Справа № 562/3061/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

15.12.2025 року

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_5 ,

представника цивільного відповідача-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження №0000057 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Демидівка Рівненської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в :

04 серпня 2025 року близько 18:00 години (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) неподалік магазину «Зернятко» по вул.Незалежності, 54/2в м.Здолбунів Рівненської області ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, в ході словесного конфлікту з малолітнім ОСОБА_8 умисно наніс останньому один удар долонею правою руки по потиличній ділянці голови, внаслідок чого спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді припухлості в області потиличної ділянки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України визнав частково та по суті пояснив, що 04 серпня 2025 року близько 18:00 години він вийшов з магазину «Зернятко» та побачив групу неповнолітніх дітей, серед яких був потерпілий ОСОБА_8 , який бив ногою об стіну магазину, яка обложена пінопластом, і з матюками казав, що стіна не міцна і він може її розбити. Через це він підійшов до ОСОБА_8 вдарив його долонею руки по потилиці. Наміру завдавати тілесні ушкодження він не мав, а захищав своє майно та хотів припинити хуліганські дії потерпілого. Заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків в сумі 4260,37 грн. та 2000000 грн. моральних збитків не визнає за відсутністю доказів на підтвердження заявлених в інтересах малолітнього вимог.

Оцінюючи зібрані по справі докази, досліджені у судовому засіданні в їх сукупності суд, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, яке розцінює як обраний ним спосіб захисту, вважає, що вина ОСОБА_7 у скоєному кримінальному правопорушенні доведена повністю.

Так, допитаний у судовому засіданні малолітній потерпілий ОСОБА_8 за участі його законного представника ОСОБА_4 та соціального психолога ОСОБА_9 показав, що 04 серпня 2025 року він разом зі своїми друзями пішов гуляти неподалік місця свого проживання та проходячи повз магазин «Зернятко» помітив на фасаді павука, якого вирішив роздавити взутою ногою. Після того як він вдарив ногою по стіні магазину до нього підійшов ОСОБА_7 та сильно вдарив його рукою по потилиці. Усю подію знімала на мобільний телефон його знайома. Про даний факт він розповів старшому брату, а той мамі. Через декілька днів він з мамою звернувся до лікарів, оскільки в нього боліла голова, через що тривалий час знаходився на лікуванні та відвідував лікарів.

Показання потерпілого щодо обставин події підтверджуються протоколом огляду документів від 26 серпня 2025 року та долученим до нього відеозаписом події, що не заперечується обвинуваченим.

Згідно висновку експерта №91 у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у вигляді припухлості в області потиличної ділянки, яке виникло від однієї травматичної дії (удару) тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею (без відображення індивідуальних особливостей травмуючої поверхні), що цілком можливо при нанесенні удару долонною поверхнею кисті руки сторонньою особою з достатньою силою нанесення (спричинення) характерною для виникнення даного виду тілесного ушкодження та згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Указане тілесне ушкодження у ОСОБА_8 могло утворитися за три доби до звернення його за медичною допомогою, а саме 04 серпня 2025 року.

З огляду на досліджені судом докази у справі доводи обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на спричинення малолітньому потерпілому тілесних ушкоджень суд оцінює критично.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 умисно наніс потерпілому легке тілесне ушкодження, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд враховує, що кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, згідно ст.12 КК України, є кримінальним проступком, за місцем проживання він характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої особи.

За таких умов суд рахує, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання без ізоляції від суспільства можливе.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

З долучених законним представником малолітнього потерпілого ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_8 до позовної заяви фіскальних чеків на підтвердження понесених витрат на лікування в загальній сумі 4260,37 грн. вбачається, що їх частина є нечитабельна, а решта чеків на придбання медичних препаратів та платні послуги не підтверджуються належними доказами щодо призначеного лікарями лікування.

Крім того, відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

На обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди в сумі 2000000 грн. позивач зазначив, що протиправними діями відповідача моральному здоров`ю малолітнього ОСОБА_8 завдано значної шкоди, оскільки його життя було перенасичене негативними емоціями та психічними переживаннями.

Водночас, з висновків експерта №91 вбачається, що термін перебування малолітнього ОСОБА_8 на амбулаторному лікуванні не відповідає клініко-морфологічній картині тілесного ушкодження.

Згідно ст.23 ЦК України та роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, враховуються вимоги розумності та справедливості.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз та в будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої йому протиправними діями обвинуваченого підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

На підтвердження понесених витрат законний представник потерпілого надала акт виконаних робіт в рамках кримінального провадження, за яким загальна вартість послуг адвоката становить 30000 грн. (участь у допиті неповнолітнього, участь на стадії досудового слідства, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка цивільного позову, участь в судових засіданнях, ознайомлення з відзивом, формування правової позиції).

Водночас, такі процесуальні витрати не деталізовані та доказів реального їх понесення (оплати) потерпілим суду не надано, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Речові докази в справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.129, 368-371, 374, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_8 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований по зареєстрованого по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП відсутній, зареєстрований по АДРЕСА_2 ) 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У решті вимог відмовити.

Документи кримінального провадження №0000057 залишити у матеріалах кримінальної справи протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Суддя: