УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 501/851/24

провадження № 51 - 3430 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 липня 2025 року в кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000711 від 30 березня 2023 року, щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ског Сенінського району Вітебської області Республіки Білорусь, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України,

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 407 ч. 5 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 27 червня 2022 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Початок строку відбування покарання вказано рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 .

Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_4 , відповідно до наказу командира військової частини від 18 січня 2023 року № 9, зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду стрільця-санітара 1 роти морської піхоти 1 батальйону морської піхоти військової частини. Будучи військовослужбовцем військової служби на вказаній посаді стрільця-санітара у військовому званні «матрос», ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 9, 11, 16, 127 - 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України умисно, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану 02 лютого 2023 року о 08 годині самовільно залишив місце служби, яка дислокувалась у м. Чорноморську та ухилявся від проходження військової служби до 12 години 29 лютого 2024 року. Цього дня о 10 годині ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) ТУ ДБР у м. Миколаєві та повідомив про вчинений ним злочин.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 липня 2025 рокузалишено без задоволення апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , а вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_4 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, при цьому посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та недотримання судами загальних засад кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що суд першої інстанції, проголосивши 24 квітня 2024 року резолютивну частину вироку, не вручив ОСОБА_4 повний текст вироку, який було складено після 24 квітня 2024 року, і це, на думку захисника, вказує на порушення таємниці нарадчої кімнати. Захисник вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог ст. 370 ч. 1, ст. 371 частин 1, 2, ст. 376 частин 1, 7, ст. 615 ч. 15 КПК України та постановив вирок у неправосудний спосіб, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції, на думку захисника, в порушення вимог ст. 419 КПК України належним чином не перевірив доводи його апеляційної скарги, не обґрунтував своє рішення та безпідставно залишив апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за

ст. 407 ч. 5 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

За змістом касаційної скарги незаконність рішення суду першої інстанції захисник убачає в порушенні судом першої інстанції вимог ст. 412 КПК України, оскільки ним був порушений порядок складання і проголошення судового рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 371 ч. 2 КПК України вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Згідно з ст. 376 ч. 1 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Учасники судового провадження відповідно до ч. 6 вказаної статті мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Згідно зі ст. 615 ч. 15 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Як убачається з вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2024 року судовий розгляд відбувався за правилами ст. 349 ч. 3 КПК України, відповідно до якої суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У вироку зазначена думка учасників щодо можливості продовжити розгляд справи відповідно до положень ст. 349 ч. 3 КПК України, оскільки ОСОБА_4 вину повністю визнав та просив не досліджувати докази у повному обсязі.

У резолютивній частині вказаного вище вироку міститься посилання суду на те, що повний текст судового рішення буде проголошено 26 квітня 2024 року о 09 годині, що не суперечить вимогам ст. 615 ч. 15 КПК України.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

З рішення апеляційного суду вбачається, що суд розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , доводи якої є аналогічними доводам його касаційної скарги, де він також вказував на порушення порядку проголошення вироку, перевірив їх та усупереч таким доводам визнав їх необґрунтованими, навівши відповідні мотиви.

Так, суд апеляційної інстанції під час розгляду встановив, що обвинувачений ОСОБА_4 вирок суду отримав майже одразу, спочатку на телефон, потім паперову його копію нарочно. При цьому суд послався на показання ОСОБА_4 , який в суді апеляційної інстанції зазначив, що це ніяким чином не вплинуло на його права. Тобто апеляційним судом було перевірено дотримання вимоги процесуального закону судом першої інстанції щодо вручення обвинуваченому копії судового рішення і порушень вимог цього закону не встановлено.

Апеляційний суд свої висновки щодо відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в частині що стосується проголошення вироку місцевого суду належним чином обґрунтував та навів відповідні мотиви прийнятого рішення.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України

є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Обставини складання і проголошення вироку суду у цьому кримінальному не призвели до порушення прав ОСОБА_4 як на захист, так і на доступ до правосуддя, що також підтвердив засуджений в апеляційній інстанції, і будь-яким іншими чином не вплинули на законність та обґрунтованість судових рішень, а тому не є підставами відповідно до ст.412 КПК України для скасування судових рішень.

Доводи касаційної скарги захисника про порушення таємниці нарадчої кімнати під час проголошення вироку є неспроможними, оскільки суд у резолютивній частині вироку вказав дату і час проголошення повного тексту рішення, що допускається в умовах воєнного стану, а інших доводів, які б вказували на порушення таємниці нарадчої кімнати, захисник в касаційній скарзі не зазначив.

Таким чином, відповідно до копій судових рішень суди дотримались вимог кримінального процесуального закону, при цьому не допустили істотних порушень цього закону, визначених ст. 412 КПК України, забезпечивши право ОСОБА_4 на захист, отримання ним копії судового рішення та оскарження цього рішення з дотриманням загальних засад кримінального провадження.

Враховуючи вище вказане, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою навирок Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 липня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3