1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/4879/18 1-кп/335/222/2026
11 лютого 2026 року ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? м.Запоріжжя
Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді:? ? ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора:? ? ? ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
У провадженні суду перебуває зазначене кримінальне провадження.
На теперішній час справа перебуває на стадії допиту потерпілого ОСОБА_6 , який у судові засідання не з`являється.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про надання у порядку ч.3 ст. 333 КПК України, в якому просив надати доручення ГУНП в Запорізькій області проведення слідчих (розшукових) дій, (допит свідків, огляд, та інші слідчі (розшукові) дії, передбачені главами 20, 21 КПК України) направлених на встановлення теперішнього місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його актуальних контактних даних, номерів телефонів, з метою його повідомлення належним чином про дату, час і місце судового засідання та виклику до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя для допиту як потерпілого у справі № 335/4879/18.
Клопотання прокурор обґрунтував наступним. На теперішній час справа перебуває на стадії допиту потерпілого ОСОБА_6 , який у судові засідання не з`являється. Так, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 на час направлення обвинувального акту до суду проживав за адресою: АДРЕСА_1 , користувався номером мобільного телефону НОМЕР_1 . У подальшому, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_6 надав номер мобільного телефону НОМЕР_2 . Також, за наявною інформацією, ОСОБА_6 останній час міг проживати за адресою: АДРЕСА_2 . На теперішній час за контактним номером телефону НОМЕР_2 потерпілого ОСОБА_6 зв`язок відсутній, контактний номер телефону НОМЕР_1 належить іншій особі, яка відмовилась себе ідентифікувати. Повістки про виклик до суду за відомою адресою проживання ОСОБА_6 повертаються без відмітки про їх вручення. З метою забезпечення явки потерпілого ОСОБА_6 в судові засідання та встановлення його актуального місцезнаходження і засобів зв`язку, прокурором до Управління Служби безпеки України в Запорізькій області скеровано відповідного листа. Згідно отриманої відповіді на вказаний лист, ОСОБА_6 державний кордон не перетинав, а також надано мобільні номери телефонів, які може використовувати ОСОБА_6 , а саме, крім вищезазначених, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . За результатами опрацювання вказаної інформації прокурором здійснено дзвінки на вказані номери телефонів. Так, під час спілкування у телефонній розмові за номером телефону НОМЕР_3 з особою жіночої статі, яка представилась як ОСОБА_7 , остання повідомила, що проживає на території Закарпатської області, вказаний номер телефону у неї в користуванні приблизно 2 роки, особу ОСОБА_8 не знає. За номером телефону НОМЕР_4 зв`язок відсутній. Отже, на даний час сторона обвинувачення не володіє відомостями щодо актуального місця перебування та актуальних контактних даних потерпілого ОСОБА_6 , що у свою чергу позбавляє можливості належним чином повідомити його про дату, час і місце судового засідання. Таким чином, з метою повного, всебічного судового розгляду та встановлення всіх обставин кримінального провадження суд має допитати потерпілого ОСОБА_6 у судовому засіданні. У зв`язку з викладеним, на даний час виникла необхідність у проведенні слідчих (розшукових) дій направлених на встановлення місцезнаходження потерпілого ОСОБА_6 , допит якого необхідно здійснити у судовому засіданні.
Захисник ОСОБА_5 категорично заперечувала проти клопотання прокурора, оскільки вважає вказане клопотання необґрунтованим і спрямованим на перекладення обов`язку щодо надання доказів сторони обвинувачення на суд та на порушення принципу змагальності сторін. Зазначає, що ст.333 КПК України не покликана на забезпечення участі потерпілого у судовому засіданні, явка якого, до того ж, є правом потерпілого та вказує на те, що забезпечення явки потерпілого є обов`язком сторони обвинувачення, а ст. 333 КПК України не призначена для розшуку учасників процесу. Окрім того, сторона захисту наполягає на тому, що ОСОБА_6 не є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника.
Заслухавши учасників розгляду кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора, суд вважає клопотання таким, що не відповідає правовій природі інституту судового доручення та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків.
Стаття 26 КПК України визначає принцип диспозитивності, згідно з яким сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Так, у вказаному кримінальному провадження ОСОБА_6 має статус потерпілого, у судові засідання не з`являється, повідомляється судом належним чином, і згідно пояснень в судовому засіданні прокурора покази ОСОБА_6 як потерпілого є головним доказом обвинувачення, оскільки він є безпосереднім свідком вчиненого злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу (зокрема, події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого тощо), покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Обов`язок доказування включає в себе не лише надання суду зібраних матеріалів, а й забезпечення безпосереднього дослідження доказів, у тому числі забезпечення явки свідків обвинувачення та потерпілих для їх допиту в судовому засіданні, що випливає зі змісту ст. 23 КПК України.
Також, виходячи зі змісту ст. 22,23,36 КПК України, обов`язок забезпечення явки потерпілого до суду для надання показань покладається на сторону обвинувачення, яка ініціювала його виклик.
Таким чином, оскільки тягар доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу в силу вимог ст. 92 КПК України покладено процесуальним законом на прокурора, який у цій справі обґрунтовує пред`явлене обвинувачення показами потерпілого як доказом вини обвинуваченого, він зобов`язаний забезпечити присутність потерпілого у суді для допиту.
Відповідно до ч. 3 ст. 333 КПК України, на положення якої у своєму письмовому клопотання та у судовому засіданні посилався прокурор, встановлює, що у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. У разі прийняття такого рішення суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для проведення слідчої (розшукової) дії та ознайомлення учасників судового провадження з її результатами.
Частина 4 ст.333 КПК України встановлює, що під час розгляду клопотання суд враховує значення обставин, про встановлення або перевірку яких просить особа, яка звернулася з ним, можливість їх встановлення або перевірки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та причини, з яких не були здійснені належні дії для їх встановлення чи перевірки на стадії досудового розслідування. Суд відмовляє в задоволенні клопотання прокурора, якщо він не доведе, що слідчі (розшукові) дії, про проведення яких він просить, не могли бути проведені під час досудового розслідування через те, що не були і не могли бути відомі обставини, які свідчать про необхідність їх проведення.
У судовому засіданні прокурор просив надати органу досудового розслідування доручення на проведення слідчих (розшукових) дій, (допит свідків, огляд, та інші слідчі (розшукові) дії, передбачені главами 20, 21 КПК України) направлених на встановлення теперішнього місця проживання ОСОБА_6 , та його актуальних контактних даних, номерів телефонів, з метою його повідомлення належним чином про дату, час і місце судового засідання та виклику до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя для допиту як потерпілого у справі № 335/4879/18.
Натомість, аналізуючи зміст ч. 3 ст. 333 КПК України, можливо дійти висновку, що надання судом доручення органу досудового розслідування на проведення слідчих (розшукових) дій є екстраординарним заходом. Таке доручення надається виключно у разі, якщо під час судового розгляду виникла потреба у встановленні або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження (тобто фактів, що входять до предмета доказування відповідно ст.91 КПК України), і вони не можуть бути встановлені іншим шляхом.
Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що слідчі (розшукові) дії в порядку ст. 333 КПК мають на меті збирання або перевірку доказів (подія злочину, винуватість особи, форма вини тощо), а не вирішення процесуально-технічних питань забезпечення явки свідків або потерпілих в судове засідання, як про це просить прокурор у клопотанні. Встановлення актуальної адреси перебування особи для вручення повістки є питанням забезпечення явки, а не обставиною, що безпосередньо доводить винуватість чи невинуватість обвинуваченого.
Крім того, у клопотанні прокурор просить доручити проведення допиту свідків, огляд, та інші слідчі (розшукові) дії, передбачені главами 20, 21 КПК України) з метою пошуку місцезнаходження та контактів потерпілого з метою виклику в судове засідання. Проте, слідчі (розшукові) дії передбачені главами 20 та 21 КПК України - це заходи, спрямовані на збирання (отримання) або перевірку доказів у кримінальному провадженні (ст. 223 КПК), а не на адміністрування викликів учасників.
Використання інструментарію слідчих дій для цілей, не пов`язаних із процесом безпосереднього доказування, є непропорційним втручанням у права осіб та суперечить завданням кримінального провадження.
З огляду на наведене, прокурором у судовому засіданні не надано належного обґрунтування необхідності надання доручення органу досудового розслідування у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 333 ЦПК України, оскільки, на думку суду, вказані положення КПК України не стосуються надання судом доручення з метою розшуку потерпілого для його повідомлення про дату, час і місце судового засідання та виклику в судове засідання для допиту.
Суд зауважує, що відповідно до принципу змагальності, визначеного ст. 22 КПК України, обов`язок забезпечити прибуття до суду свідків та потерпілих покладається на сторону, яка їх викликає і суд не може перебирати на себе функції обвинувачення щодо розшуку учасників процесу, оскільки активна допомога одній зі сторін у збиранні або підготовці доказів (в тому числі розшук свідків чи потерпілих) порушує баланс змагальності, принцип «рівності сторін» та засаду неупередженості суду що також випливає з ч. 6 ст. 22 КПК України.
Водночас, прокурор в межах своїх повноважень має право здійснити заходи, шляхом направлення відповідних запитів, з метою отримання актуальної інформації щодо місця знаходження/проживання потерпілого, а тому, заявляючи таке клопотання прокурор не довів, що ним були вичерпані всі процесуальні можливості для встановлення місця проживання чи перебування потерпілого самостійно без залучення інструментарію ст. 333 КПК України (наприклад, через запити до реєстрів, перевірки баз даних, органів міграційної служби чи використання оперативних можливостей поліції, які не потребують ухвали суду про проведення слідчих дій, надання вказівок органу розслідування в межах службової діяльності тощо).
Суд наголошує, що механізм ст. 333 КПК України є винятковим і не може використовуватися як засіб подолання процесуальної неспроможності сторони обвинувачення у виконанні нею вимог ст. 92 КПК України, а надання судом доручення в порядку ст. 333 КПК України у випадку, коли прокурор не довів вичерпність власних заходів щодо пошуку потерпілого, фактично означатиме перекладання обов`язку доказування з прокурора на суд.
Це порушує баланс інтересів та принцип неупередженості суду, оскільки суд не може приймати на себе функції обвинувачення щодо збору або надання доказів і виступати інструментом розшуку учасників процесу на вимогу однієї зі сторін.
На переконання суду, перекладання обов`язку з розшуку місцезнаходження потерпілого на суд шляхом надання судового доручення є спробою підмінити процесуальну бездіяльність сторони обвинувачення повноваженнями суду.
Таким чином, клопотання прокурора про слідчі дії в порядку ст. 333 КПК України, на думку суду, фактично спрямоване на перекладення на суд обов`язків, які за законом належать до компетенції прокурора та органу досудового розслідування, та є спробою організувати розшук потерпілого слідчим за ухвалою суду, хоча прокурор мав зробити це самостійно, як і мав можливість встановити актуальні дані потерпілого протягом достатнього часу, адже потерпілий ОСОБА_6 не з`являвся до суду і під час судового розгляду іншим складом суду до скасування попереднього вироку суду, не з`являється він і протягом усього нового судового розгляду іншим складом суду.
Суд наголошує, що згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Одним із фундаментальних аспектів права на справедливий суд є принцип «рівності сторін» (equality of arms), який вимагає, щоб кожній стороні було надано розумну можливість представити свою справу в умовах, які не ставлять її у суттєво менш вигідне становище порівняно з опонентом.
Разом із тим, хоча суд дійсно повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їх прав і обов`язків, але це не означає, що саме на суд покладено безумовний обов`язок забезпечити участь потерпілого, показання якого, на переконання прокурора, мають істотне значення, оскільки доказування вини особи, а отже надання відповідних доказів суду за законом є обов`язком сторони обвинувачення. Суд не повинен вживати активних дій для забезпечення явки свідків обвинувачення, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду, відображеної, зокрема, у частині 6 статті 22 КПК України. Подібний висновок зроблено в постановах Верховного Суду від 2 квітня 2019 року (провадження № 51-5008км18),? ? від 15 травня 2019 року, справа № 469/898/15-к, справа № 288/113/15-к від 11.08.2020).
Сама по собі неявка потерпілого та не володіння прокурором інформацією про його місце перебування не є достатньою підставою для постановлення судом ухвали в порядку ст. 333 КПК України, оскільки це суперечить засадам диспозитивності, а оцінку поважності причин неявки потерпілого та наслідків такої неявки буде надано судом при ухваленні остаточного судового рішення у кримінальному провадженні.
З огляду на викладені обставини, клопотання прокурора про надання доручення органу досудового розслідування на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ч.3 ст. 333 КПК України не підлягає задоволенню.
Разом із тим, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, вважає за доцільне, з огляду на ті обставини, що потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом неодноразово про час та місце розгляду справи за адресою, яка наявна в матеріалах кримінального провадження, прокурор заявляє про необхідність виклику і допиту потерпілого, вважає за необхідне повторно викликати потерпілого ОСОБА_6 в судове засідання для його допиту за всіма наявними в матеріалах справи адресами, а також опублікувати повістку про виклик потерпілого ОСОБА_6 у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Голос України» та на веб-сайті «Судова влада України».
Керуючись ст. ст. 22, 325, 333, 369-372 КПК України, суд -
У задоволенні клопотання прокурора про надання доручення органу досудового розслідування на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ч.3 ст. 333 КПК України - відмовити.
Роз`яснити прокурору, що забезпечення прибуття потерпілого для допиту в судовому засіданні є його обов`язком як сторони, що підтримує обвинувачення.
Повторно викликати потерпілого ОСОБА_6 в судове засідання за всіма наявними в матеріалах справи адресами, а також опублікувати повістку про виклик потерпілого ОСОБА_6 у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Голос України» та на веб-сайті «Судова влада України».
Ухвала оскарженню не підлягає.

? ?

? ? ? ? ? Суддя:? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ОСОБА_1