Справа № 146/1877/25
Провадження №11-сс/801/28/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

підозрюваного ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2025 року,

якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, за винятком випадків прибуття до слідчого, прокурора, судді, суду за їх викликом

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області, українцю, громадянину України,освіта середня, працевлаштованому, неодруженому, на утриманні неповнолітніх дітей не має, в силу ст. 89 КК України раніше не судимому,

підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289, ч.2 ст. 289 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою мотивовано тим, що 23.12.2025 біля 22:00 години до ОСОБА_8 , жителя АДРЕСА_1 на власному автомобілі марки ВАЗ моделі 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1998 року випуску, приїхав місцевий житель ОСОБА_9 . На вказаному автомобілі вони разом поїхали до дому до ОСОБА_9 .

Приїхавши до будинку, ОСОБА_9 припаркував свій автомобіль біля воріт домогосподарства, після чого вони разом пішли до будинку де вживали спиртні напої.

В подальшому, в невстановлений в ході досудового розслідування час але не раніше 22:00 год. 23.12.2025 року, ОСОБА_8 , не питаючи у ОСОБА_9 дозволу, взяв ключі від автомобіля «ВАЗ» «2107» державний номерний знак НОМЕР_1 , які власник попередньо залишив на столі у веранді будинку, після чого ,сівши у вищевказаний автомобіль, поїхав у напрямку с. Кислицьке де мав намір забрати дівчат з якими попередньо спілкувався в соціальній мережі «Інстаграм», з метою спільного розпиття спиртних напоїв.

В той час, коли ОСОБА_8 вже доїхав до автодороги зі сполученням «Ямпіль-Немирів», до нього зателефонував ОСОБА_9 та запитав де він перебуває та де знаходиться його автомобіль. Пояснивши йому, що він їде в с.Кислицьке, з метою забрати двох знайомих, для спільного розпиття спиртних напоїв, ОСОБА_9 повідомив, щоб він нікуди не їхав та повертався з його автомобілем до дому. Повернувшись до будинку ОСОБА_9 останній забрав автомобіль, припаркував його біля паркану будинку та разом із ОСОБА_8 направився до будинку, при цьому залишивши ключі від автомобіля в замку запалення.

В подальшому ОСОБА_8 , близько 02:20 год. 24.12.2025 року, в той час коли ОСОБА_9 ще спав, знову пішов до автомобілю «ВАЗ» «2107» державний номерний знак НОМЕР_1 та сів у нього, в той самий момент він помітив, що ОСОБА_9 залишив ключі від автомобіля в замку запалення. В цей момент у ОСОБА_8 раптово виник умисел на незаконне заволодіння автомобілем ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи ні дійсного ні вдаваного права керувати чи володіти транспортним засобом, без дозволу власника та всупереч його волі, попередньо переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та скориставшись цим, таємно, ОСОБА_8 маючи ключі від вищевказаного автомобіля, продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою використати його для власних потреб, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за допомогою ключа запалювання запустив двигун автомобіля, розвернувся ним біля домогосподарства ОСОБА_9 , та поїхав ним до дому в с. Комаргород Тульчинського району, по дорозі до якого пошкодив автомобіль ОСОБА_9 ..

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди.

Крім того, 24.12.2025 в невстановлений в ході досудового розслідування час, попередньо вчинивши кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 попередньо незаконно заволодівши автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2107» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_9 , поїхав по вулиці Героїв Майдану в с. Липівка, в напрямку с. Яришівка, де не доїхавши до головної дороги забуксував, та намагаючись виїхати пошкодив автомобіль ОСОБА_9 .

В подальшому, зрозумівши, що автомобіль ОСОБА_9 перебуває в несправному стані, попередньо залишивши особисті речі в автомобілі, вирішив пішки направитися до місця проживання, йдучи по головній дорозі.

Дійшовши до с. Комаргород він побачив автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2107» державні номерні знаки НОМЕР_2 що належить ОСОБА_10 , який був припаркований на вул. Пирогова с. Комаргород Тульчинського району Вінницької області. Підійшовши до автомобілю та смикнувши дверну ручку відчинив її, після чого сів у автомобіль та помітив, що в замку запалення знаходиться ключ від автомобіля. В цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на таємне заволодіння вказаним вище автомобілем.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи ні дійсного ні вдаваного права керувати чи володіти транспортним засобом, без дозволу власника та всупереч його волі, попередньо переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та скориставшись цим, таємно, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою використати його для власних потреб, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за допомогою ключа запалювання запустив двигун автомобіля, та поїхав в напрямку заправки, що розташована за межами с. Комаргород Тульчинського району Вінницької області, щоб заправити автомобіль. Після чого, по дорозі до заправної станції, не впоравшись з керуванням авто злетів на узбіччя в наслідок чого було вищевказаний автомобіль було пошкоджено .

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 завдав ОСОБА_10 матеріальної шкоди.

Причетність ОСОБА_8 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами:

- Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 від 24.12.2025;

- Протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 24.12.2025 року;

- Протоколом огляду місця події від 24.12.2025 року;

- Протоколом затримання особи в порядку ст. 208 КПК;

У кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_8 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, він не має сім`ї та дітей; повторного вчинення кримінального правопорушення, оскільки згідно з наявною інформацією ОСОБА_8 раніше засуджувався за вчинення кримінального правопорушення майнового характеру.

Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

- особисте зобов`язання є недостатньо дієвим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки;

- особиста порука не може бути застосована, оскільки у ОСОБА_8 відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу;

- домашній арешт є недостатньо суворим запобіжним заходом, оскільки ОСОБА_8 усвідомлює тяжкість вчинення кримінального правопорушення, а тому він зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також враховуючи складність контролю за виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків під час такого запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2025 року - відмовлено в задоволенні клопотання т.в.о.слідчого СВ ВП №2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 . Обрано стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному ОСОБА_8 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, за винятком випадків прибуття до слідчого, прокурора, судді, суду за їх викликом. Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 строком на два місяці, тобто до 24 лютого 2026 року такі обов`язки, а саме: 1) прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора слідчого судді чи суду на визначений час; 2) повідомляти слідчого, прокурора слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не відлучатися за межі с. Комаргород без дозволу слідчого, прокурора чи суду, 4) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, що обґрунтовується необхідністю профілактичного нагляду за ОСОБА_8 та задля недопущення вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Строк дії ухвали слідчого судді визначено тривалістю в два місяці - до 24 лютого 2026 року.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого та застосовуючи запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 за час проведення досудового розслідування не ухилявся від органів слідства та суду, має постійне місце проживання, роботи, у силу ст. 89 КК України раніше не судимий, а тому слідчий суддя прийшов до висновку, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам підозрюваному достатньо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2025 року та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Свої вимоги мотивує тим, що розглялаючи клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, установивши обгрунтованість наведеної підозри, належним чином не врахував, що ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованих тяжких злочинах (до 8 років позбавлення волі). Після здійснення першого незаконного заволодіння транспортним засобом, що належить ОСОБА_9 , ОСОБА_8 покинув місце події. Крім того, у ОСОБА_12 не має утриманців, за місцем проживання він характеризується негативно. Також ОСОБА_8 може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки він є молодою людиною, однак притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення майнового злочину та наразі знову підозрюється у вчинененні двох тяжких злочинів.

Позиції учасників судового засідання

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в режимі відеоконференції заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, який просив застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, заперечення підозрюваного та його захисника, які вказували про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частина перша статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За правилами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби і може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, а доводи прокурора щодо незаконності оскарженої ухвали, викладені в апеляційній скарзі та у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Так, клопотанням слідчого та доданими до нього доказами підтверджується, що СВ ВП №2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 289, ч.2 ст. 289 КК України.

25.12.2025 у даному провадженні ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 289, ч.2 ст. 289 КК України.

Колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень з огляду на те, що вона достатньою мірою підтверджується доказами, доданими до клопотання слідчого.

У даному випадку, пред`явлена підозра не є вочевидь безпідставною, а причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів є достатньо вірогідною для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Мета застосування запобіжних заходів полягає у забезпеченні виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з огляду на це, застосування будь-якого запобіжного заходу у жодному випадку не може розцінюватися стороною обвинувачення, слідчим суддею, судом, як завчасне відбування покарання, яке можливо буде призначене майбутнім вироком.

При цьому можливе призначення в майбутньому кримінального покарання, навіть у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, не може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, обвинуваченого та запобігти вказаним слідчим, прокурором у клопотанні ризикам.

Колегія суддів оцінює як такий, що відповідає встановленим фактичним обставинам і відомостям про особу підозрюваного, висновок слідчого судді про можливість усунення ризиків переховування підозрюваного від органу досудового розслідування/ суду та вчинення нового або продовження даного кримінального правопорушення, шляхом застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

При цьому враховується, що ризики переховування, існує, оскільки в справі ще не проведені усі необхідні первинні слідчі дії, однак вказаний ризик є мінімальним, оскільки він випливає виключно із самого факту притягнення до кримінальної відповідальності. Установлено, що підозрюваний має постійне місце проживання, де проживає з батьком, матір`ю, сестрою), працює, є студентом другого курсу ДНУ ім. В. Стуса за спеціальністю історія та археологія, за час проведення досудового розслідування дотримується належної процесуальної поведінки.

Зрештою ризик переховування підозрюваного ОСОБА_8 від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Сама лише тяжкість інкримінованого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед іншими даними про особу підозрюваного.

Що стосується ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то він є мінімальним, оскільки стороною обвинувачення не надано будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_8 вчинив інший злочин чи продовжив протиправну діяльність, а посилання сторони обвинувачення на минулі притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності не можуть ураховуватися колегією суддів у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 в силу статті 89 КК України є раніше не судимою особою. Крім того, стороною захисту надані копії розписок потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_9 про відсутність до підозрюваного претензій морального та матеріального характеру.

Також колегія суддів бере до уваги, що на час апеляційного розгляду ОСОБА_8 фактично перебуває під домашнім арештом, і стороною обвинувачення не надані відомості про вчинення ним у цей період будь-яких дій на шкоду досудовому розслідуванню з числа передбачених ст. 177 КПК України, та здійснення спроб переховування, або про те, що з будь-яких інших міркувань застосований до нього запобіжний захід виявися недостатньо дієвим.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що за наявності належного підтвердження порушення підозрюваним умов запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту сторона обвинувачення не позбавлена можливості ставити питання про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

Колегія суддів вважає, що з метою запобігання ризикам та дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного, саме цілодобовий домашній арешт з застосуванням зобов`язальних приписів забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 під час досудового розслідування.

З урахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись статтями 176-178, 181, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4