Справа № 686/4759/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 27.10.2025 про закриття кримінального провадження № 0000043, відомості у якому внесено до ЄРДР 14.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із скаргою на постанову слідчого СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 27.10.2025 про закриття кримінального провадження № 0000043, відомості у якому внесено до ЄРДР 14.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

В обґрунтування доводів скарги зазначив, що оскаржувана постанова слідчого, якою було закрито кримінальне провадження № 0000043, є необґрунтованою, передчасною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із наступними недоліками досудового розслідування: не проведенням допитів бувшого начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 та державного виконавця ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_3 ; не встановленням розміру завданої шкоди; не виконанням вимог попередніх ухвал слідчих суддів. Також зазначає, що слідчим помилково не взято до уваги те, що видача ОСОБА_3 нового паспорту серії НВ № 656922 не указує на належне виконання рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2270/14181/11, про що зазначено в ухвалі ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.10.2016 у справі № К/800/38292/13, а також залишено поза увагою висновок у постанові від 17.01.2019 про те, що державним виконавцем не було здійснено належного та необхідного обсягу виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду, а паспорт серії НА № 748500 ОСОБА_3 видано не було; не передано кримінальне провадження для розслідування за підслідністю ДБР; не долучено заяви про видачу паспорту; не конкретизовано поіменно службових осіб, в діях яких слідство не убачає наявності складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 просить скасувати постанову слідчого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 від 27.10.2025 про закриття кримінального провадження № 0000043, відомості у якому внесено до ЄРДР 14.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав вимоги скарги у повному обсязі, просив її задовольнити.

Слідчий та прокурор, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явилися, однак відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України це не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши думку скаржника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000043, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Виходячи зі змісту ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 92 даного кодексу обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст. 93 КПК України здійснює збирання доказів.

Слідчим відділом Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000043, відомості у якому внесено до ЄРДР 14.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Виходячи зі змісту ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження (ст. 110 КПК України).

Постановою слідчого СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 27.10.2025 вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В мотивувальній частині постанови слідчий зазначає про відсутність у діях службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7 безпосереднього перешкоджання виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011 або бездіяльності по відношенню до тієї ж постанови, оскільки відсутня реальна можливість виконання цього рішення у встановлений спосіб, а саме рішення в подальшому було виконане шляхом видання нового паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_3 .

Слідчим суддею з`ясовано, що ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_8 від 10.11.2017 зобов`язано прокурора ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_8 внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 від 06.11.2017, у якій останній повідомив про те, що головний державний виконавець ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_9 , посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_6 , посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 до цього часу не виконали рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2270/14181/11.

Так, 14.11.2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_11 , ІНФОРМАЦІЯ_12 про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11, яка залишена в силі ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_13 від 10.05.2012 року, адміністративний позов ОСОБА_3 було задоволено частково та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_14 невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_3 , який йому видати на руки. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.152-154).

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 у справі №2270/14181/11 від 05.10.2012 задоволено заяву ІНФОРМАЦІЯ_15 №3400 від 21.09.2012 року про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено у виконавчому провадженні ВП №33223826 з виконання рішення суду №2270/14181/11, боржника - Хмельницький МВ УМВСУ в Хмельницькій області на боржника - ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_10 від 16.10.2022 замінено сторону виконавчого провадження боржника з ІНФОРМАЦІЯ_5 на боржника ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.45).

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України полягає в одному з таких альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим.

У постанові ВС у справі № 664/2551/18 від 13 липня 2021 року суд звернув увагу, що невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Обов`язковою умовою настання кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення є встановлення у ньому вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру, адресованої для виконання певним особам. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок про виконання рішення суду.

Відповідно до висновку ВС, викладеного у постанові № 659/1012/18 від 12 лютого 2020 року, залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. За умови, що невиконання судового рішення виявляється в формі бездіяльності, для притягнення особи до кримінальної відповідальності обов`язковим є з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.

Ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, у редакції закону на час відкриття виконавчого провадження, було передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

Допитаний 25.01.2018 (а.с. 25-26) та 30.05.2022 як свідок ОСОБА_9 (а.с. 121-122) (станом на момент допиту був заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_17 ) пояснив, що вимогами державного виконавця від 16.02.2017 та 14.06.2017 боржника було зобов`язано виконати рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом. За невиконання рішення суду на боржника двічі 11.08.2017 та 31.08.2017 накладався штраф в сумі 5100 грн та 10200 грн, штрафи було стягнуто та перераховано до державного бюджету. Виконати судове рішення без участі боржника неможливо, так як рішення суду є зобов`язального характеру. Окрім того, з метою недопущення порушення прав та інтересів стягувача, у зв`язку із вичерпанням всіх законних можливостей для виконання рішення суду, державним виконавцем було направлено до ХВП ГУНП у Хмельницькій області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення щодо невиконання рішення суду. Будь-які інші дії примусового характеру щодо виконання рішення суду зазначеної категорії Законом України «Про виконавче провадження» не передбачені. Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_18 № 796 від 06.12.2012 у зв`язку з фактом втрати паспорта ОСОБА_3 , 20 листопада 2012 року на його ім`я був оформлений новий паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який власноруч ним отриманий.

Матеріали кримінального провадження містять копію постанови державного виконавця ВП № 33223826 про накладення на ІНФОРМАЦІЯ_7 штрафу на користь держави у сумі 10200 грн. та вимогу виконавця, адресовану ІНФОРМАЦІЯ_7 про виконання рішення суду (а.с. 123, 124).

03.10.2017 державним виконавцем ОСОБА_10 було направлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_19 повідомлення № 02.1-17/4653 про вчинення кримінального правопорушення у зв`язку із невиконанням рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11 (а.с.54-55).

Слідчим суддею з`ясовано, що безпосереднє дослідження матеріалів виконавчого провадження з виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11 на сьогодні неможливе, оскільки на запит прокурора отримано відповідь ІНФОРМАЦІЯ_20 № 4300 від 07.05.2025 про те, що виконавче провадження закінчено 28.12.2018 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.

Також долучено належним чином завірену копію акту про вилучення виконавчих проваджень, завершених у 2018 році, для знищення через закінчення строків зберігання, складений 16.02.2022.

Допитаний 20.05.2024 як свідок ОСОБА_11 (станом на момент допиту обіймав посаду виконуючого обов`язки завідувача ІНФОРМАЦІЯ_21 показав, що постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 33223826 від 28.12.2018 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2270/14181/11 було закінчено. ОСОБА_3 оскаржував постанову про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2018 №ВП33223826, однак згідно ухвали суду від 05.02.2019 у справі №560/162/19 його позовну заяву повернуто, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України. 20.11.2012 ОСОБА_3 добровільно отримав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , таким чином фактично його порушене право було відновлено. Щодо причин невиконання рішення суду № 2270/14181/11 повідомив, що виконати його фактично неможливо, так як сам ОСОБА_3 звернувся із заявою про видачу нового паспорту, у якій зазначив як причину звернення факт втрати паспорту. 20.11.2022 ОСОБА_3 видано новий паспорт, щодо місця знаходження попереднього паспорту ОСОБА_3 повідомити нічого не може (а.с. 221-225).

Допитаний 27.10.2025 як свідок ОСОБА_12 показав, що йому відомо про існування ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11 та на скільки йому відомо, ОСОБА_3 проігнорував надіслані йому листи з проханням надати паспорт та фотокартки, а тому виконати рішення суду не представилося за можливе (а.с. 273-274).

У матеріалах кримінального провадження містяться повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , датовані 17.07.2012 та 21.08.2012, якими підтверджено інформування державного виконавця про те, що ОСОБА_3 не надано паспорту громадянина України та фотокартки для вклеювання у нього фотографій.

Так, 21.08.2012 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 звертався із листом № 9120 до ІНФОРМАЦІЯ_22 виконавця ІНФОРМАЦІЯ_10 , у якому повідомляв, що з метою добровільного виконання рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_6 на адресу останнього неодноразово відсилалися рекомендовані листи з проханням надати паспорт та дві фотокартки для вклеювання до його паспорта відповідно до п. 15 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993 року, проте стягувач на дані листи жодним чином не реагував.

Аналогічний лист було надіслано і 17.07.2012, тим самим адресантом тому ж адресату.

Таким чином, у ході досудового розслідування слідчий дійшов висновку, з яким погоджується і слідчий суддя, про те, що у діях службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_23 та ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня реальна об`єктивна можливість виконати судове рішення у формі постанови у встановлений законом спосіб у зв`язку із втратою паспорту, у який, відповідно до рішення суду, слід було вклеїти фотокартку.

Враховуючи обсяг проведених виконавчих дій, перелік яких наведено вище, та відсутність об`єктивної можливості здійснити безпосереднє дослідження матеріалів виконавчого провадження, заведеного у зв`язку із виконанням постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11 зв`язку із їх знищенням, приходжу до висновку, що висновок слідчого про відсутність бездіяльності щодо виконання судового рішення ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та є вірним.

Таким чином, досудовим розслідуванням встановлено, що державним виконавцем вживались заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11.

Також боржник у виконавчому провадженні вчиняв дії, спрямовані на виконання судового рішення, зокрема стягувачу направлялися листи з проханням надати паспорт та дві фотокартки для вклеювання до його паспорта, однак, у зв`язку із ненаданням таких виконати судове рішення об`єктивно та реально було неможливо.

При цьому у матеріалах кримінального провадження містить копія картки Ф1, у якій значиться прохання ОСОБА_3 від 08.11.2012 видати йому паспорт у зв`язку із втратою та міститься відмітка про отримання 20.11.2012 паспорту НОМЕР_2 взамін втраченого паспорту НОМЕР_3 (а.с. 271).

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особою тлумачаться на її користь.

Ч. 2, 4 ст. 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Отже, слідчим у ході досудового розслідування встановлено, що у службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_24 була відсутня реальна можливість виконати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11 та вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_3 , який йому видати на руки, оскільки такий був втрачений.

При цьому допитати ОСОБА_3 з метою з`ясування місця знаходження паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , а відтак наявності у відповідних зобов`язаних суб`єктів можливості виконати судове рішення, не вдалося, оскільки, будучи належним чином повідомленим про дату та час проведення слідчої дії, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.157), останній з`явився до слідчого, однак відмовився надавати показання в якості свідка, що підтверджується рапортом слідчого ВРЗ СГСД СВ Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області від 14.08.2024, чим порушив обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 66 КПК України, оскільки відмова була пов`язана із незгодою із процесуальним статусом останнього.

Враховуючи викладене, слідча суддя відхиляє доводи скаржника про те, що його не було викликано для участі у проведенні слідчої дії.

Таким чином, стороною обвинувачення у ході досудового розслідування не було здобуто доказів на підтвердження того, що уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_24 навмисно не виконують рішення суду та законних вимог державного виконавця, тобто того, що у боржника була реальна можливість виконати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11, а державним виконавцем не було вжито у повній мірі заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

За таких обставин, доказів, які би поза розумним сумнівом указували на наявність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України у діях службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_24 , у ході досудового розслідування не було здобуто.

Аргументи скаржника у тій частині, що слідчим не було допитано у його присутності державного виконавця ОСОБА_10 , бувшого начальника ІНФОРМАЦІЯ_25 ОСОБА_5 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 слідча суддя до уваги не бере, оскільки по-перше, зібрані у ході досудового розслідування докази та проведені слідчі дії були достатніми для прийняття рішення за наслідками досудового розслідування, а по-друге, державний виконавець ОСОБА_9 був допитаний слідчим двічі 25.01.2018 (а.с. 25-26) та 30.05.2022 (а.с. 121-122), а начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 допитувався 27.10.2025 за ініціативою органу досудового розслідування з метою усунення недоліків у досудовому розслідуванні кримінального провадження, зазначених в ухвалі слідчого судді, а тому у слідчого був відсутній обов`язок проводити слідчу дію за участю ОСОБА_3 .

При цьому слідчою суддею враховуються вимоги ч. 6 ст. 223 КПК України, якою передбачено, що слідча (розшукова) дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої (розшукової) дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній.

Також відхиляються аргументи відносно того, що не було долучено заяви ОСОБА_3 про видачу паспорту, оскільки така заява, викладена у формі Ф1, отримана на виконання ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 04.08.2025 про тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_26 , зокрема до: заяви про видачу паспорту громадянина України зразку 1994 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_27 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 27.07.1999 Хмельницьким МВ УМВС України в Хмельницькій області; заяви про видачу паспорту громадянина України зразку 1994 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_27 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 20.11.2012 Хмельницьким РВ УДМС у Хмельницькій області; інших документів, поданих ним одночасно до ІНФОРМАЦІЯ_28 .

Так, у ході тимчасового доступу було отримано копію Ф1, у якій значиться заява ОСОБА_3 від 08.11.2012 про видачу йому паспорту у зв`язку із втратою та міститься відмітка про отримання 20.11.2012 паспорту НОМЕР_1 , взамін втраченого паспорту НОМЕР_3 (а.с. 271).

Не заслуговують на увагу і покликання ОСОБА_3 на те, що показання ОСОБА_11 про знищення матеріалів службового розслідування і паспорту не відповідають дійсності, оскільки останній зазначав у судах про інше до 2019 року, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначених обставин скаржником не долучено.

Також не є підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження наведені скаржником висновки, які містяться у рішеннях судів адміністративної юрисдикції щодо встановлення судами факту невиконання рішення суду про зобов`язання вклеїти у паспорт ОСОБА_3 фотографію та видати його на руки з наступних підстав.

Відповідно до ст. 90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Так, у постанові ВС у справі № 390/934/13-к від 04 серпня 2021 року суд виснував, що відповідно до положень ст. 90 КПК рішення національного суду має преюдиціальне значення лише, якщо воно набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як наслідок, судове рішення має преюдиціальне значення для суду, який розглядає кримінальне провадження, лише у визначених цією статтею випадках. Чинний КПК не містить інших положень, на підставі яких рішення судів інших юрисдикцій могли би бути визнані преюдиціальними в кримінальному процесі, тобто такими, які звільняють суд від необхідності встановлення обставин, які підлягають доказуванню, шляхом дослідження та оцінки всієї сукупності доказів у кримінальному провадженні. Завдання кримінального судочинства є відмінним від тих завдань, які вирішують національні суди в цивільній, господарській чи адміністративній юрисдикціях. Здійснюючи кримінальне судочинство, суди не вирішують спір, а розглядають пред`явлене особі обвинувачення і за допомогою доказів встановлюють, чи винна конкретна особа у його вчиненні. Усі докази винуватості або невинуватості особи підлягають дослідженню в змагальному кримінальному процесі.

Розглядаючи спори між скаржником та ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_29 , адміністративні суди надавали оцінку правовідносинам в контексті тих публічно-правових спорів, які, відповідно, розглядалися: зокрема з точки зору наявності/відсутності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (постанова Верховного Суду від 17.01.2019 року у справі №2270/14181/11); законності/протиправності прийняття державним виконавцем рішення про закінчення виконавчого провадження (постанова ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21 листопада 2016 року у справі №822/1936/13).

Отже предмет розгляду у цих справах відмінний від завдань кримінального провадження.

Щодо порушення правил підслідності даного кримінального провадження слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 КПК України слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень вчинених зокрема працівником правоохоронного органу.

Відповідно до ч. 1 Розділу Х Прикінцевих положень КПК України норми частини четвертої статті 216 КПК України вводяться в дію з дня початку діяльності Державного бюро розслідувань України, але не пізніше п`яти років з дня набрання чинності цим Кодексом.

Станом на момент внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.11.2017 року у кримінальному провадженні № 0000043 Державне бюро розслідувань України свою роботу ще не розпочало.

Лише 27 листопада 2018 року Державне бюро розслідування оголосило про початок роботи, у зв`язку з чим запрацював центральний апарат та всі його територіальні управління.

Ч. 2 ст. 218 КПК України передбачено, що якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він зобов`язаний протягом п`яти днів з дня встановлення таких обставин письмово повідомити про них прокурора та проводити розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування (п. 3 ч. 2 ст. 36 КПК України).

Постановою прокурора Хмельницької місцевої прокуратури ОСОБА_13 від 20.11.2017 підслідність зазначеного кримінального провадження була визначена за слідчим відділенням ХВП ГУНП у Хмельницькій області.

Тому, досудове розслідування кримінального провадження № 0000043 здійснював уповноважений суб`єкт.

Решту доводів скаржника суд також відхиляє як юридично неспроможні.

Так, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення" (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року).

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що вона є вмотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зібраним доказам була надана об`єктивна юридична оцінка та прийнято обґрунтоване та мотивоване процесуальне рішення.

Враховуючи вищевказані обставини у їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що складена слідчим СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 постанова від 27.10.2025 про закриття кримінального провадження №0000043 від 14.11.2017 є мотивованою та обґрунтованою, а тому враховуючи відсутність підстав для її скасування, вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3

Разом з тим, слідча суддя звертає увагу на те, що у постанові слідчого останній помилково указує на те, що виконати у законний спосіб постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011 не було можливим у момент її ухвалення, оскільки згідно із Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України 26.06.1992, поданий ОСОБА_3 паспорт уже був недійсним (у зв`язку із тим, що був зданий із порушенням терміну для вклеювання фотокарток) та подальше внесення до нього змін, на переконання слідчого, буде вважатися таким, що оформлене з порушенням законодавства.

Зазначене твердження є хибним, оскільки порушення строку, відведеного Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України 26.06.1992 (чинного, на момент виникнення спірних правовідносин), для вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку, автоматично не указує на таку неможливість в цілому та мало наслідком лише визнання паспорту недійсним у правовідносинах з іншими особами, установами; могло слугувати підставою для можливого притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

Положенням про паспорт громадянина України не передбачено можливості видачі нового паспорту або його обміну у зв`язку із порушенням строку вклеювання фотокартки у паспорт при досягненні громадянином 45-річного віку.

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується (п. 8 Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України 26.06.1992, чинного, на момент виникнення спірних правовідносин).

А тому висновок слідчого про неможливість виконати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011, оскільки поданий ОСОБА_3 паспорт уже був недійсним, є помилковим та фактично нівелює зміст постановленого судового рішення, адже слідчий указує на неможливість виконання рішення у момент його ухвалення.

Разом з тим, незважаючи на помилковість твердження слідчого у наведеній вище частині, лише ці обставини не можуть слугувати підставою для скасування в цілому правильного процесуального рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку із тим, що у службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_24 була відсутня реальна можливість виконати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11, а відтак склад злочину відсутній.

Також доречно у даному випадку звернути увагу і на те, що кримінальне провадження №0000043 неодноразово закривалося слідчими постановами від 30.04.2020, 20.03.2021 , 20.10.2022, 12.01.2024, 04.07.2024 та у подальшому зазначені постанови скасовувалися ухвалами слідчих суддів ІНФОРМАЦІЯ_8 від 25.02.2021, 29.09.2021, 08.11.2022, 19.02.2024, 08.04.2025.

З метою усунення недоліків досудового розслідування слідчими було вжито заходів до витребування матеріалів виконавчого провадження та виклику ОСОБА_3 для допиту, долучено копію заяви про видачу паспорту та копію постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11; допитано начальника ІНФОРМАЦІЯ_24

За таких обставин, прихожу до переконання, що постанова про закриття кримінального провадження №0000043, відомості у якому внесено до ЄРДР 14.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України є мотивованою та обґрунтованою, а тому враховуючи відсутність підстав для її скасування, вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.2, 9, 284, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 27.10.2025 про закриття кримінального провадження № 0000043, відомості у якому внесено до ЄРДР 14.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя