КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5732/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 27 листопада 2025 року включно. У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 , поданого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 . Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. У випадку незнаходження апеляційним судом підстав для зміни запобіжного заходу, розглянути альтернативні заходи у вигляді застави.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що оскаржувана ухвала містить шаблонні формулювання та є необґрунтованою, озвучені мотиви та підстави сторони обвинувачення необхідності продовження запобіжного заходу носять компілятивний характер.

Щодо обставини, яка вказує на відсутність заходів безпеки утриманців СІЗО та інших пенітенціарних закладів, захисник зазначає, що ОСОБА_7 є народним депутатом України, який тимчасово перебуває за адресою: 04050, місто Київ, вул. Дегтярівська, 13 (ДУ «Київський слідчий ізолятор», який відноситься до закладів пенітенціарної служби). Захисник зауважує, що за відкритою інформацією ДУ «Київський слідчий ізолятор» не облаштований, як і усі інші заклади пенітенціарної системи бомбосховищами, що позбавляє адміністрацію та особовий склад забезпечити відповідні заходи безпеки під час ракетно-бомбових ударів відносно осіб, які там утримуються.

На думку захисника, вказані обставини необхідно оцінювати в контексті можливості виконання ОСОБА_7 інших видів заходів забезпечення кримінального провадження та судового розгляду без створення загроз життю та здоров`ю останнього.

Окрім того, умови в усіх пенітенціарних установах України, в тому числі ДУ «Київський слідчий ізолятор» визнані численними рішеннями ЄСПЛ неналежними та такими, які принижують честь та гідність, а також з урахуванням того, що обвинувачений надмірно тривалий час тримається під вартою, що дає підстави змінити обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід на інший, який не пов`язаний з триманням під вартою.

Щодо міжнародного оприлюднення та акцентування на фактах порушення прав та гарантій ОСОБА_7 , захисник зазначає про існування системних політичних проблем пов`язаних із переслідуванням осіб, які критикували або надавали оцінку діючий владі. Також слід врахувати, що ОСОБА_7 є особою, яка веде активне політичне життя і перш за все він особисто зацікавлений в об`єктивному і безсторонньому суді, який встановить усі обставини справи, а відтак, він не зацікавлений в уникненні від слідства. Більш того, держава може забезпечити повний контроль особи і тому безпідставно заявляти, що особа може виїхати або залишити межі України в умовах правового режиму воєнного стану.

Крім того, захисник наголошує на необґрунтованості обвинувачення щодо ОСОБА_7 . Зазначає про погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 .

Захисник зауважує, що в своєму клопотанні прокурор вкотре лише вказав на наявність ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу. Заявлене прокурором клопотання за процесуальним змістом і формою не відповідає вимогам ст.184 КПК України. Так, стороною обвинувачення наведені лише абстрактні, не підтверджені доказами припущення про існування заявлених ризиків. Протягом останніх понад двох років, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання сторони обвинувачення, застосовує стандартне формулювання в усіх ухвалах - ризики не зменшилися та продовжують існувати. При цьому не аналізує обставини, що експертні дослідження завершені, відсутні недопитані свідки, і взагалі змінилися обставини, які вказують на незаконність звинувачень.

Апелянт наголошує, що до ОСОБА_7 може бути застосований інший (альтернативний) запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Так, ОСОБА_7 не є військовослужбовцем, звинувачення у кримінальних правопорушеннях не входять до злочинів відповідно до статей 402-405, 497, 408, 429 КК України, а відтак твердження сторони обвинувачення про безальтернативність запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, є необґрунтованими.

Крім того, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2025 року по справі №761/37898/24 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в рамках кримінального провадження №0002261 від 24.11.2020 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 111 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, про високу імовірність настання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, свідчать обставини встановлені судом першої інстанції та які характеризують особу обвинуваченого. Так, хоча ОСОБА_7 і є раніше не судимим, має певні стійкі соціальні зв`язки, однак на даний час обвинувачується у вчиненні декількох умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та основ національної безпеки України, а отже будучи неізольованим на даному етапі кримінального провадження від суспільства в рамках такого запобіжного заходу як тримання під вартою, з метою уникнення кримінальної відповідальності, при першій можливості, може переховуватись від суду.

Крім того, враховуючи стадію кримінального провадження (судове провадження), обізнаність обвинуваченого про свідків у кримінальному провадженні, які мають надати свої показання в суді, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що вказані обставини на даний час не мінімізують встановлених ризиків, тому, з урахуванням наведеного, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як про це просить захисник, не вбачається.

Посилання захисника на відсутність доказів існування заявлених прокурором ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з судових матеріалів, фактичних обставин інкримінованих правопорушень та даних, щодо особи обвинуваченого.

Посилання апелянта на можливість визначення судом розміру застави не спростовує правильність висновків суду, оскільки, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, та в межах своїх повноважень не визначив розмір застави у кримінальному провадженні і таке рішення є обґрунтованим.

Посилання апелянта на погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , було предметом розгляду суду першої інстанції, який врахував відсутність відповідних підтверджень з цього приводу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, обвинувачений ОСОБА_7 в умовах перебування у слідчому ізоляторі має можливість отримати належне медичне обслуговування та пройти всі необхідні обстеження, у тому числі використовуючи з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ДУ «Київський слідчий ізолятор» не облаштований бомбосховищами, що позбавляє адміністрацію та особовий склад забезпечити відповідні заходи безпеки під час ракетно-бомбових ударів відносно осіб, які там утримуються, колегія суддів зазначає наступне.

Питання безпеки осіб, які тримаються під вартою не належить до повноважень суду будь-якої інстанції, а підлягає відповідному нормативному регулюванню шляхом прийняття законів, постанов, що є прерогативою законодавчої та виконавчої гілок влади. Адже варто розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя. Разом з тим, відсутність бомбосховищ на території ДУ «Київського слідчого ізолятора» не може бути безумовною підставою для обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість обвинувачення є передчасними на даному етапі провадження, оскільки рішення про доведеність вини особи за пред`явленим обвинуваченням, суд приймає лише на підставі досліджених доказів, яким оцінка надається в нарадчій кімнаті під час судового розгляду.

На думку колегії суддів клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи, що істотних порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4