В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

склад учасників справи:

прокурор - ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород матеріали кримінального провадження № 0001646 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25 серпня 2025 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Холмок, Ужгородського р-н, Закарпатської обл., громадянин України, з початково освітою, тимчасово непрацюючий, неодружений, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

встановив:

23 жовтня 2025 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт з додатками.

Органом досудового розслідування встановлено, що 24.08.2025, близько 09 год. 40 хв., у ОСОБА_4 , під час перебування на території храму, що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Легоцького, 35, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме жіночого гаманця з грошовими коштами, який належить потерпілій ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій корисливий мотив щодо незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_4 , перебуваючи на території храму, що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Легоцького, 35, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою незаконного, безкоштовного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав з дитячого візка, жіночий гаманець, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 4000 гривень, після чого покинув місце події, маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_6 , матеріального збитку на загальну суму 4000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні, прокурор ОСОБА_3 , підтримав обвинувальний акт та подав на затвердження суду угоду про визнання винуватості, яку просив затвердити оскільки вона укладена відповідно до положень КПК України з урахуванням вимог КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинену в умовах воєнного стану визнав, зазначив, що угоду укладав добровільно без будь якого тиску і просить таку затвердити.

В підготовчому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просив врахувати всі обставини укладення угоди та затвердити таку.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, прокурор надав заяву потерпілої в якій остання зазначила, що не бажає приймати участь у судовому засіданні, надала прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 ..

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходив з наступного.

Зміст угоди про визнання винуватості від 17 листопада 2025 року відповідає змісту ст.472 КПК України та дотримано вимоги які враховуються прокурором при укладання угоди про визнання винуватості передбачені ч.1 ст.369 КПК України.

Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та визнав себе винуватим відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст.474 КПК України, суд враховує, що умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, а також призначити узгоджене сторонами міру покарання.

У даному кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_6 пред`явила цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4000 грн. 00 коп..

Обвинувачений та його представник проти задоволення цивільного позову в повному об`ємі не заперечили.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, прокурором подана заява потерпілої про розгляд справи у відсутності останньої.

Пунктом 10 ч.1 ст.56 КПК України передбачено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частинами 1,2,3 ст.22, ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року за № 3 встановлено, що вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Судом встановлено, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 було завдано матеріального збитку на загальну суму 4000 грн. 00 коп., а відтак цивільний позов підлягає до задоволення.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001646 від 25 серпня 2025 року не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 472, 474, 475, 476 КПК України,-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 17 листопада 2025 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст.ст.36, 37 КПК України, надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні за № 0001646 від 25 серпня 2025 року, та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати винним ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази у справі, а саме:

- відеозапис з камер внутрішнього відео нагляду - залишити при матеріалах справи;

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001646 від 25 серпня 2025 року не обирався.

Цивільний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 4000 (чотири тисячі) гривень у відшкодування матерільної шкоди

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, якщо не було подано апеляційної скарги.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 376 КПК України роз`яснюється обвинуваченому, захиснику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1