Справа № 309/3433/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/722/25, за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 24.09.2025.

Цією відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника СВ Хустського РУП ГУ НП у Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, на строк до 23.11.2025 включно, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, відомості про яке 12.04.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000222.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки: не залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора, слідчого або суду цілодобово; прибувати до визначеної службової особи - слідчого, прокурора за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження; здати при наявності на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.

З матеріалів судового провадження вбачається, що у провадженні СВ Хустського РУП ГУ НП у Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000222 від 12.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 12.04.2024 о 13 год водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «DAF» моделі «FT XF105/460», д.н.з. НОМЕР_1 , у щепленні з напівпричепом марки «Carnehl», д.н.з. НОМЕР_2 , діючи з необережності, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на ненастання суспільно небезпечних наслідків, рухаючись з перевищенням дозволеної швидкості для руху в населеному пункті, а саме на швидкості згідно висновку судової фототехнічної експертизи 69,1-74,9 км/год, а згідно показів тахографу вказаного транспортного засобу на швидкості 86-87 км/год, при допустимій на даній ділянці дороги в 50 км/год, автодорогою Р21 сполученням Долина Хуст по вул. Центральній в с. Горінчово Хустського району, в напрямку м. Хуст,

-2-

де навпроти будинку № 148 не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п. 12.4, 10.1 Правил дорожнього руху України, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з мотоциклом марки «Zongshen», без номерного знаку, під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснив виїзд з вул. Мала в с. Горінчово Хустського району, на головну дорогу з правого боку по напрямку руху автомобіля марки «DAF FT XF105/460» у щепленні з напівпричепом марки «CARNEHL», внаслідок чого ОСОБА_9 та пасажир мотоцикла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих травм померли.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 50/х від 13.05.2024 смерть ОСОБА_9 настала внаслідок відкритої ЧМТ, яка супроводжувалась багато уламковим переломом кісток склепіння та основи черепа, переломами верхньої та нижньої щелеп, субарахноїдальним крововиливом, розривами: нижньої долі лівої легені, гемо пневмотораксом розривом правої долі печінки, розривом селезінки, гемоперитонеумом, та ускладнилась забоєм, набряком речовини головного мозку, що і явилось безпосередньою причиною його смерті. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини мотоцикла та автомобіля з послідуючим падінням, ударянням та ковзанням тіла по твердих підлеглих покривах дороги під час ДТП і вкладаються в час події, яка мала місце 12.04.2024.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 55/х від 16.05.2024 смерть ОСОБА_11 настала внаслідок поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, які проявили себе переломом кісток склепіння та основи черепа, перелом кісток тазу, субарахноїдальним крововиливом, забоєм речовини головного мозку ускладнились набряком та маляцією речовини головного можу, що і явилося безпосереднього причиною смерті. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частину мотоциклу та облицювання вантажного автомобіля під час ДТП, з наступним падінням, ударянням, ковзанням тіла по твердих підлеглих покривах дороги, є прижиттєвим та вкладаються в час події, яка мала місце 12.04.2024. Тілесні ушкодження у вигляді: переломів кісток склепіння та основи черепу, крововиливі під м`яку мозкову оболонку, дрібнокрапкових крововиливів в речовину головного мозку стосовно живих осіб кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження і знаходяться в прямому-причинно-наслідковому зв`язку з настанням її смерті.

Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.4, 10.1 Правил дорожнього руху України, які виразилися в перевищенні встановленої в межах населеного пункту допустимої швидкості руху та виїзді на зустрічну смугу руху, знаходиться в прямому причинно зв`язку з наслідками, які настали, а саме смертю ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

23.09.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Необхідність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, а також наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 , знаходячись на волі та передбачаючи можливість призначення йому реальної міри покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілих, експертів у кримінальному провадженні. Тому, слідчий вважає неможливим застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, оскільки такі будуть недостатніми для запобігання вказаним ризикам. Просить застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

-3-

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказав на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується долученими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри. Також слідчий суддя зазначив про доведеність органом досудового розслідування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, слідчий суддя дійшов висновку про те, що органом досудового розслідування не доведено те, що застосування щодо підозрюваного менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання встановленим ризикам. У зв`язку з чим, взявши до уваги те, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, а відомості про порушення своїх процесуальних обов`язків відсутні, слідчий суддя вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання встановленим ризикам буде достатнім застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 24.09.2025 скасувати та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів. Посилаючись на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, характер та спосіб його вчинення, а також на доведеність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор вважає, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, у тому числі цілодобовий домашній арешт, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання вказаним ризикам.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, підозрюваного та його захисника. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Разом з тим, апеляційним судом не береться до уваги клопотання захисника-адвоката ОСОБА_12 про відкладення апеляційного розгляду, оскільки жодних доказів, які б підтверджували наведені в ньому обставини не надано. Крім того, апеляційний суд бере до уваги те, що відповідно до вимог ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

-4-

Цим вимогам кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 24.09.2025 відповідає.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Хустського РУП ГУ НП у Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000222 від 12.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

23.09.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

24.09.2025 ухвалою слідчого відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк до 23.11.2025.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

У порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять

-5-

надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що достатніх обставин для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає, оскільки даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на недоведеність недостатності застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.

Апеляційний суд зауважує, що одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може вважатись виключною підставою для попереднього його ув`язнення.

Колегія суддів уважає, що з урахуванням обставини кримінального провадження та даних про особу ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту. Такий запобіжний захід зможе забезпечити дотримання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків і є необхідним та достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Слідчий суддя поклав на ОСОБА_7 й певні обов`язки, які повинні забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, зокрема: не залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора, слідчого або суду цілодобово; прибувати до визначеної службової особи - слідчого, прокурора за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження; здати при наявності на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, висновок слідчого судді про те, що докази та обставини, зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні не дають підстав застосувати до ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст. 176-178, 183, 193, 194 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного, обвинуваченого.

На думку апеляційного суду, застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та покладенням додаткових

-6-

обов`язків є доцільним, достатнім та таким, що відповідає меті його застосування. При цьому, не порушує прав підозрюваного, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності відносно підозрюваного ризику із числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, втім недостатньої його вагомості для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу, без їх належного обґрунтування, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що в сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, лише у такий спосіб.

Так, сам по собі факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів порушення його процесуальних обов`язків та перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Разом з тим, домашній арешт по встановленій ч. 1 ст. 176 КПК України ієрархії тяжкості запобіжних заходів передує триманню під вартою, а тому є достатньо суворим запобіжним заходом. З урахуванням встановлених слідчим суддею обставин з покладенням на підозрюваного обов`язків, цілодобовий домашній арешт цілком забезпечить мету застосування запобіжних заходів та повною мірою може запобігти встановленим ризикам без надмірного втручання в його повсякденний спосіб життя.

При цьому апеляційний суд враховує відсутність в матеріалах судового провадження даних про недотримання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього оскаржуваною ухвалою обов`язків.

Апеляціний суд констатує, що під час розгляду клопотання слідчим суддею враховано всі обставини, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, який на думку колегії суддів є співмірним з наведеними ризиками і відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості кримінального правопорушення та його наслідкам і підстав вважати його м`яким немає.

У контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Як зазначено у рішенні № 7064/05 від 01.06.2006 «Мамедова проти Росії» - «потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи та підстави, з яких просить застосувати щодо підозрюваного найбільш суворий запобіжний захід, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення, а тому колегія суддів доводи апеляційної скарги відхиляє.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу

-7-

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду сторонами кримінального провадження не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки слідчого судді, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 24.09.2025 щодо ОСОБА_13 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді