Справа № 308/9986/14-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/708/24 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2024.

Цією ухвалою:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгород Закарпатської області, громадянин України, українець, одружений, з вищою освітою, несудимий, мешканець АДРЕСА_1 , звільнений від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2, 3 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 364 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та заступника Ужгородського міжрайонного прокурора, поданого в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та Державного підприємства «Великолазівський» - залишено без розгляду та роз`яснено цивільним позивачам їх право на звернення до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він, являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора ДП «Великолазівський», умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи тривалий час в ділових відносинах з ОСОБА_11 , які виникли в результаті надання в оренду ОСОБА_10 частини території ферми громадянину ОСОБА_11 , в процесі чого, між ними виникли довірливі відносини та на початку літа 2009 року, точний день, година, місяць розслідуванням не встановлено, при черговій розмові з ОСОБА_11 , який звернувся до обвинуваченого ОСОБА_10 з проханням вирішити питання щодо продажу під будівництво земельної ділянки для його доньки ОСОБА_12 , обвинувачений надав йому завідомо неправдиву інформацію з метою заволодіння належними ОСОБА_11 грошовими коштами, а саме запевнив ОСОБА_11 в тому, що йому, як директору ДП «Великолазівський» надані повноваження по реалізації земельних ділянок площею 0,15 або 0,14 га з числа земель ДП «Великолазівський», і з метою переконання ОСОБА_11 в реальності укладення такої угоди, ОСОБА_10 запропонував йому самостійно обрати одну з двох земельних ділянок, розташування яких за проханням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 показав головний бухгалтер ДП «Великолазівський» ОСОБА_13

-2-

В подальшому, за отримання земельної ділянки ОСОБА_10 запропонував оплатити безпосередньо йому грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, як вартість земельної ділянки, яку має намір придбати ОСОБА_11 .

При цьому, ОСОБА_10 приховав від ОСОБА_11 відомості про відсутність у нього будь-яких повноважень на відчуження земельних ділянок ДП «Великолазівський» за відсутності дозволу Міністерства аграрної політики України та про відсутність у нього такого дозволу, які повинен був повідомити, переконавши ОСОБА_11 в наявності у нього таких повноважень, чим викликав у ОСОБА_11 переконання в реальності домовленостей, та спонукав останнього до передачі ОСОБА_10 грошових коштів в сумі 5000 (п`ять тисяч доларів США).

За таких обставин, ОСОБА_11 передав ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч ) доларів США в повному обсязі від імені ОСОБА_12 , які їй і належали.

Після отримання у ОСОБА_11 грошових коштів в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що по курсу національної валюти гривні станом на 01.06.2009 становить 38092 грн 50 коп., ОСОБА_10 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, а отримані грошові кошти не повертати, привласнив їх без оформлення жодних прибуткових касових чи інших документів та без внесення отриманих коштів на рахунок ДП «Великолазівський», жодної земельної ділянки громадянину ОСОБА_11 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши тим самим ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 38092 (тридцять вісім тисяч дев`яносто дві) грн 50 коп., яка відповідно до п. 2 примітки до ст. 185 КК України є значною.

Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.

Окрім того ОСОБА_10 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора ДП «Великолазівський», зловживаючи службовим становищем, тобто умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, перебуваючи тривалий час в ділових відносинах з ОСОБА_11 , які виникли в результаті надання в оренду ОСОБА_10 частини території ферми громадянину ОСОБА_11 , в процесі чого між ними виникли довірливі відносини, на початку літа 2009 року, точний день, година, місяць розслідуванням не встановлено, при черговій розмові з ОСОБА_11 , який звернувся до нього з проханням вирішити питання щодо продажу під будівництво земельної ділянки для його доньки ОСОБА_12 , надав йому завідомо неправдиву інформацію з метою заволодіння належними ОСОБА_11 грошовими коштами, а саме запевнив ОСОБА_11 в тому, що йому, як директору ДП «Великолазівський», надані повноваження по реалізації земельних ділянок площею 0,15 або 0,14 га з числа земель ДП «Великолазівський», і з метою переконання ОСОБА_11 в реальності укладення такої угоди запропонував йому самостійно обрати одну з двох земельних ділянок, розташування яких за проханням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 показав головний бухгалтер ДП «Великолазівський» ОСОБА_13 .

У подальшому, за отримання земельної ділянки ОСОБА_10 запропонував оплатити безпосередньо йому грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, як вартість земельної ділянки, яку має намір придбати ОСОБА_11 .

При цьому, ОСОБА_10 приховав від ОСОБА_11 відомості про відсутність у нього будь-яких повноважень на відчуження земельних ділянок ДП «Великолазівський» за відсутності дозволу Міністерства аграрної політики України та про відсутність у нього такого дозволу, які повинен був повідомити, переконавши ОСОБА_11 в наявності у нього таких повноважень, чим викликав у ОСОБА_11 переконання в реальності домовленостей, та спонукав останнього до передачі ОСОБА_10 грошових коштів в сумі 5000 (п`ять тисяч доларів США).

-3-

За таких обставин ОСОБА_11 передав ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч ) доларів США в повному обсязі від імені ОСОБА_12 , які їй і належали.

Після отримання у ОСОБА_11 грошових коштів в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що по курсу національної валюти гривні станом на 01.06.2009 становить 38092 грн 50 коп., ОСОБА_10 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, а отримані грошові кошти не повертати, привласнив їх без оформлення жодних прибуткових касових чи інших документів та без внесення отриманих коштів на рахунок ДП «Великолазівський», жодної земельної ділянки громадянину ОСОБА_11 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши тим самим ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 38092 (тридцять вісім тисяч дев`яносто дві) грн 50 коп., яка відповідно до п. 3 примітки до ст. 364 КК України є істотною.

За таких обставин, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 364 КК України (зі змінами внесеними згідно із Законом України № 270-VI від 15.04.2008), а саме зловживання службовим становищем, тобто, умисне з корисливих мотивів, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, яке заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

ОСОБА_10 являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», умисно, повторно, з корисливих спонукань, всупереч вимог статуту ДП «Великолазівський» в редакції 2011 року, відповідно до п. 5.5 якого, директор підприємства зобов`язаний попередньо погоджувати з уповноваженим органом управління (Міністерством аграрної політики та продовольства України) питання щодо вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, передачі в оренду, укладання договорів про спільну діяльність (спільний обробіток земельних ділянок) та інших видів договорів, що можуть призвести до вилучення земельних ділянок, зміни цільового призначення земельних ділянок або їх частини, які закріплені за підприємством на праві постійного користування, відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, Підприємство має право лише за попередньою згодою Уповноваженого органу управління, на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом, усвідомлюючи відсутність у нього такої згоди, однак, маючи намір обернути вказані грошові кошти на свою користь, в травні 2012 року, точний день та година досудовим розслідуванням не встановлено, надав завідомо неправдиву інформацію, а саме запевнив ОСОБА_9 в реальній можливості задоволити його прохання і реалізувати йому належну ДП «Великолазівський» територію площею біля 5,0 га, розташовану в с. Стрипа Ужгородського району з розташованими на ній будівлями колишнього складу, кузні, навісу для сіна, та артезіанської свердловини, за ціною 130000 (сто тридцять тисяч) грн, переконавши ОСОБА_9 в реальності обіцяної угоди.

У подальшому ОСОБА_10 , намагаючись надати своїм діям вигляду законних, уклав з сином ОСОБА_9 - ОСОБА_14 , двосторонній договір купівлі продажу від 08.06.2012, відповідно до якого ДП «Великолазівський» в особі директора ОСОБА_10 зобов`язується передати у власність (продати) покупцю майно в асортименті та кількості зазначених в накладній, земля по цьому договору, передається покупцеві в кількості 5,0 га з послідуючим оформленням її згідно чинного законодавства, ціна товару, що продається за цим договором становить 130000 (сто тридцять тисяч) грн.

Відповідно до умов договору, документом, що підтверджує передачу товару є накладна, підписана уповноваженими представниками сторін, продавець передає товар покупцеві за умови 100 % переоплати вартості товару, майна, оплата проводиться на

-4-

підставі виставленого продавцем рахунку в безготівковій формі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок продавця або шляхом готівкових розрахунків, продавець ДП «Великолазівський» зобов`язується виготовити свідоцтва на право власності на майно, а саме: на приміщення майстерні та на свердловину в селі Стрипа Ужгородського району, впродовж 30 днів від дати підписання договору.

ОСОБА_9 , будучи упевненим в намірах та правовій можливості ОСОБА_10 реалізувати йому належне ДП «Великолазівський» майно, передав останньому безпосередньо грошові кошти в сумі 130000 (сто тридцять тисяч) грн, після отримання яких ОСОБА_10 надав розпорядження касиру ОСОБА_15 оформити квитанції до прибуткових касових ордерів, № 302 від 23.07.2012 на суму 9000 грн, № 262 від 2.07.2012 на суму 10000 грн, № 263 від 2.07.2012 на суму 8760 грн, № 261 від 2.07.2012 на суму 10000 грн, № 260 від 2.07.2012 на суму 10000 грн, № 207 від 28.05.2012 на суму 3600 грн, № 209 від 28.05.2012 на суму 12935 грн, № 204 від 23.05.2012 на суму 3350 грн, № 145 від 13.04.2012 на суму 10000 грн, № 144 від 13.04.2012 на суму 9340 грн, № 130 від 13.04.2012 на суму 10000 грн та 7 квитанцій до прибуткових касових ордерів без номерів та дат, на суму 70000 грн, по 10000 грн на квитанції, і вказані оформлені, завірені його підписом та печаткою квитанції ОСОБА_10 передав ОСОБА_9 , запевнивши, що вони є підтвердженням про внесення ним грошових коштів в касу ДП «Великолазівський», однак всупереч реальним домовленостям про призначення платежу, ОСОБА_10 надав розпорядження касиру ОСОБА_15 оформити платіж, як передоплату за будматеріали та фінансову допомогу від ОСОБА_9 та зареєструвати оформлені прибуткові касові ордери в журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів за 2012 рік.

Після отримання від ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 130000 (сто тридцять тисяч) грн, ОСОБА_10 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд як директор ДП «Великолазівський», будь якого майна ОСОБА_9 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши останньому матеріальну шкоду в сумі 130000 (сто тридцять тисяч) грн, яка відповідно до п. 2 примітки до ст. 185 КК України є значною.

ОСОБА_10 являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», здійснюючи таким чином організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, зловживав своїм службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, використовував службове становище всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян за наступних обставин.

Зокрема, ОСОБА_10 являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», умисно, повторно, з корисливих спонукань, всупереч вимог статуту ДП «Великолазівський» в редакції 2011 року, відповідно до п. 5.5 якого, директор підприємства зобов`язаний попередньо погоджувати з уповноваженим органом управління (Міністерством аграрної політики та продовольства України) питання щодо вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, передачі в оренду, укладання договорів про спільну діяльність (спільний обробіток земельних ділянок) та інших видів договорів, що можуть призвести до вилучення земельних ділянок, зміни цільового призначення земельних ділянок або їх частини, які закріплені за підприємством на праві постійного користування, відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, Підприємство має право лише за попередньою згодою Уповноваженого органу управління, на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом, усвідомлюючи відсутність у нього такої згоди, однак маючи намір обернути вказані грошові кошти на

-5-

свою користь, в травні 2012 року, точний день та година досудовим розслідуванням не встановлено, надав завідомо неправдиву інформацію, а саме запевнив ОСОБА_9 в реальній можливості задоволити його прохання і реалізувати йому належну ДП «Великолазівський» територію площею біля 5,0 га, розташовану в с. Стрипа Ужгородського району з розташованими на ній будівлями колишнього складу, кузні, навісу для сіна, та артезіанської свердловини, за ціною 130000 (сто тридцять) грн, переконавши ОСОБА_9 в реальності обіцяної угоди.

У подальшому ОСОБА_10 , намагаючись надати своїм діям вигляду законних, уклав з сином ОСОБА_9 - ОСОБА_14 двосторонній договір купівлі продажу від 08.06.2012, відповідно до якого ДП «Великолазівський» в особі директора ОСОБА_10 зобов`язується передати у власність (продати) покупцю майно в асортименті та кількості зазначених в накладній, земля по цьому договору, передається покупцеві в кількості 5,0 га з послідуючим оформленням її згідно чинного законодавства, ціна товару що продається за цим договором становить 130000 (сто тридцять тисяч) грн.

Відповідно до умов договору, документом що підтверджує передачу товару є накладна, підписана уповноваженими представниками сторін, продавець передає товар покупцеві за умови 100 % переоплати вартості товару, майна, оплата проводиться на підставі виставленого продавцем рахунку в безготівковій формі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок продавця або шляхом готівкових розрахунків, продавець ДП «Великолазівський» зобов`язується виготовити свідоцтва на право власності на майно, а саме: на приміщення майстерні та на свердловину в селі Стрипа Ужгородського району на протязі 30 днів від дати підписання договору.

ОСОБА_9 будучи упевненим в намірах та правовій можливості ОСОБА_10 реалізувати йому належне ДП «Великолазівський» майно, передав останньому безпосередньо грошові кошти в сумі 130000 (сто тридцять тисяч) грн, після отримання яких ОСОБА_10 надав розпорядження касиру ОСОБА_15 оформити квитанції до прибуткових касових ордерів, № 302 від 23.07.2012 на суму 9000 грн, № 262 від 3.07.2012 на суму 10000 грн, № 263 від 3.07.2012 на суму 8760 грн, № 261 від 2.07.2012 на суму 10000 грн, № 260 від 2.07.2012 на суму 10000 грн, № 207 від 28.05.2012 на суму 3600 грн, № 209 від 28.05.2012 на суму 12935 грн, № 204 від 23.05.2012 на суму 3350 грн, № 145 від 13.04.2012 на суму 10000 грн, № 144 від 13.04.2012 на суму 9340 грн, № 130 від 13.04.2012 на суму 10000 грн та 7 квитанцій до прибуткових касових ордерів без номерів та дат, на суму 70000 грн, по 10000 грн на квитанції, і вказані оформлені, завірені його підписом та печаткою квитанції ОСОБА_10 передав ОСОБА_9 , запевнивши, що вони є підтвердженням про внесення ним грошових коштів в касу ДП «Великолазівський», однак всупереч реальним домовленостям про призначення платежу, ОСОБА_10 надав розпорядження касиру ОСОБА_15 оформити платіж як передоплату за будматеріали та фінансову допомогу від ОСОБА_9 та зареєструвати оформлені прибуткові касові ордери в журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів за 2012 рік.

Після отримання від ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 130000 (сто тридцять тисяч) грн, ОСОБА_10 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд як директор ДП «Великолазівський», будь якого майна ОСОБА_9 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши останньому матеріальну шкоду в сумі 13 000 (сто тридцять тисяч) грн, яка відповідно до п. 3 примітки ст. 364 КК України є значною.

Також, ОСОБА_10 являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», умисно, повторно, з корисливих спонукань, в порушення вимог п. 4.4, 5.3 статуту ДП «Великолазівський» в редакції 2001 року, відповідно до якого очолюване ним підприємство входило до сфери

-6-

управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, вимог ст. 5-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п. 6. 10 та 12 порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 803, достовірно усвідомлюючи, що відчуження майнових об`єктів здійснюється за попереднім погодженням з уповноваженим органом управління, при відсутності останньої, маючи намір обернути вказані грошові кошти на свою користь, взимку 2010 року, точний день та година досудовим розслідуванням не встановлено, надав завідомо неправдиву інформацію, а саме запевнив ОСОБА_6 в реальній можливості задоволити її прохання та реалізувати належні ДП «Великолазівський» приміщення для механізаторів та приміщення корівника-свинарника за ціною 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн, переконавши ОСОБА_6 в реальності обіцяної угоди.

У подальшому ОСОБА_10 , отримавши від ОСОБА_6 у лютому 2010 року готівкові кошти в сумі 70000 (сімдесят тисяч) грн за приміщення для механізаторів та 23.03.2010 готівкові кошти в сумі 80000 (вісімдесят тисяч) грн за приміщення корівника-свинарника, з метою реалізації своїх злочинних намірів, направлених на заволодіння вищевказаними грошовими коштами, надав вказівку підлеглим йому працівникам, які не були обізнані з намірами останнього, внести недостовірні відомості до накладних № 38 від 05.03.2012, № 5 від 22.03.2012, № 35 від 02.03.2012, № 36 від 02.03.2012 про реалізацію будівельних матеріалів від демонтажу корівника-свинарника, а також приміщення для механізаторів, самовільно прийняв рішення згідно винесеного ним наказу від 28.02.2012 про списання з балансу господарства корівника-свинарника, у зв`язку з пошкодженням стихією (снігопадом) та економічною неспроможністю відновлення, про оприбуткування будматеріалів на балансовий рахунок № 205, та їх відчуження ОСОБА_6 на загальну суму 170000 грн.

Згідно акту № 07-07/42 від 30.09.2013 ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Великолазівський» за період з 01.04.2011 по 30.06.2013 та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2010 по 01.04.2011, проведеної головним фінансовим інспектором відділу інспектування в агропромисловому комплексі та сфері використання природних ресурсів Держфінінспекції в Закарпатській області, встановлено, що згідно накладних від 22.02.2010 за № 5 та від 05.03.2012 за № 38, ДП «Великолазівський» реалізовано громадянці ОСОБА_6 будівельні матеріали, отримані від демонтажу приміщення механізаторів на суму 20000 грн та на суму 50000 грн відповідно.

За даними бухгалтерського обліку оприбутковано будівельні матеріали від приміщення механізаторів на загальну суму 70000 грн та реалізовано вказані матеріали на цю ж суму.

Ревізією документального підтвердження наявності та списання в розхід приміщення механізаторів встановлено, що за період 2010-2012 років та І квартал 2013 року, на балансі підприємства, такий об`єкт нерухомості, як приміщення механізаторів не рахувався. Акти на списання даного об`єкту до ревізії не надано.

Оплату за вказані будівельні матеріали в сумі 50000 грн проведено громадянкою ОСОБА_6 по прибуткових касових ордерах від 05.03.2012 за № 87, 88, 89, 90 та 91.

Надходження коштів в сумі 20000 грн, як оплата за будівельні матеріали відпущені громадянці ОСОБА_6 по накладній від 22.02.2010 за № 5 в ревізійному періоді за даними бухгалтерського обліку ДП «Великолазівський» не значиться.

Разом з тим, приміщення механізаторів з грудня 2010 року використовується ДП «ВиноГрад», який, згідно договору про надання послуг від 20.12.2010, є замовником у ДП «Великолазівський», тоді як згідно накладної від 22.02.2010 за № 5 та від 05.03.2012 за № 38, будівельні матеріали від його ліквідації на загальну суму 70000 грн значаться відпущеними ОСОБА_6

-7-

Окрім того ревізією виявлено, що на підставі акта списання основних засобів № 1, затвердженого керівником підприємства 01.03.2012 в бухгалтерському обліку відображено списання з балансу корівникасвинарника первісною вартістю 161800 грн та нульовою вартістю.

Причина списання зазначена в акті: пошкоджено бурею і снігопадом в ніч з 16.02.2012 на 17.02.2012, заломлено кришу, відновленню не підлягає і економічно не вигідно.

Згідного даного акту значиться, що від демонтажу даної будівлі отримано матеріалів в загальній сумі 80000 грн, які у свою чергу значаться реалізованими ОСОБА_6 згідно накладних від 02.03.2012 за № 35 та № 36. Згідно наявних на накладній відбиток штампів, оплата за будівельні матеріали в зазначеній сумі проведена ОСОБА_6 шляхом внесення готівки в касу підприємства.

В бухгалтерському обліку ДП «Великолазівський» списання з балансу вказаної будівлі відображено наступними проводками: за дебетом субрахунку 131 «Знос основних засобів» і кредитом субрахунку 101 «Основні засоби» відображено списання будівлі на суму 161800 грн; за дебетом рахунку 205 «Матеріали» і кредитом субрахунку 746 «інші доходи від звичайної діяльності» відображено оприбуткування будівельних матеріалів на суму 80000 грн.

В ході контрольної перевірки фактичної наявності основних засобів, станом на 11.07.2013, проведеної в складі комісії, встановлено, що на господарському дворі ДП «Великолазівський» (мікрорайон Горяни, вул. Стуса, 348) наявна будівля корівника-свинарника.

Таким чином, встановлено, що будівлю корівника-свинарника первісною вартістю 161800 грн ДП «Великолазівський» було реалізовано громадянці ОСОБА_6 , як об`єкт нерухомості.

Після отримання у ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн, ОСОБА_10 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд як директор ДП «Великолазівський», будь якого майна ОСОБА_6 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши останній матеріальну шкоду в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн, яка відповідно до п. 3 примітки ст. 185 КК України є великим розміром.

Крім того ОСОБА_10 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», зловживав своїм службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, використовував службове становище всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки інтересам ОСОБА_6 за наступних обставин.

Зокрема, ОСОБА_10 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», умисно, повторно, з корисливих спонукань, в порушення вимог п.4.4., 5.3. статуту ДП «Великолазівський» в редакції 2001 року, відповідно до якого очолюване ним підприємство входило до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, вимог ст. 5-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п. 6. 10 та 12 порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою КМУ № 803, достовірно усвідомлюючи, що відчуження майнових об`єктів здійснюється за попереднім погодженням з Уповноваженим органом управління, при відсутності останньої, маючи намір обернути вказані грошові кошти на свою користь, взимку 2010 року, точний день та година досудовим розслідуванням не встановлено, надав завідомо неправдиву інформацію, а саме запевнив ОСОБА_6 в реальній можливості задоволити її прохання та реалізувати належні ДП «Великолазівський» приміщення для механізаторів та приміщення корівника-свинарника за ціною 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн, переконавши ОСОБА_6 в реальності обіцяної угоди.

-8-

У подальшому, ОСОБА_10 , отримавши від ОСОБА_6 у лютому 2010 року готівкові кошти в сумі 70000 (сімдесят тисяч) грн за приміщення для механізаторів та 23.03.2010 готівкові кошти в сумі 80000 (вісімдесят тисяч) грн за приміщення корівника-свинарника, з метою реалізації своїх злочинних намірів, направлених на заволодіння вищевказаними грошовими коштами, надав вказівку підлеглим йому працівникам, які не були обізнані з намірами останнього, внести недостовірні відомості до накладних № 38 від 05.03.2012 , № 5 від 22.03.2012, № 35 від 02.03.2012, № 36 від 02.03.2012, про реалізацію будівельних матеріалів від демонтажу корівника-свинарника, а також приміщення для механізаторів, самовільно прийняв рішення згідно винесеного ним наказу від 28.02.2012 про списання з балансу господарства корівника-свинарника, у зв`язку з пошкодженням стихією (снігопадом) та економічною неспроможністю відновлення, про оприбуткування будматеріалів на балансовий рахунок № 205 та їх відчуження ОСОБА_6 на загальну суму 170 000 грн.

Згідно акту № 07-07/42 від 30.09.2013, ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Великолазівський» за період з 01.04.2011 по 30.06.2013 та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2010 по 01.04.2011, проведеної головним фінансовим інспектором відділу інспектування в агропромисловому комплексі та сфері використання природних ресурсів Держфінінспекції в Закарпатській області, встановлено що згідно накладних від 22.02.2010 за № 5 та від 05.03.2012 за № 38, ДП «Великолазівський» реалізовано громадянці ОСОБА_6 будівельні матеріали, отримані від демонтажу приміщення механізаторів на суму 20000 грн та 50000 грн, відповідно.

За даними бухгалтерського обліку оприбутковано будівельні матеріали від приміщення механізаторів на загальну суму 70000 грн та реалізовано вказані матеріали на цю ж суму.

Ревізією документального підтвердження наявності та списання в розхід приміщення механізаторів встановлено, що за період 2010-2012 років та І квартал 2013 року, на балансі підприємства, такий об`єкт нерухомості як приміщення механізаторів не рахувався. Акти на списання даного об`єкту до ревізії не надано.

Оплату за вказані будівельні матеріали в сумі 50 000 гривень проведено громадянкою ОСОБА_6 по прибуткових касових ордерах від 05.03.2012 № 87, 88, 89, 90 та 91.

Надходження коштів в сумі 20000 грн, як оплата за будівельні матеріали, відпущені громадянці ОСОБА_6 по накладній від 22.02.2010 за № 5, в ревізійному періоді за даними бухгалтерського обліку ДП «Великолазівський» не значиться.

Разом з тим, приміщення механізаторів з грудня 2010 року використовується ДП «ВиноГрад», який, згідно договору про надання послуг від 20.12.2010, є замовником у ДП «Великолазівський», тоді як згідно накладної від 22.02.2010 за № 5 та від 05.03.2012 за № 38, будівельні матеріали від його ліквідації на загальну суму 70000 грн значиться відпущено ОСОБА_6 .

Окрім того ревізією виявлено, що на підставі акта списання основних засобів № 1, затвердженого керівником підприємства 01.03.2012 в бухгалтерському обліку відображено списання з балансу корівника свинарника первісною вартістю 161800 грн та нульовою вартістю. Причина списання зазначена в акті: Пошкоджено бурею і снігопадом в ніч з 16.02.2012 на 17.02.2012, заломлено кришу, відновленню не підлягає і економічно не вигідно.

Згідного даного акту значиться, що від демонтажу даної будівлі отримано матеріалів в загальній сумі 80 000 грн, які в свою чергу значаться реалізованими ОСОБА_6 згідно накладних від 02.03.2012 за № 35 та 36. Згідно наявних на накладній відбиток штампів, оплата за будівельні матеріали в зазначеній сумі проведена ОСОБА_6 шляхом внесення готівки в касу підприємства.

-9-

В бухгалтерському обліку ДП «Великолазівський» списання з балансу вказаної будівлі відображено наступними проводками: за дебетом субрахунку 131 «Знос основних засобів» і кредитом субрахунку 101 «Основні засоби» відображено списання будівлі на суму 161800 грн; за дебетом рахунку 205 «Матеріали» і кредитом субрахунку 746 «інші доходи від звичайної діяльності» відображено оприбуткування будівельних матеріалів на суму 80000 грн.

У ході контрольної перевірки фактичної наявності основних засобів, станом на 11.07.2013, проведеної в складі комісії, встановлено, що на господарському дворі ДП «Великолазівський» (мікрорайон Горяни, вул. Стуса, 348) наявна будівля корівника-свинарника.

Таким чином, встановлено, що будівлю корівника-свинарника первісною вартістю 161800 грн ДП «Великолазівський» було реалізовано громадянці ОСОБА_6 , як об`єкт нерухомості.

Після отримання у ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн, ОСОБА_10 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд як директор ДП «Великолазівський», будь якого майна ОСОБА_6 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши останній матеріальну шкоду в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн, яка відповідно до п. 3 примітки ст. 364 КК України є тяжким наслідком.

Рішення суд мотивував тим, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2, 3 ст. 190 КК України, ч. 1, 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), у яких обвинувачується ОСОБА_10 , відносяться до тяжких злочинів, тому строк притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності сплив. Зокрема, судом враховано, що з часу вчинення інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень минуло більше десяти років, обвинувачений клопотав про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку зі спливом строків давності.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 30.10.2024 скасувати та постановити нове рішення, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 364 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 800000 грн. В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 посилається на незаконність рішення суду про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_10 з нереабілітуючих підстав та незаконно відмовив у стягненні на користь потерпілої заподіяної їй злочином моральної шкоди. Звертає увагу на те, що обвинувачений упродовж судового розгляду тривалістю 10 років не відшкодував потерпілій заподіяну злочином шкоду. Стверджує про невиконання судом вимог про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів. Окрім іншого, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 жодного разу не надавав свій паспорт громадянина України, про що неодноразово наголошувалось потерпілою.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, потерпілих, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані учасники судового розгляду належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того, апеляційний суд враховує думку представника потерпілої, який не заперечив про розгляд справи у відсутності ОСОБА_6 , яка обізнана про день та час судового розгляду.

-10-

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 щодо безпідставного застосування судом першої інстанції положень ст. 49 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч. 2, 3 ст. 190 КК України, ч. 1, 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), у зв`язку із закінченням строків давності, апеляційний суд бере до уваги таке.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

За ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

-11-

Тобто, встановивши обставини, що дають підстави для закриття кримінального провадження, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Наведені норми закону вказують на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд провадження судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі (№ 309/1201/15-к).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, встановив, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме: за ч. 2 ст. 190 КК України (зі змінами внесеними згідно із Законом України № 270-VI від 15.04.2008), у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , згідно з нормами статті 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років; за ч. 3 ст. 190 КК України (зі змінами внесеними згідно із Законом України № 270-VI від 15.04.2008), у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , згідно з нормами ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) є тяжким злочином за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років; за ч. 1 ст. 364 КК України (зі змінами внесеними згідно із Законом України № 270-VI від 15.04.2008), у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , згідно з нормами ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років; за ч. 2 ст. 364 КК України (зі змінами внесеними згідно із Законом України № 270-VI

-12-

від 15.04.2008), у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , згідно з нормами ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Вказані кримінальні правопорушення передбачені ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 364 КК України (зі змінами внесеними згідно із Законом України № 270-VI від 15.04.2008) були вчинені 01.06.2009, у травні та червні 2012 року, а тяжкі злочини, передбачені ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України (зі змінами внесеними згідно із Законом України № 270-VI від 15.04.2008) були вчинені у лютому 2010 року, таким чином з дня їх вчинення минуло більше десяти років, а тому сплинув строк притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

З дня вчинення кримінального правопорушення і на час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений не ухилявся від слідства або суду, перебіг строків давності не переривався і не зупинявся. З урахуванням цих обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог закону, перевірив передбачені ст. 49 КК України підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності, врахував доводи сторони захисту, за ініціативою якої вирішувалося питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, заслухав з цього приводу думку прокурора, який не заперечував щодо його задоволення, а також заперечення потерпілої щодо його задоволення, тому прийняв обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані (офіційні відомості, документи, будь-які докази тощо) з приводу ухилення обвинуваченого ОСОБА_10 від досудового розслідування та суду в цьому кримінальному провадженні, зокрема оголошення його в розшук та зупинення кримінального провадження, а також вчинення ним нового кримінального правопорушення, що засвідчує безперервність перебігу строків давності за ст. 49 КК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що попри загальні доводи апеляційної скарги представника потерпілої, які зводяться до відсутності підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 , у контексті положень ст. 49 КК України, такі доводи є безпідставними, оскільки не спростовують висновків суду щодо спливу строку давності, що перешкоджає подальшому кримінальному переслідуванню ОСОБА_10 .

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 про відсутність у матеріалах кримінального провадження копій технічних носіїв інформації, на яких зафіксовані судові засідання, що на переконання представника потерпілої є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, є неспроможними і такі відхиляються з огляду на таке.

Технічна фіксація судових засідань в суді першої інстанції здійснювалася за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua, посилання на файли технічної фіксації, які зберігаються у централізованому файловому сховищі, зазначених у журналах судових засідань, що відповідає вимогам Інструкції щодо роботи з технічними засобами фіксування судового засідання, затвердженої наказом Державної судової адміністрації № 156 від 06.06.2022.

-13-

Що стосується доводів представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про незаконність залишення без розгляду цивільних позовів, то слід вказати наступне.

Закриття кримінального провадження у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

У разі постановлення судом ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Така позиція узгоджується із практикою Верховного Суду (постанови від 15.01.2019 у справі № 185/442/16-к, від 15.05.2019 у справі № 617/609/15-к, від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, від 10.01.2022 у справі № 661/2681/18, від 19.12.2023, у справі 378/1005/20, від 08.05.2024 у справі № 376/2282/21, від 12.02.2025 у справі №758/6166/22).

Крім того, як вбачається з приписів ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вказаних приписів кримінального процесуального закону, суд першої інстанції, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_10 з підстав, передбачених ст. 49 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та, закривши кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, зазначив про залишення цивільного позову потерпілих без розгляду та про можливість потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , а також прокурора, який подав позов в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та Державного підприємства «Великолазівський» звернутися до суду з цивільним позовом у порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за наявності настання спливу строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, та згоди обвинуваченого на таке звільнення, було обов`язком суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд вкотре акцентує увагу на тому, що із системного аналізу КПК та КК України слідує, що передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої на таке звільнення, а також про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє обвинуваченого ОСОБА_10 від обов`язку відшкодувати заподіяну його діями шкоду.

Як неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine» від 09.12.94). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною;

-14-

більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001).

Під час перегляду оскаржуваної ухвали в межах апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не встановлено таких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни ухвали в цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, в цілому не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у частині прийняття рішення про застосування до ОСОБА_10 положень ч. 1 ст. 49 КК України, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2024 про звільнення ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2, 3 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 364 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України,- без змін.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді