Провадження № 1-кп/537/47/2026
Справа № 537/6056/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука в складі колегії:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань у приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2025 року за №0000690, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, не працює, має малолітнього сина, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.6 ст.152, ч.6 ст.153, ч.1 ст.263 КК України,

у с т а н о в и в:

Крюківським районним судом м. Кременчука розглядається кримінальне провадження з обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.6 ст.152, ч.6 ст.153, ч.1 ст.263 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 подала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу тримання під вартою на строк 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи (ч.4 ст.153, ч.6 ст.152, ч.6 ст.153 КК України), тяжкого злочину проти громадської безпеки (ч.1 ст.263 КК України), за що нормами кримінального закону передбачено максимальне покарання за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі. Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 є запобігання спробам останнього: 1) переховуватися від суду, розуміючи тяжкість покарання за інкриміновані злочини, 2) продовжити свою злочинну діяльність, на що вказує обвинувачення його у вчиненні злочинів повторно, 3) здійснити вплив на неповнолітню потерпілу ОСОБА_6 , а також на свідків, серед яких є малолітня ОСОБА_10 , оскільки обвинувачений обізнаний про місце їх проживання, у зв`язку з чим може вчинити на них моральний тиск з метою спонукання їх до зміни показань або до відмови від давання показань під час судового розгляду кримінального провадження, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, й на такий ризик може вказувати характер пред`явленого обвинувачення. При визначенні виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 необхідно також врахувати, що він обвинувачується у вчиненні діяння, що посягає на фізичне, психічне та моральне здоров`я малолітньої дитини, яка у силу віку є повністю беззахисною. За обвинуваченням, ОСОБА_9 проживав однією сім`єю з цією малолітньою дитиною, а тому характер та спосіб вчинення інкримінованого злочину, зокрема насильницькі дії сексуального характеру над тілом дитини, вчинені проти її волі, в разі їх доведення, можуть свідчити про високий рівень суспільної небезпечності обвинуваченого, його небезпеку й для інших дітей та суспільства в цілому. ОСОБА_9 не одружений, офіційно не працевлаштований, не має визначеного місця проживання (не має права власності чи право користування на житло). Вказані обставини, на думку прокурора, прямо вказують на наявність для обвинуваченого ОСОБА_9 ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно і на правильність обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків. Строк обраного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується 09.02.2026 року о 24:00 год. Проте судом ще не досліджені усі докази, тому у вказаний строк не можливо закінчити розгляд справи та ухвалити вирок. А тому прокурор просила продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів із застосування насильства до малолітньої потерпілої.

Законний представник потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували щодо продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу тримання під вартою, посилаючись на те, що прокурор не довів наявність в діях обвинуваченого ризиків, передбачених ст.177 КПК України. ОСОБА_9 має постійне місце проживання у м. Кременчуці, стійкі соціальні зв`язки, підтримує стосунки зі своїми дітьми, допомагає їм матеріально. Має мати похилого віку та сестру інваліда, яких утримував до затримання. Працював займався ремонтом автомобілів, допомагав ЗСУ. Мав спільний бізнес з подружжям ОСОБА_11 , а саме спільний автомобіль, яким виконували оплатні перевезення за замовленням. Ці обставини підтвердили свідки: донька ОСОБА_12 та подруга ОСОБА_13 , яких за їх клопотанням допитали в судовому засіданні. Сам факт тримання ОСОБА_9 під вартою унеможливлює розгляд справи з технічних причин, оскільки його не можливо доставляти з установи попереднього ув`язнення в м. Полтава в приміщення суду в м. Кременчуці на час, коли в суді є електропостачання. Перебуваючи на волі ОСОБА_9 в будь-який час, визначений судом, буде з`являтися в судові засідання.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд установив наступне.

Згідно ст.331КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.08.2025 року відносно ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 18.08.2025 року 15 години 50 хвилин і до 30.08.2025 року 24 години 00 хвилин.

Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.08.2025 року підозрюваному ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 25.08.2025 року 17 години 15 хвилин і до 30.09.2025 року 24 години 00 хвилин.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.09.2025 року в підготовчому засіданні призначили судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2025 року за №0000690, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.153, ч.6 ст.152, ч.6 ст.153, ч.1 ст.263 КК України, у закритому судовому засіданні колегіально судом у складі трьох суддів в залі судових засідань в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука. Прийняли до розгляду цивільний позов, поданий представником адвокатом ОСОБА_14 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Визнали цивільним позивачем неповнолітню ОСОБА_6 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_7 та представник адвокат ОСОБА_14 . Визнали цивільним відповідачем ОСОБА_9 . Задовольнили клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обрали відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 29.09.2025 року по 27.11.2025 року включно.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30.10.2025 року у справі №537/6056/25, номер провадження 11-кп/814/1819/25 апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишили без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 29.09.2025 року щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів без зміни.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.12.2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09.02.2026 року включно.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Одночасно, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, його майновий стан, наявність судимостей, наявність у обвинуваченого місця роботи, його репутацію, дотримання ним умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

У відповідності до ст.5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений, з дотриманням положень ст.199 КПК України (ст.197 КПК України).

У ст.199 КПК України встановлено порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Вирішуючи в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, колегія суддів враховує, що ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи (ч.4 ст.153, ч.6 ст.152, ч.6 ст.153 КК України), тяжкого злочину проти громадської безпеки (ч.1 ст.263 КК України), за що за нормами кримінального закону за сукупністю злочинів установлено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу перевірив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, проти громадської безпеки.

Всі інші питання про фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, вказує на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, а також вчинення незаконного тиску на свідків, потерпілу для зміни ними своїх показань, що спростовує доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винним в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також особу обвинуваченого, особу потерпілої та свідків, суд вбачає обґрунтовані підстави вважати, що стосовно обвинуваченого на даний час наявні ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так обвинувачений ОСОБА_9 , в разі звільнення з-під варти, може переховуватися від суду, розуміючи тяжкість покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення, може чинити незаконний вплив на потерпілу та свідків, з метою зміни ними показань або відмови від давання показань, може продовжити злочинну діяльність, зокрема вчинивши інше кримінальне правопорушення, на що вказує його обвинувачення у вчиненні злочинів повторно, а також той факт, що він офіційно не працевлаштований, тобто не має легальних джерел для існування, при цьому не має право власності на житло, не довів наявність у нього права користування житлом, придатним для проживання, отже не має стійких соціальних зв`язків, достатніх для виключення наявних ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінюючи наявність ризику впливу обвинуваченого ОСОБА_9 на потерпілу, суд враховує її неповнолітній вік, в силу якого, за обвинувальним актом, вона навіть не розповіла про події одразу хоч матері, тому сам факт звільнення обвинуваченого з-під варти, може негативно вплинути на неповнолітню потерпілу, й можливість її дати показання суду.

Зважаючи на викладене вище, те, що ОСОБА_9 інкримінується вчинення, зокрема, особливо тяжких і тяжкого насильницьких злочинів із порушенням тілесної недоторканості малолітньої особи, протиправним насильницьким впливом на її тіло та свободу, вчиненням протиправних дій проти її волі, то ризик тиску (фізичного чи психологічного впливу) на потерпілу з метою зміни нею показань, підтверджує наявність ризику незаконно впливати на потерпілу чи свідків у цьому ж кримінальному провадженні, передбачені п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились зі стадії досудового розслідування та в ході розгляду справі судом.

Одночасно, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює, не проживав за місцем своєї реєстрації, не має власного житла, не проживав з членами своєї сім`ї, що вказує на відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, й підтверджує наявність ризику ухилитися від суду з метою уникнення відповідальності.

Суду не подано даних (медичних документів), які би підтверджували неможливість перебування ОСОБА_9 в установі попереднього ув`язнення чи отримання ним необхідного лікування. Водночас відповідно до ст.49 Конституції України, обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Суд критично відноситься к доводам сторони захисту про те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчинення злочинів майже за рік до його затримання, тому відсутні підстави вважати наявним ризик його ухилення від суду. Так, законний представник потерпілої звернулася в правоохоронні органи із заявою про злочин, вчинений щодо її малолітньої доньки, майже через рік після події, коли дитина їй розповіла про такі події. А ОСОБА_9 був затриманий одразу в день повідомлення йому про підозру у вчиненні цих злочинів. Тому очевидно, що він не мав можливості ухилитися від органів досудового розслідування чи суду.

Допитані в судовому засіданні свідки: донька ОСОБА_12 та подруга ОСОБА_13 , які характеризували позитивно ОСОБА_9 є його близькими особами, а тому й заінтересованими у розгляді питань у кримінальному провадженні на користь обвинуваченого.

Суд враховує доводи сторони захисту та показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про позитивні характеристики обвинуваченого ОСОБА_9 та щодо наявності в обвинуваченого родини, певних соціальних зв`язків з нею. Однак ці дані не спростовують наведених вище об`єктивних фактів, що вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та не вказують на можливість запобігти цим наявним ризикам в разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини справи, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків. Особисте зобов`язання для особи, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, не може попередити вище вказані ризики, визначені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. До суду не зверталися власники житлового приміщення у м. Кременчуці, де захист просив застосувати до нього домашній арешт, з клопотанням про надання дозволу щодо використання належного їм приміщення для виконання ОСОБА_9 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, в разі застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Суду не подані документи на підтвердження наявності у ОСОБА_9 права власності чи користування на житлове приміщення для застосування відбуття в ньому запобіжного заходу домашнього арешту. При цьому ОСОБА_9 повідомив, що зареєстрований у Дніпропетровській області у житловому приміщенні матері, але тривалий час там не проживали ані він, ані його мати, а йому не відомо, чи придатне зараз це приміщення для проживання. Його мати і сестра на теперішній час виїхали за кордон України. ОСОБА_9 не підтвердив наявність у нього коштів, за рахунок яких можливо забезпечити його перебування під цілодобовим домашнім арештом. До суду не зверталися особи, які заслуговують на довіру і могли б забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків не ухилятися від суду, не чинити тиск на потерпілу чи її законного представника, з клопотанням про передачу їм обвинуваченого ОСОБА_9 на поруки.

Згідно положень п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

А тому суд не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Закінчити судовий розгляд в межах дії попередньої ухвали суду про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не можливо, оскільки ще не допитано потерпілу, свідків, не досліджено усі докази.

За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_9 , з метою запобігання наявних ризиків, передбачених п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 194, 199, 331, 370-372, 383, 392, 393 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 05.02.2026 року по 05.04.2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для обвинуваченого, який перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складений та оголошений 05.02.2026 року о 16 год. 00 хв.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3