Номер провадження: 11-кп/813/748/25
Справа № 495/4947/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції мід Одеським апеляційним судом та Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.06.2024 року в кримінальному провадженні №0000074 від 25.02.2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Орськ, Оренбурзької області, РФ, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 27.03.2024 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.1 ст. 309 КК України до 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік;

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, шляхом складання покарань за цим вироком та за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2023 року, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат в даному кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

24.02.2024 року, приблизно о 12:00 год., у ОСОБА_7 , який перебував у м. Білгород-Дністровський, Одеської області, виник кримінально протиправний умисел, спрямований на незаконне придбання наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадону, для особистого вживання, без мети збуту.

Негайно реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне придбання наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадону, без мети збуту, для особистого вживання, ОСОБА_7 , в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22.12.2006 року (зі змінами), діючи умисно, незаконно за 300 гривень придбав у невстановленої особи один згорток наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадон, без мети збуту, для особистого вживання.

Продовжуючи реалізовувати свій кримінально протиправний намір, спрямований на незаконне зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадон, без мети збуту, для особистого вживання ОСОБА_7 , в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22.12.2006 року (зі змінами), діючи умисно, незаконно, поклав придбаний один згорток з кристалічною речовиною білого кольору загальною масою 0,286 г., до лівої зовнішньої кишені своєї жилетки тим самим став незаконно, умисно зберігати наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, без мети збуту, для особистого вживання.

24.02.2024 року, в період часу з 13 год. 10 хв. по 13 год. 18 хв., в ході проведення у встановленому законом порядку огляду місця події за адресою Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Кишинівська 97, ОСОБА_7 , на вимогу дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, добровільно надав для огляду один згорток з кристалічною речовиною білого кольору загальною масою 0,286 г., що є наркотичним засобом, обіг якого обмежено метадоном, кількісний вміст якого становить 0,090 г., який ОСОБА_7 , діючи умисно, незаконно, в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 22.12.2006 року (зі змінами), придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», кількості наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадон, кількісним вмістом 0,090 г. достатньо для притягнення ОСОБА_7 , до кримінальної відповідальності.

Відповідно до Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22.12.2006 року (зі змінами) та Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 6 травня 2000 року «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» зі змінами та доповненнями станом на 10.07.2019 року, метадон (таблиця № 2, список № 1) віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Покарання, призначене ОСОБА_7 за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2024 року визначити до самостійного виконання. В іншій частині прокурор просить вирок залишити без змін.

До початку апеляційного розгляду заступником керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 подана змінена апеляційна скарга, в якій не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити вирок в частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. Рішення про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України із мотивувальної та резолютивної частин вироку виключити. Покарання, призначене ОСОБА_7 за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2024 року визначити до самостійного виконання.

В обґрунтування вимог зміненої апеляційної скарги, прокурор посилається на постанову об`єднаної палати ККС ВС від 01.04.2024 року (справа №183/6854/20), відповідно до висновку якої, суд, призначаючи покарання за сукупністю правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України, не в праві змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Прокурор зазначає, що місцевий суд, оскарженим вироком від 14.04.2024 року фактично ревізував вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.03.2024 року, визначивши, що покарання у виді обмеження волі, призначене з застосуванням ст.75 КК України, ОСОБА_7 повинен відбувати реально. Таке втручання іншим судом першої інстанції у попередній вирок, на переконання прокурора, є недопустимим та суперечить положенням ч.2 ст.21, ст.24 КПК України.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав вимоги зміненої апеляційної скарги та просив її задовольнити; обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення зміненої апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи зміненої апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, та ці обставини ніким не оспорюються.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів зміненої апеляційної скарги прокурора про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені покарання, зокрема в частині безпідставного застосування положень ч.4 ст.70 КК України при визначені остаточного покарання, колегією суддів встановлено таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2024 року ОСОБА_7 визнаний винуватим за ч.1 ст.309 КК України, та засуджений до покарання, у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік, із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Згідно матеріалів провадження ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення в даному кримінальному провадженні, до ухвалення Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області вироку від 27.03.2024 року.

Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов, кожний вирок виконується самостійно.

З урахуванням вищенаведеного та приймаючи до уваги, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні до постановлення попереднього вироку, яким до ОСОБА_7 застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання у даному випадку не застосовуються і кожний вирок має виконуватися самостійно.

Як встановлено апеляційним судом, суд першої інстанції не дотримався наведених вимог кримінального закону та безпідставно застосував при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 положення ч.4 ст.70 КК України, що свідчить про невірне застосування судом кримінального закону при призначенні покарання та тягне за собою зміну вироку в цій частині.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням встановлених колегією суддів обставин, змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання, шляхом виключення з резолютивної частини вироку посилання суду на призначення обвинуваченому покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України та доповнення резолютивної частини вироку вказівкою про самостійне виконання вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2024 року.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 зі змінами задовольнити.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.06.2024 року в кримінальному провадженні №0000074 від 25.02.2024 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.1 ст.309 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку абзац третій, щодо застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ч.4 ст.70 КК України.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про те, що вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2024 року, відносно ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4