Справа № 496/6695/25
Провадження № 1-кс/496/122/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області

у складі: слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000811 від 05.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» звернулась до слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області з клопотанням і просить: скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 07.10.2025 року у справі № 496/6695/25, на вантажний автомобіль MAN, д.н.з. НОМЕР_1 ; напівпричіп STAS SA33-8K, д.н.з. НОМЕР_2 і зобов`язати орган досудового розслідування забезпечити повернення зазначених транспортних засобів законному власнику - ОСОБА_4 , з місця їх фактичного зберігання (стоянка вантажних автомобілів за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, вул. Преображенська, 2Б), шляхом зняття всіх встановлених обмежень щодо користування та розпорядження.

Свої вимоги мотивує тим, що Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.10.2025 року у справі № 496/6695/25 клопотання слідчого СВ Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження № 0000811 від 05.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - задоволено. Накладено арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на: вантажний автомобіль MAN, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску - 2012 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , напівпричіп STAS SA33-8K, державний номер НОМЕР_2 , рік випуску - 2008 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 та знаходяться у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору оренди від 10.06.2025 року. Арешт накладався з метою збереження речових доказів та забезпечення проведення експертних досліджень у межах досудового розслідування. При цьому власник майна та його представник участі у розгляді клопотання про накладення арешту не брали, що об`єктивно унеможливило подання суду відомостей щодо фактичного обсягу та строків необхідних експертних досліджень, а також позиції сторони захисту щодо пропорційності такого заходу. З огляду на це, заявник реалізує передбачене ст. 174 КПК України право на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту після зміни фактичних обставин та досягнення мети, з якою арешт накладався. Мета накладення арешту досягнута. Станом на момент звернення до суду у кримінальному провадженні: проведені всі автотехнічні, транспортно-трасологічні та інші експертні дослідження, для здійснення яких фактично використовувалися зазначені транспортні засоби; сторона обвинувачення не заявляла та не ініціювала проведення додаткових або повторних експертиз, які б потребували подальшого утримання майна під арештом. Таким чином, процесуальна необхідність, що була підставою для накладення арешту, на теперішній час відпала. Подальше утримання майна не є необхідним для цілей доказування Відповідно до ст. 98 КПК України, речові докази підлягають зберіганню лише протягом часу, необхідного для кримінального провадження. Після завершення експертних досліджень: технічний стан транспортних засобів зафіксований у відповідних висновках; подальше фізичне утримання автомобіля та напівпричепа на спеціальному майданчику не впливає на допустимість чи належність доказів; такий режим зберігання не переслідує самостійної процесуальної мети. На даний час відсутні ризики: знищення, пошкодження або зміни речових доказів - з огляду на завершення експертиз; приховування або відчуження майна - з урахуванням добросовісної процесуальної поведінки власника; забезпечення цивільного позову - цивільний позов у провадженні не заявлений. Зазначені транспортні засоби тривалий час перебувають на стоянці вантажних автомобілів за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, вул. Преображенська, 2Б, що: позбавляє власника можливості користування майном; призводить до його фізичного зносу та матеріальних втрат; не обґрунтовано актуальними потребами досудового розслідування. За таких умов подальший арешт не відповідає принципу пропорційності втручання у право власності, у зв`язку з чим адвокат ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області з клопотанням і просить скасувати арешт на вказане майно.

Адвокат ОСОБА_3 через канцелярію суду подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд клопотання без її участі та участі власника, вимоги клопотання підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Прокурор Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 до судового засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд клопотання належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань не надсилав.

Слідчий СВ ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 до судового засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій не заперечує проти часткового задоволення клопотання про скасування арешту майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за№ 0000811 від 05.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині заборони користування, залишивши заборони відчуження та розпорядження. Просив розглянути вказане клопотання без його участі.

Дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, а також письмову позицію представника органу досудового розслідування, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.10.2025 року у справі № 496/6695/25 клопотання слідчого СВ Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження № 0000811 від 05.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - задоволено. Накладено арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на: вантажний автомобіль MAN, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску - 2012 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , напівпричіп STAS SA33-8K, державний номер НОМЕР_2 , рік випуску - 2008 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 та знаходяться у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору оренди від 10.06.2025 року.

Відповідно до ч.1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Під диспозитивністю слід розуміти правове положення, згідно з яким сторонам кримінального провадження надається і забезпечується можливість вільно в межах, встановлених КПК, обирати способи здійснення своїх матеріальних та процесуальних прав і використовувати на власний розсуд передбачені законом публічні засоби їхнього захисту, а також активно впливати на хід і результати кримінального провадження.

Положеннями ч.3 ст. 26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. п. 20, 32 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року за №1104 «Про реалізацію окремих положень кримінального процесуального кодексу України», передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання. Граничний розмір таких витрат не може перевищувати суми, обчисленої на підставі первинних документів, які підтверджують витрати.

Згідно ч.6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів власником є ОСОБА_4 .

Враховуючи, що вказані транспортні засоби були оглянуті експертом та були проведені експертизи, органами досудового розслідування не було надано постанови про призначення нових або додаткових експертиз, слідчий суддя вважає про недоцільність збереження заборони користування вказаним майном.

Враховуючи, що арештоване майно продовжує відповідати критеріям, зазначеним у ч.1 ст. 98 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе частково задовольнити заяву заявника та скасувати арешт на вказані транспортні засоби, в частині заборони користування майном, але без права розпорядження, відчуження та повернути власнику на відповідальне зберігання.

Разом з тим, також слід відзначити наступне.

Відповідно до положень ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст.ст. 160-166,170-174цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; 4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Положення чинного законодавства, зокрема Постанова Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», визначають порядок зберігання речових доказів, коло осіб на яких покладено належне зберігання та передбачають випадки передачі майна на відповідальне зберігання.

Отже, наведене вказує на те, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок належного зберігання речових доказів у кримінальному провадженні і він вправі вирішувати питання передачі речового доказу на відповідальне зберігання заінтересованим особам або особам уповноваженим на виконання вимог закону на збереження речового доказу.

В цьому контексті, слід відзначити, що, як наведено вище, згідно ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Оцінюючи клопотання адвоката ОСОБА_3 , як представника ОСОБА_4 в частині розгляду питання щодо зобов`язання забезпечення повернення власнику транспортних засобів, враховую, що відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, а тому в цій частині вимоги клопотання задоволенню також не підлягають.

Також в своєму клопотанні адвокат ОСОБА_3 зазначає, що ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.11.2025 року, у межах того ж кримінального провадження № 0000811, арешт з транспортного засобу іншого учасника ДТП було скасовано, і він фактично вибув із режиму збереження речових доказів, однак жодних доказів даного факту не надала.

Враховуючи все вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення клопотання адвоката про скасування арешту майна.

Керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000811 від 05.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 07.10.2025 року у кримінальному провадженні № 0000811 від 05.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на транспортні засоби, зокрема: вантажний автомобіль «MAN» д.н.з НОМЕР_4 , рік випуску - 2012 року, згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , належить на праві власності ОСОБА_4 , разом з напівпричепом «Самокид» марки «STAS» SA33-8K, рік випуску - 2008 року, належить на праві власності ОСОБА_4 - в частині заборони користування вказаним майном.

В інший частині ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 07.10.2025 року - залишити без змін.

Повернути зазначені транспортні засоби власнику - ОСОБА_4 на відповідальне зберігання, без права розпорядження, відчуження.

Попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Зобов`язати ОСОБА_4 надати вищевказані транспортні засоби в разі необхідності для проведення слідчих дій, експертиз - за першою вимогою слідчого, прокурора, суду.

В задоволенні іншої частині клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї може бути подано відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1