саме:

- обмежити спілкування з дітьми ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на один місяць,

- направити ОСОБА_6 для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

Контроль за поведінкою засудженої покласти на орган пробації за місцем її проживання.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст.390-1 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду внаслідок вчиненого кримінального правопорушення в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копії вироку вручити сторонам під розписку.

Суддя: ОСОБА_1