Справа № 129/4229/25
Провадження №11-сс/801/96/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора в режимі відеоконференції ОСОБА_6

підозрюваної в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 січня 2026 року про продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Пархомівка Іллінецького району Вінницької області, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , громадянки України, працюючої садівником ТОВ «Фаіток Інк», раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 156 ч. 2, 301? ч. 4 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 січня 2026 року задоволено погоджене із прокурором клопотання старшого слідчого СВ Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000509, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2025 за ознаками ст. 156 ч. 2, 301? ч. 4 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 156 ч. 2, 301? ч. 4 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 30 (тридцять) днів у межах строку досудового розслідування до 17 лютого 2026 року.

Визначено заставу у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення застави підозрюваною чи іншим заставодавцем на ОСОБА_7 покладено обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати на виклики слідчого, та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого або суду;

- утриматись від спілкування із малолітньою ОСОБА_10 та особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про продовження застосування запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, а також продовження наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність продовження виключного запобіжного заходу, яким є тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 19.01.2026 через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить винести своє рішення, яким застосувати до підозрюваної запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не враховано доводи сторони захисту про те, що під час розгляду клопотання у судовому засіданні приймали участь слідчий та прокурор, повноваження яких не підтверджено належними процесуальними документами, оскільки витяг з ЄРДР не може заміняти відповідні постанови про визнання групи прокурорів та групи слідчих. Окрім того до врученого підозрюваній клопотання не надавались усі додатки, які слідчий надав суду. Зазначає також про те, що прокурором у судовому засіданні не було доведено обґрунтованість підозри та наявність будь-яких ризиків, які могли бути підставою для продовження запобіжного заходу. Також слідчий суддя не врахував вимоги ст. 187 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, зокрема відсутність даних про попереднє притягнення до кримінальної відповідальності, позитивну репутацію (характеристику), наявність роботи, відсутність заподіяної майнової шкоди. Окремо зазначає про те, що суд не умотивував свого рішення про неможливість досягнення мети заходу забезпечення кримінального провадження шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів.

Позиції учасників судового провадження.

Підозрювана ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваної не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, слідчим суддею зазначені вимоги закону дотримано у повній мірі, а висновки про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваної належним чином умотивовані.

Висновки щодо істотних порушень кримінального процесуального закону.

За змістом ч. 3 ст. 184 КПК України до клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий, прокурор додають копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Таким чином на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу чий ого продовження, кримінальний процесуальний закон не вимагає від слідчого чи прокурора разом із відповідним клопотанням надавати слідчому судді постанови про визначення прокурорів та групи слідчих.

Натомість у цьому провадженні слідчим було долучено витяг її Єдиного реєстру досудових розслідувань, та із відомостей, що містяться у ньому, цілком об`єктивно можна дійти висновку про наявність повноважень як слідчого, так і прокурора щодо складання клопотання про продовження строку тримання під вартою, а також підтримання такого клопотання у суді під час розгляду.

Посилання захисника на постанову ОП ККС ВС від 22.02.2021 (справа № 754/7061/15) не є релевантною, оскільки викладений у цьому рішенні висновок про те, що витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням та не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, здійснений судом касаційної інстанції у контексті вирішення питання щодо допустимості доказів, зібраних уповноваженою особою, під час розгляду обвинувачення по суті.

Окрім того, як убачається з матеріалів судового провадження, клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 складено слідчим 13.01.2026 та вручено підозрюваній 14.01.2026. У цьому клопотанні слідчим наведено мотиви неможливості завершення досудового розслідування до закінчення терміну дії попередньої ухвали та зазначено про необхідність отримання висновків експертів (фоноскопічної та мистецтвознавчої), без яких направлення обвинувального акту до суду є неможливим.

Дійсно, під час судового розгляду 19.01.2026 прокурором у судовому засіданні було надано слідчому судді постанову прокурора від 16.01.2026 про продовження строків досудового розслідування, якої не існувало на момент вручення клопотання підозрюваній ОСОБА_7 .

Така обставина очевидно не узгоджується із положеннями ст. 184 КПК України щодо вручення стороні захисту клопотання та усіх додатків, проте надання такого процесуального документу безпосередньо під час судового розгляду дозволило сторонам кримінального провадження та слідчому судді переконатись у продовженні строку досудового розслідування та ця обставина не могла істотно вплинути на права та інтереси підозрюваної.

Окрім того відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Висновки щодо обґрунтованості підозри.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованості оголошеної підозри суд зазначає, що за змістом п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України у разі наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Так, у справі «Кавала проти Туреччини» (рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1(с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1(с) ст. 5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

У цьому провадженні з наданих до клопотання документів (протоколів допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та власне підозрюваної ОСОБА_7 , інших доказів), а також зі змісту ж оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_7 може бути причетна до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ст. 156 ч. 2, 301? ч. 4 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Висновки щодо доведеності ризиків та застосування виключного запобіжного заходу.

Стосовно наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважав доведеними ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Під ризиками, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною першою статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення суд зазначає про те, що ані слідчим у клопотанні, ані прокурором в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_7 у минулому притягалась до будь-якого виду відповідальності, який би вказував на антисоціальну (кримінальну) поведінку особи, що у свою чергу нівелює висновки щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим суд наголошує, що можливе призначення в майбутньому кримінального покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, у певній мірі може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що підозрюваним буть вчинятись спроби ухилятись від органів досудового розслідування чи суду. У даному ж провадженні у сукупності із тяжкістю інкримінованого злочину та значного суспільного резонансу суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стосовно доводів захисника про застосування менш суворого запобіжного заходу (домашнього арешту), суд виходить з того, що відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Виходячи з переліку запобіжних заходів, закріплених у ст. 176 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Такий запобіжний захід має застосовуватися у тих випадках, коли застава є занадто м`яким запобіжним заходом, а тримання під вартою - занадто суворим.

Застосування цього запобіжного заходу передбачає втручання у приватне життя особи шляхом покладання на неї за рішенням суду заборон та обмежень. Із цих підстав домашній арешт розглядається в тій самій площині, що й тримання особи під вартою, оскільки він пов`язаний із позбавленням свободи, виходячи з розуміння положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

Домашній арешт за своєю сутністю є комплексом призначених за рішенням суду заборон і обмежень, які накладаються на підозрюваного (обвинуваченого) у зв`язку з його повною чи частковою ізоляцією у певному приміщенні, спрямовані на досягнення мети цього запобіжного заходу, реалізуються й контролюються правоохоронними органами у взаємодії з органом досудового розслідування, у чиєму провадженні знаходиться справа.

Як уже зазначалось вище, метою застосування будь-якого запобіжного заходу, у тому числі домашнього арешту, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання установленим ризикам, та з-поміж інших спробам незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню.

У цьому провадженні із оголошеної ОСОБА_13 підозри убачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ст. 156 ч. 2, 301? ч. 4 КК України вчинені нею відносно малолітньої дочки ОСОБА_10 , яка проживає за тією ж адресою, за якою сторона захисту просить визначити запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Таким чином з урахуванням малолітнього віку особи, відносно якої вчинено кримінальне правопорушення, а також її родинних зв`язків із підозрюваною, існує надзвичайно високий ступінь незаконного впливу ОСОБА_7 на таку особу, а відтак і перешкоджання кримінальному провадженню, що у свою чергу унеможливлює застосування до неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника в частині визначення застави, яка є непомірною для підозрюваної, суд зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною четвертою ст.182 КПК установлено, що розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Кримінальні правопорушення, передбачені ст. 156 ч. 2, 301? ч. 4 КК України, за якими ОСОБА_7 оголошено підозру, відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжкого (ч. 2 ст. 165 ККУ) та особливо тяжкого (ч. 4 ст. 301? ККУ) злочинів.

Розмір застави для різних категорій кримінальних правопорушень (злочинів) визначений п. 1-3 абз. 1 ч. 5ст. 182 КПК України, та з-поміж інших, щодо осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжкого злочину, встановлений у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею визначено підозрюваній заставу у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яка у свою чергу є мінімальною щодо осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжких злочинів.

За наведених обставин суд не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 січня 2026 року про продовження заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 156 ч. 2, 301? ч. 4 КК України залишити без змін.

Копію ухвали надіслати до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» для виконання.

Ухвала є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: