Справа № 308/7222/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000158 від 21.02.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000158, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2024, відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про скасування арешту майна, яке обґрунтовує тим, що 14.03.2024 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у даному кримінальному провадженні накладено арешт на все тимчасово вилучене майно, в тому числі на транспортний засіб марки «Audi» моделі «А8», 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 . При цьому зазначає, що даний автомобіль був придбаний ОСОБА_6 у шлюбі, тобто дане майно є спільною сумісною власністю і спеціальній конфіскації не підлягає.

Крім того стверджує, що при розгляді клопотання про арешт майна, ні слідчим, ні слідчим суддею не було встановлено та доведено наявність хоч якихось підстав чи розумних підозр вважати, що вилучене є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Жодного доказу або обставини того, що відповідне майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України також не існує та не наведено ні у клопотанні, ні у оскаржуваній ухвалі. Відповідне клопотання, що було задоволено оскаржуваною ухвалою є повністю необґрунтованим.

Зазначає, що при накладенні арешту, слідчим суддею не були враховані вимоги п. 6, ч. 2, ч. 4 ст. 173 КПК України, зокрема не враховані наслідки такого арешту для третіх осіб, а також можливість застосування найменш обтяжливого способу арешту майна.

З урахуванням наведеного адвокат ОСОБА_5 просить суд скасувати арешт майна, накладений на належний ОСОБА_6 транспортний засіб марки «Audi» моделі «А8», 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , та повернути вищезазначене майно його власнику - ОСОБА_6 , або особі у якої таке майно було вилучено - ОСОБА_4 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання про скасування арешту майна, просили таке задовольнити з підстав та мотивів викладених в клопотанні.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, вважає підстави накладення арешту обґрунтованими та достатніми.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ КПК України з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

За ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

При цьому судом встановлено, що ухвалою слідчого судді від 14.03.2024 року, окрім іншого, накладено арешт на транспортний засіб «Audi» моделі «А8», 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Слідчим суддею при прийнятті рішення про накладення арешту на даний транспортний засіб та свідоцтво було встановлено достатність підстав вважати, що таке майно належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Також слідчим суддею встановлено, що вилучений автомобіль використовувався ОСОБА_4 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, реєстрація автомобіля на ОСОБА_6 , на переконання слідчого судді, не свідчить про те, що автомобіль належить їй, оскільки його реєстрація відбулась в період зареєстрованого шлюбу між нею та ОСОБА_4 , і наявні достатні підстав вважати, що автомобіль може бути відчужений нею третій особі, що може унеможливити конфіскацію даного майна, як речового доказу.

Адвокат ОСОБА_5 у клопотанні просить скасувати арешт накладений на автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію мотивуючи тим, що вилучене майно є спільною сумісною власністю і до нього не може бути застосована спеціальна конфіскація, майно не відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України та слідчим суддею не були враховані вимоги п. 6 ч. 2, ч. 4 ст. 173 КПК України.

Проте, суд відхиляє такі доводи адвоката ОСОБА_5 , зокрема про відсутність доказів, що вилучене майно не є речовим доказом, оскільки під час вирішення питання про накладення арешту, належними та допустимими доказами було встановлено, що таке відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Слідчим суддею був встановлений факт користування вказаним автомобілем обвинуваченим ОСОБА_4 , в період вчинення ним кримінального правопорушення, у зв`язку з цим, даний автомобіль міг зберегти на собі сліди злочину чи містить інші відомості, які мають важливе значення для доказування у даному кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Також слід звернути увагу на те, що при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, суд не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Разом з тим, згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Згідно постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

У відповідності до ч. 1ст. 9 КПК України слідчий під час кримінального провадження та інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - власником вищевказаного автомобіля є ОСОБА_6 . При цьому, автомобіль був придбаний у шлюбі з ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про скасування арешту майна слідчий суддя бере до уваги, що на даний час кінцеве рішення по кримінальному провадженні не прийнято, ОСОБА_6 є законним власником даного автомобіля, якій не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, доказів зворотного суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи фактичні обставини справи, суд виходячи з вимог ст.174 КПК України, приходить до висновку, що подане адвокатом ОСОБА_5 клопотання підлягає до часткового задоволення, а саме арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2024 року справа № 308/3352/24 (1-кс/308/1474/24), у рамках кримінального провадження №0000158 від 21.02.2024 року, на транспортний засіб марки «Audi» моделі «A8», 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , слід скасувати в частині позбавлення права користування транспортним засобом, передавши вказане вище майно власнику, особі у якої було вилучено таке майно, на відповідальне зберігання.

Щодо скасування арешту майна в частині розпорядження та відчуження, суд вважає, що таке є передчасним, з огляду на те, що даний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, а також те, що кінцеве рішення у кримінальному провадженні не прийнято.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 186, 193, 196, 197, 309, 314, 315 395 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Частково скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2024 року справа № 308/3352/24 (1-кс/308/1474/24) в частині позбавлення права користування транспортним засобом - автомобілем марки «Audi» моделі «A8», 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , передавши вказане вище майно власнику, особі у якої було вилучено таке майно, на відповідальне зберігання .

Попередити власника ОСОБА_6 , про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, передбачену ст. 388 КК України.

У решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 19.11.2024 року о 16 год. 15 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1