У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000146, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року, відносно

ОСОБА_8 який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, мешкає АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_12 , ОСОБА_13

обвинувачений ОСОБА_8 ,

захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представник потерпілих адвокат ОСОБА_14

потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з 18.10.2021 р.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 49 416,05 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

До вступу вироку в законну силу, раніше обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та справу направити на новий судовий розгляд в інший суд за місцем вчинення злочину.

Захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_10 просить вирок суду змінити, визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України та призначити відповідне покарання.

Захисник ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_8 не погоджуючись з вироком суду, вважає, що під час досудового розслідування грубо порушувались його права, оскільки досудове розслідування проводилось з ознаками фальсифікації, його дії перекваліфікували незаконно, а самого його з матеріалами провадження не ознайомлювали. Жодних слідчих дій з ним не проводили, не повідомили про право на суд присяжних, обвинувальний акт він не отримував.

Також ОСОБА_8 зазначає, що новий обвинувальний акт йому вручили в кінці одного з судових засідань, коли прокурор змінив обвинувачення. На його думку, це порушило його право на захист, при цьому, суд не задовольнив жодного його клопотання.

Обвинувачений наполягає на тому, що не мав наміру завдавати шкоди потерпілому, а лише захищався від його дій, оскільки ОСОБА_17 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поводився агресивно, а коли потягнувся до лівої кишені, де, був ніж, він почав захищатися.

Крім того, апелянт вважає, що смерть потерпілого настала внаслідок невчасно наданої медичної допомоги.

Захисник ОСОБА_9 зазначає, що стороною обвинувачення не доведено суб`єктивної сторони інкримінованого діяння, обставини справи свідчать про те, що дії ОСОБА_8 мали ознаки необхідної оборони, а не умисного злочину.

На переконання захисника ОСОБА_9 , кримінальне провадження розглядалось незаконним складом суду, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Як вбачається з матеріалів справи, до складу колегії суддів входили судді ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які є близькими особами. При цьому, вони спільно брали участь у вирішенні питання про самовідвід судді ОСОБА_18 , поданий останньою у зв`язку з цими обставинами.

Захисник стверджує, що вказане є підставою для обов`язкового відводу обох суддів відповідно до ч. 2 ст. 75 КПК України, оскільки участь близьких осіб у розгляді справи порушує принципи об`єктивності, неупередженості та незалежності суду. Незважаючи на це, відвід заявлено не було, а тому розгляд справи здійснювався колегією у складі, що суперечить вимогам закону.

На думку захисника, таке порушення вплинуло на забезпечення права обвинуваченого на справедливий суд і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування вироку.

Крім того, в апеляційній скарзі вказується на системні порушення прав обвинуваченого під час досудового розслідування, зокрема вимог ст. 290 КПК України. Обвинувальний акт ОСОБА_8 не був вчасно вручений, а ознайомлення з матеріалами забезпечено формально. Так, слідча повідомила про завершення досудового розслідування 24.03.2022 р., надіславши повідомлення за адресою місця проживання, хоча обвинувачений перебував під вартою. Повідомлення не вручено, підписів немає, етапування для ознайомлення не здійснено. Протокол "ознайомлення" складено без участі ОСОБА_8 (у графі прочерк), а час, наданий захисникам, становив менше години на ознайомлення з кількома томами матеріалів.

Обвинувальний акт датований 25.03.2022 р., однак жодної розписки про його отримання ні обвинувачений, ні захисники не підписували. Фактично обвинувачення вручено вже під час судового засідання, після його зміни прокурором, що унеможливило підготовку до захисту. Захисник вважає, що ці обставини свідчать про істотне порушення права на захист і тягнуть недопустимість доказів.

Також у скарзі наголошується на порушеннях процесуального порядку направлення справи до суду, ненаданні достатнього часу для підготовки до захисту, а також на фальсифікації окремих доказів, що не були належно перевірені судом. Серед іншого, суд не дослідив підробність розписок, реєстру досудового розслідування, протокол ознайомлення з матеріалами, а відповідні доводи захисту були проігноровані. У вироку ці питання не аналізувалися, а відхилені однією загальною фразою, що суперечить вимогам ст. 370 КПК України та правовим позиціям Верховного Суду.

Захисник також стверджує, що смерть потерпілого настала внаслідок ненадання своєчасної медичної допомоги, однак суд не дослідив це питання належним чином і не викликав відповідних експертів.

Окремо звертається увага на те, що обвинувачений утримувався під вартою в умовах, які фактично унеможливлювали конфіденційне спілкування із захисниками, зокрема внаслідок його необґрунтованого переведення до установи, розташованої на значній відстані від суду. Це створювало реальні перешкоди для підготовки захисту та участі в судовому провадженні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Захисник зауважує, що суд визнав ОСОБА_8 винним, ґрунтуючись переважно на припущеннях і окремих показаннях, що не пояснюють усі обставини події, та фактично переніс тягар доведення невинуватості на захист, що суперечить ч. 2 ст. 62 Конституції та ст. 17 КПК України.

Судом проігнорована версія сторони захисту, щодо наявності в діях обвинуваченого необхідної оборони, підтвердженням якої є показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які описують потерпілого як агресивного, у стані сильного алкогольного сп`яніння, що створювало реальну загрозу. Суд не з`ясував, чи могли рухи й погрози потерпілого об`єктивно сприйматися, як суспільно-небезпечне посягання, не призначив психологічної експертизи для перевірки стану сильного душевного хвилювання у обвинуваченого (ст. 116 КК України).

Захисник звертає увагу на те, що докази відеозапису та експертиза підтверджують «неприцільний» удар обвинуваченого. Так камери фіксують лише один різкий рух: потерпілий змінює положення тіла, удар припадає в груди, після чого самостійно відходить. Комісійна експертиза № 47-К від 15.05.2024 р. вказує, що рановий канал «не виключає» випадковий перехід удару з руки на грудну клітку, проте суд відхилив цей висновок без аналізу та без призначення повторної експертизи.

Показання свідка ОСОБА_24 некритично прийняті до уваги, і це єдине твердження про «цілеспрямований» удар ножем, що суперечить відеозапису та показанням більшості інших свідків.

Захисник вважає, що дії обвинуваченого мають кваліфікуватись за ст. 124 КК України, як перевищення меж оборони, а не ч. 1 ст. 115 КК України, що доводиться - агресією з боку потерпілого, спонтанністю конфлікту, відсутності демонстрації ножа до інциденту та лише один удар свідчать про оборонний характер дій. Суд не розглянув альтернативи подвійної форми вини (умисел на дію та необережність щодо наслідків) і не оцінив можливості кваліфікації дій за ч. 2 ст. 121 КК України.

Апелянт вказує на наявність процесуальних порушень на досудовій стадії, зокрема повідомлення про завершення слідства надіслано на домашню адресу ОСОБА_8 , хоча останній перебував у слідчому ізоляторі. Протокол «ознайомлення» складено без нього, захисникам надали менше години на ознайомлення з кількома томами справи.

Новий обвинувальний акт, а саме перекваліфікація дій ОСОБА_8 з п. 2 ч. 2 ст. 115 на ч. 1 ст. 115 КК України вручили просто в залі суду, і захисту не дали часу підготуватися.

Захисник вважає, що судом допущено обмеження права на захист у суді, оскільки 11.03.2025 р. суд розпочав дебати без адвоката ОСОБА_10 (поважна неявка), та відмовив у перерві, клопотаннях про додаткові експертизи й допит прокурора, а також у поверненні підсудного до ближчого СІЗО, що ускладнило конфіденційне спілкування із захисниками.

Крім наведеного, на думку захисника, призначене ОСОБА_8 покарання явно суворе та несправедливе, з огляду на те, що суд призначив 10 років позбавлення волі, не оцінивши спонтанність конфлікту, добровільне відшкодування шкоди, наявність малолітньої дитини та відсутність попередньої злочинної поведінки. Посилання суду на позицію потерпілих щодо суворішого строку не співмірні з цілями виправлення та превенції (ст. 65, 414 КПК України).

Через неповноту судового слідства та невідповідність висновків фактичним обставинам, захисник вважає за необхідне безпосередньо перевірити відеозапис, експертизи та показання свідків, що спростовують умисел обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню, а провадження закриттю за наступних обставин.

На думку захисника, стороною обвинувачення не доведено умислу обвинуваченого ОСОБА_8 на позбавлення життя потерпілого, а зібрані докази свідчать лише про необхідну оборону чи щонайбільше перевищення її меж. Жоден зі свідків не бачив моменту удару, відео не фіксує погроз, а потерпілий після інциденту пішов самотужки, що, на переконання захисника, спростовує умисел на вбивство та підтверджує оборонний характер дій ОСОБА_8 . Крім того, суд обмежився констатацією факту ножового поранення, не з`ясував, чи погрози й рухи потерпілого могли сприйматися обвинуваченим як реальне посягання; не перевірив версію про сильне душевне хвилювання (ст. 116 КК України) і не призначив психологічної експертизи, попри клопотання захисту.

Захисник звертає увагу на процесуальні порушення, в ході досудового розслідування, оскільки обвинувальний акт і реєстр матеріалів датовані 25.03.2022 р., але ні ОСОБА_8 , ні захисникам їх своєчасно не вручили; повідомлення про закінчення слідства надіслали на домашню адресу, хоча підозрюваний перебував у СІЗО. Протокол «ознайомлення» складено без його участі; захисникам надали менше години на ознайомлення з кількома томами справи.

Апелянт зауважує, що 11.03.2025 р. суд відмовився оголосити перерву для підготовки до дебатів, попри відсутність адвоката ОСОБА_11 з поважної причини. Суд не задовольнив клопотання про додаткові експертизи, допит прокурора як свідка та повернення ОСОБА_8 до ближчої установи тримання під вартою, чим ускладнив конфіденційне спілкування з адвокатами.

Захисник наголошує, що прокурор перекваліфікував дії ОСОБА_8 з п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України, вже під час судового розгляду, копію нового обвинувального акта вручили безпосередньо в залі, що позбавило захист реальної можливості підготуватися, до зміненого обвинувачення.

Захисник акцентує увагу на тому, що посилання суду на наявність умислу обмежилися загальними фразами, а доводи сторони захисту про необхідну оборону, можливу подвійну форму вини та ненадання медичної допомоги потерпілому залишилися без оцінки, а допустимість ключових доказів без обґрунтування.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

16.10.2021 р. близько 21.50 год. ОСОБА_8 сидів біля столу, що стояв поруч з приміщенням продуктового магазину, розташованого на перетині вулиць Шевченко та Шкільної в с. Семенівка Первомайського району Миколаївської області. В цей час він звернув увагу на раніше не знайомого йому ОСОБА_17 , який перебував біля сусіднього столу. ОСОБА_8 вирішив познайомитись з ОСОБА_17 та підсів до столу, за яким сидів останній. Під час спілкування, ОСОБА_8 та ОСОБА_17 встали з-за столу та в цей час у ОСОБА_8 виникла гостра раптова неприязнь до ОСОБА_17 , що послугувала мотивом до вбивства останнього. Реалізуючи раптово виниклий умисел на позбавлення ОСОБА_17 життя, ОСОБА_8 дістав з кишені належний йому ніж, який визнав достатнім знаряддям для досягнення злочинної мети. Далі, діючи з прямим умислом, направленим на протиправне заподіяння смерті потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи небезпечність наслідків та бажаючи їх настання, умисно, зі значною силою, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_17 один удар ножем, який тримав у правій руці, в область знаходження життєво важливих органів грудної клітки, в наслідок чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітки зліва з ушкодженням серцевої сорочки і поверхневим ушкодженням серця, від чого настала смерть ОСОБА_17 . Після вчинення протиправних дій ОСОБА_8 залишив місце події, а потерпілий ОСОБА_17 на шляху госпіталізації до лікарні помер, внаслідок завданого ОСОБА_8 проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини зліва із внутрішньо-плевральною кровотечею та пошкодженням серцевої сорочки та верхівки серця. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_17 , перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті останнього.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, завдав смерть людини, дані про особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується позитивно, є фізичною особою-підприємцем, має неповнолітню дитину, хвору матір, раніше не судимий, позицію потерпілих, щодо призначення більш суворого покарання ніж просив прокурор, обставини які пом`якшують покарання повне відшкодування моральної шкоди потерпілим, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Згідност.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч.1 ст.8, ч.1 ст. 9 КПК України).

Як визначено положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 8 КПК України, законодавцем визначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень п. «а» §3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 7.03.2000 та 4.07.2000 та «Ващенко проти України» від 26.06.2008, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст. 6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» §3 ст. 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Частиною 1 статті 293 КПК України визначено обов`язок прокурора щодо надання копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику. Зокрема законодавець визначив, що одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.

Згідно системного аналізу положень ч. 4 ст. 110 та ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен відповідати всім вимогам викладеним у ст. 291 КПК України, зокрема і щодо долучення до обвинувального акта розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України).

З наведеного слідує, що надання копії обвинувального акта підозрюваному це процесуальна дія, яка надає можливість особі, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, бути невідкладно повідомленою про сутність і зміст висунутого проти неї обвинувачення і вжити заходів захисту від безпідставного обвинувачення.

Слід звернути увагу на те, що Кримінальне процесуальне законодавство закріплює вимогу щодо надання обвинувального акта під розписку, однак містить прогалину з цього приводу у випадках, коли його неможливо вручити підозрюваному особисто або коли особа ухиляється від його отримання.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі Mattoccia проти Італії (заява № 23969/94) зазначається, що обов`язок інформування обвинуваченого повністю лягає на плечі сторони обвинувачення і його неможливо виконати пасивно, зробивши інформацію доступною, але не довівши її до відома захисту. У своїй прецедентній практиці ЄСПЛ зазначає, що особа має бути повідомлена про матеріальні факти, тобто ті, що свідчать про вчинення нею певного правопорушення та на яких базується обвинувачення, а також про юридичні факти, тобто кваліфікацію цих фактів відповідно до законодавства. Пункт 3 (а) статті 6 Конвенції вказує на необхідність особливої уваги до повідомлення особи про обвинувачення; деталі злочину відіграють вирішальну роль у кримінальному процесі.

Хоча норма щодо повідомлення особи про обвинувачення не визначає, що відповідна інформація повинна бути надана у письмовій формі … вона вказує на необхідність особливої уваги, яку слід приділяти повідомленню про обвинувачення; ця норма також не зазначає про особливі формальні вимоги до повідомлення особи про фактичні та законні підстави її обвинувачення (параграф 53 Рішення Великої Палати у справі Pelissier та Sassi проти Франції; Рішення у справі Kamasinski проти Австрії від 19 грудня 1989 року, заява № 9783/82, параграф 79). Втім, якщо неможливість ознайомлення з обвинуваченням, розуміння обвинувачення спричинена власними діями обвинуваченого, він не в праві стверджувати про порушення його права на захист (Рішення у справі Campbell та Fell проти Сполученого Королівства від 28 червня 1984 року, заяви № 7819/77, 7878/77, параграф 96).

Підходи, викладені в цих та інших рішеннях Європейського суду з прав людини, в концепції національного кримінального провадження дають змогу визначити такі критерії для вручення обвинувального акта особі, щодо якої відсутня можливість вручити такий обвинувальний акт особисто:

-стороною обвинувачення вжито заходи для повідомлення особі про намір вручити обвинувальний акт;

-стороною обвинувачення вжито заходи для надання особі копії обвинувального акта;

-внаслідок дій сторони обвинувачення, пов`язаних з наданням копії обвинувального акта, особа мала можливість дізнатися про факт наявності щодо неї такого обвинувачення.

Разом з тим, у цьому кримінальному проваджені, стороною обвинувачення не в повній мірі дотримано даних вимог процесуального закону.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт у кримінальному проваджені № 0000146 від 17.10.2021 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 115 КК України складено 25.03.2022 р., разом з реєстром матеріалів досудового розслідування до даного обвинувального акту, окрім іншого також додано розписку обвинуваченого ОСОБА_8 ,який на той час утримувався в умовах ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», від 25.03.2022 р. про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Проте, як вбачається з наданої стороною захисту довідки начальника ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» ОСОБА_25 № 20/6/3 від 25.01.2024 р., обвинувачений ОСОБА_8 з 19.10.2021 р. по 14.07.2023 р. утримувався в умовахДУ «Миколаївський слідчий ізолятор». Згідно добових відомостей обліку та вагонних списків тимчасово вибулих осіб з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» 10.12.2021 р., а також з 20.03.2022 р. до 31.03.2022 р. ОСОБА_8 за межі слідчого ізолятору не вибував. Згідно журналу «Обліку кореспонденції осіб, які тримаються в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» в період часу з 01.03.2022 р. до 30.04.2022 р. кореспонденція від ув`язненого, а також на його адресу не надходила.

Як вбачається з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 24.03.2022 р. зматеріалами даного кримінального провадження ознайомлені захисник ОСОБА_9 , ОСОБА_26 , у графі підозрюваний стоїть прочерк.Крім того, з протоколу про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 24.03.2022 р. вбачається, що з матеріалами даного кримінального провадження ознайомлені захисник ОСОБА_9 , ОСОБА_26 , у графі підозрюваний ОСОБА_8 також стоїть прочерк. Тобто є слушними доводи захисників, про те, що стороною обвинувачення обвинувальний акт не був вчасно вручений обвинуваченому ОСОБА_8 чим, було істотно порушено його права, а саме право бути невідкладно повідомленим про сутність і зміст висунутого проти нього обвинувачення і вжити заходів захисту від безпідставного обвинувачення.

Як уже зазначалось судом, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.Право на ознайомлення з усіма матеріалами досудового розслідування гарантує реалізацію конституційного права підозрюваного на отримання інформації, зокрема, щодо суті пред`явленого обвинувачення та стану розгляду справи, а також забезпечує підозрюваному чи його захиснику можливість підготувати захист від пред`явленого обвинувачення.

Отже, право на ознайомлення із матеріалами досудового розслідування та право на отримання інформації про закінчення розслідування у кримінальному провадженні є складовими конституційного права на захист.

Разом з тим, вказані доводи сторони захисту, щодо порушення прав обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції належним чином перевірені не були.

На переконання колегії суддів, наведене свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки під час такого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення (ч. 1 ст. 410 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Повнота судового розгляду є обов`язковою передумовою доведеності обвинувачення, а її недотримання, згідно ст. 410 КПК України, може полягати у залишенні недослідженими обставин та/або доказів, що можуть мати істотне значення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Ураховуючи встановлене під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що під час судового провадження щодо ОСОБА_8 , вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконано не у повній мірі.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що з огляду на допущені місцевим судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 , слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, з використанням наданих процесуальних можливостей дослідити доводи, наведені в апеляційних скаргах, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді даної справи, та в залежності від установленого прийняте законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишено запобіжний захід тримання під вартою.

Ураховуючи особливості апеляційного розгляду, передбачені главою 31 КПК України, якими обмежені можливості вирішення питання щодо запобіжного заходу в межах процедури апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою попередження ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, враховуючи, що йому інкримінується особливо тяжкий злочин, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 415, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду м. Миколаєва від 13 березня 2025 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання вартою строком на 60 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3