Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5884/25
Номер провадження 1-кп/711/462/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0001241 від 16.04.2025 про продовження строку запобіжного заходу стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Драгово Хустського району Закарпатської області, українця, громадянина України, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, стрільця 1 відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, молодшого сержанта, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Придніпровським районним судом м. Черкаси здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

До початку судового засідання прокурор ОСОБА_6 через канцелярію подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави.

У судовому засіданні, обґрунтовуючи клопотання, прокурор ОСОБА_3 вказував на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 ризик переховування від суду під тягарем кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення,оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, а його небажання виконувати конституційний обов`язок із захисту держави є негативним прикладом для військовослужбовців його військової частини;

- п. 3 ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, якими є військовослужбовці військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, що надали викривальні щодо обвинуваченого показання;

- п. 4 - ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, який зумовлений можливістю створення обвинуваченим штучних доказів та підбурювання військовослужбовців його військової частини, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень на його користь;

- п. 5 - ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, що зумовлений статусом ОСОБА_4 як військовослужбовця, призваного за мобілізацією, який у разі незастосування до нього тримання під вартою може вчинити нове правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби. Про наявність вказаного ризику також свідчить та обставина, що раніше до Придніпровського районного суду м. Черкаси прокурор скеровував клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_4 , у задоволенні якого судом було відмовлено через категоричне заперечення підозрюваним у судовому засіданні наміру продовжувати проходження військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора, погодився на продовження його тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 у вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою покладався на думку обвинуваченого та розсуд суду, вказав на безальтернативність застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу з огляду на злочин, у якому той обвинувачується.

Заслухавши думку сторін, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу або його зміну, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини відповідно до статті 178 КПК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2025 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 31 добу в межах строку досудового розслідування, а саме до 02.07.2025 включно, без визначення розміру застави.

За клопотанням прокурора Придніпровський районний суд м. Черкаси ухвалою від 30.06.2025 продовжив строк тримання ОСОБА_4 під вартою на 60 днів, по 29.08.2025, без визначення застави. Тримання під вартою ОСОБА_4 також продовжене ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.08.2025 по 27.10.2025.

Аналізуючи наведені прокурором ризики як підставу для продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 суд вважає, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику переховування від суду під тягарем кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд враховує, що ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищує ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводить, що ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду є достатньо високим.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Оскільки на цей час свідки у кримінальному провадженні не допитані, ризик впливу на них обвинуваченим у разі перебування на волі залишається істотним і суттєвим.

Також суд вважає актуальним ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, про можливе продовження вчинення ним протиправних дій, перш за все пов`язаних із несенням військової служби, свідчить та обставина, що ОСОБА_4 мав реальну можливість скористатися встановленим державою інститутом звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, проте категорично її відкинув через стійке небажання продовжувати проходження військової служби і намір уникнути її будь-яким способом.

Одночасно з тим, суд не вбачає заявленого прокурором і передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки стороною обвинувачення не зазначено жодних об`єктивних обставин та не надано доказів, які б підтверджували існування заявленого ризику. Суд також звертає увагу, що вказаний ризик прокурором фактично зведений до незаконного впливу на свідків, що дублює сутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і свідчить про його необґрунтованість. Коло свідків під час досудового розслідування установлене, необхідні слідчі дії з ними виконані, тому наразі відсутні підстави вважати реальною можливість виявлення будь-яких нових свідків з числа військовослужбовців військової частини, до якої ОСОБА_4 прибув після самовільного залишення військової служби.

На переконання суду, інший менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, чи забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків, а тому вказані обставини та ризики виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою і підстав для зміни запобіжного заходу на цьому етапі судового провадження суд не вбачає.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Враховуючи запровадження у державі режиму військового стану, високу суспільну небезпечність злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , відомості про особу обвинуваченого, інтереси кримінального провадження, зокрема обов`язкову участь обвинуваченого у судовому розгляді, та інтерес суспільства, що полягає в притягненні до відповідальності осіб, які вчиняють злочини проти порядку несення військової служби, відсутність відомостей про майновий стан ОСОБА_4 , суд не вбачає підстав для визначення застави на цьому етапі судового провадження.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доцільність продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177-178, 181, 199, 331, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 07 грудня 2025 року включно, без визначення розміру застави, з утриманням в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню, однак може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду скарги апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Копії ухвали направити до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор», вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1