ВИРОК

іменем України

26.12.2025 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі суду кримінальне провадження № 0000550 відносно:

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Добропілля Донецької області, громадянки України, освіта середня, вдови, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючої робітником з комплексного обслуговування й ремонту будинків (1 пос. окл.) у Вільненській гімназії Губиниської селищної ради, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , т.м. НОМЕР_1 ,

яка обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_2 ,

УСТАНОВИВ:

01.07.2025 близько 09:00 години ОСОБА_2 знаходилась в коридорі житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де у неї виникла словесна сварка з ОСОБА_6 .

В ході розвитку конфлікту ОСОБА_2 на ґрунті особистих неприязних відносин, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, не маючи на меті спричинити потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження і не передбачаючи їх настання, хоча повинна була і могла їх передбачити, наблизилась до потерпілої ОСОБА_6 та, стоячи навпроти останньої, обома своїми руками штовхнула її у плечі та остання від приданого прискорення впала на живіт та вдарилась лівою рукою об підлогу коридору вищевказаної квартири.

Внаслідок необережних злочинних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження у виді уламкового переламу лівої променевої кістки зі зміщенням уламків у тильну сторону, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад двадцять один день.

Дії обвинуваченої ОСОБА_2 , які виразились у спричинені необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Допитавши обвинувачену ОСОБА_2 , потерпілу ОСОБА_6 , свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про винність обвинуваченої ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй діяння при обставинах, викладених у вироку, в межах обвинувачення, пред`явленого та не зміненого прокурором в суді.

Так, у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, визнала у повному обсязі, заявила про щиросердне каяття у вчиненому та показала, що 01.07.2025 близько 10:00 години за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає вона та її малолітній син, прийшли її свекор ОСОБА_7 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_6 , яка почала махати руками та кричати, що вони тут будуть жити. Вона попросила, щоб ОСОБА_7 вивів співмешканку, проте ОСОБА_7 на це ніяк не відреагував. Зокрема, всі перебували у коридорі квартири. ОСОБА_6 стояла біля туалету, тобто ближче до виходу з квартири. ОСОБА_6 почала кричати, що вона тут ніхто та звати її ніяк, виганяла її з малолітнім сином на вулицю. Її це обурило і вона почала захищати свою територію, розсердилася та хотіла виштовхнути ОСОБА_6 із квартири, у зв`язку із чим підійшла до ОСОБА_6 , взяла її за праву руку, направила у бік виходу, придала прискорення та штовхнула, від чого потерпіла спотикнулася об косяк двері та впала.

Обвинувачена зазначила, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності: 1/3 частина ОСОБА_7 і 1/6 частина її покійному чоловіку ОСОБА_8 , а вона із сином зареєстровані в цій квартирі. До смерті її чоловіка сварок із свекром та його співмешканкою не було. Сварки почались на підставі спадкових відносин за квартиру. Вона звернулася до нотаріальної контори для отримання спадщини як в своїх інтересах, так і в інтересах сина, проте не отримала свідоцтво про право на спадщину через відсутність коштів на оплату нотаріальних послуг.

01.07.2025 сварка була ініційована ОСОБА_6 , яка із її свекром прибули за місцем її проживання і намагалися вигнати її з сином із квартири, потерпіла говорила, що буде проживати в цій квартирі, а вона була категорично проти цього. Коли штовхала ОСОБА_6 , вона не бажала спричинити їй будь-які тілесні ушкодження, а лише хотіла, щоб потерпіла пішла з квартири.

В подальшому вона дзвонила потерпілій та просила вибачення, на що потерпіла сказала, що вибачення їй не потрібні.

У подальшому вона перестала проживати в квартирі з 26.07.2025 через примусову евакуацію родин з дітьми з міста Добропілля, через близькість до фронту та бойових дій.

Обвинувачена ОСОБА_2 зазначила суду, що вона має хворобливий стан здоров`я, оскільки страждає на онкологічне захворювання, у неї видалена молочна залоза, вона носить протез, проходить періодичні лікування хіміотерапією, у зв`язку із чим є особою з інвалідністю, на цей час є внутрішньо-переміщеною особою та проживає з сином в с. Вільне, де офіційно працевлаштована.

Суд визнає покази обвинуваченої ОСОБА_2 , як доказ її винуватості, що відповідає положенням ст. 95 КПК України, враховуючи те, що ці покази обвинуваченої узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_6 , будучи допитаною у судовому засіданні, показала, що вона разом із ОСОБА_7 01.07.2025 близько 10:00 години прибули за місцем проживання ОСОБА_2 , яка, на її думку, вкрала документи на квартиру і пішла до нотаріуса без їх відома, подавши відповідну заяву. Коли вони приїхали, ОСОБА_2 виганяла їх з квартири, викинула речі ОСОБА_7 , була в стані алкогольного сп`яніння, після запою. ОСОБА_7 сам відчинив квартиру, оскільки є її власником. ОСОБА_7 розмовляв із ОСОБА_2 , але вона почала їх виганяти і ОСОБА_2 схопила її за руку та штовхнула. Від поштовху вона впала та зламала руку, коли впала на підлогу.

Після чого вона викликала поліцію.

Потерпіла зазначила, що обвинувачена не просила вибачення, лише зателефонувала та прохала забрати заяву із поліції.

Свідок ОСОБА_7 , будучи допитаним у судовому засіданні, показав, що він приїхав розбиратися з ОСОБА_2 , оскільки вона забрала документи на квартиру, яка належить йому та його покійному сину. Обвинувачена почала їх виганяти, викидати їх речі, після чого схопила потерпілу. Він в цей час відвернувся і потерпіла впала. Зазначив, що коли він відвернувся та хотів піти, обвинувачена цим скористалась та, на його думку, вдарила потерпілу, від чого потерпіла впала і зламала руку. Хоча сам момент контакту він не бачив, оскільки відвернувся.

У відповідності до протоколу огляду місця події з фотоілюстративною таблицею від 01.07.2025 слідує, що було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення за адресою: АДРЕСА_1 , де впала потерпіла ОСОБА_6 .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 03.09.2025 слідує, потерпіла ОСОБА_6 за участю статиста ОСОБА_9 , перебуваючи в каб. № 9 тимчасової дислокації СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області за адресою: Донецька область, смт. Олександрівка, вул. Травнева, буд. 17, розповіла про обставини, які відбулися 01.07.2025 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 06.03.2025 помер ОСОБА_8 у лікарні КНП «Добропільська ЛІЛ» та ОСОБА_2 продовжила проживати далі у квартирі ОСОБА_7 , після чого 01.07.2025 вона разом з ОСОБА_7 прийшли до його квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою отримання документів на квартиру, які зберігались у вищезазначеній квартирі, після чого ОСОБА_7 відкрив двері у квартиру власними ключами та вони зайшли до квартири, де зустріли ОСОБА_2 . Після чого ОСОБА_7 почав просити ОСОБА_2 віддати йому документи на квартиру, яка належить йому. Під час цього у них виник конфлікт та ОСОБА_2 почала проганяти їх з квартири та вона також почала конфліктувати з ОСОБА_2 з приводу того, яке вона має право виганяти ОСОБА_7 з власної квартири. Цей весь конфлікт проходив у коридорі вищезазначеної квартири. Після того як у неї виник конфлікт з ОСОБА_2 , вона підійшла до неї та двома руками товкнула її у плечі, внаслідок чого вона впала на живіт та отримала тілесні ушкодження, після чого їй допоміг піднятися ОСОБА_7 та він сказав їй викликати поліцію, на що вона погодилась та викликала поліцію за номером телефону «102», після чого вони почали чекати на приїзд поліції у квартирі. Після прибуття поліції вони сказали, щоб вона їхала в лікарню, на що вона погодилась та поїхала до лікарні КНП «Добропільської ЛІЛ», де їй зробили рентген та виявили перелом лівого променево-зап`ястного суглоба, де визначається уламковий внутрішньосуглобовий перелом дистального епіфізу променевої кістки з зсувом відламків під кутом відкритим у тильну поверхню, після чого приїхали працівники поліції та вона написала заяву про дану подію.

Далі потерпіла ОСОБА_6 за допомогою статиста ОСОБА_9 почала показувати як це відбулося, підійшовши до ОСОБА_9 та показала, де на час події вона стояла, далі вона почала показувати на ОСОБА_9 , як на той час до неї підійшла ОСОБА_2 та як вона її штовхнула, а саме: підійшовши до ОСОБА_9 двома руками товкнула її у плечі, після чого ОСОБА_6 показала за допомогою ОСОБА_9 як вона саме впала на живіт та протягнула ліву руку вперед, внаслідок чого отримала травми.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 03.09.2025 слідує, свідок ОСОБА_7 за участю статиста ОСОБА_9 , перебуваючи в каб. № 9 тимчасової дислокації СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області за адресою: Донецька область, смт. Олександрівка, вул. Травнева, буд. 17, розповів про обставини, які відбулися 01.07.2025 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 06.03.2025 у нього помер син ОСОБА_8 у лікарні КНП «Добропільська ЛІЛ» та ОСОБА_2 продовжила проживати далі у його квартирі, після чого 01.07.2025 він разом з ОСОБА_6 прийшли до його квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою отримання документів на квартиру, які зберігались у вищезазначеній квартирі, після чого він відкрив двері у квартиру власними ключами та вони зайшли до квартири, де зустріли ОСОБА_2 . Після чого він почав просити ОСОБА_2 віддати йому документи на квартиру, яка належить йому, під час цього у них виник конфлікт та ОСОБА_2 почала проганяти їх з квартири та ОСОБА_6 почала конфліктувати з ОСОБА_2 з приводу того, яке вона має право виганяти його з власної квартири. Цей весь конфлікт проходив у коридорі вищезазначеної квартири, після того як у ОСОБА_6 виник конфлікт з ОСОБА_2 вона підійшла до ОСОБА_6 та двома круками товкнула її, внаслідок чого вона впала на живіт та отримала тілесні ушкодження, після чого він допоміг піднятися ОСОБА_6 та сказав їй викликати поліцію, на що вона погодилась та викликала поліцію за номером телефону «102», після чого вони почали чекати на приїзд поліції у квартирі. Після прибуття поліції вони сказали, щоб вони їхала в лікарню, на що вони погодились та поїхали до лікарні КНП «Добропільської ЛІЛ», де ОСОБА_6 зробили рентген та виявили перелом лівого променево-зап`ястного суглоба, де визначається уламковий внутрішньосуглобовий перелом дистального епіфізу променевої кістки з зсувом відламків під кутом відкритим у тильну поверхню, після чого приїхали працівники поліції та ОСОБА_6 написала заяву про дану подію.

Далі свідок ОСОБА_7 за допомогою статиста ОСОБА_9 почав показувати як це відбулося, підійшов до ОСОБА_9 та показав де на час події стояла ОСОБА_6 , далі він почав показувати на ОСОБА_9 як на той час до ОСОБА_6 підійшла ОСОБА_2 та як вона її штовхнула, а саме: підійшовши до ОСОБА_9 двома руками товкнув її у плечі, після чого ОСОБА_7 показав за допомогою ОСОБА_9 як впала ОСОБА_6 на живіт та протягнула ліву руку вперед, внаслідок чого отримала травми.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи №118 від 13.09.2025 слідує, що вказаний в наданих медичних документах та підтверджений при

рентгенологічному дослідженні - уламковий перелом лівої променевої кістки зі зміщенням

уламків у тильну сторону утворився від контакту з тупим предметом, при падінні з висоти

власного росту, тобто при падінні з висоти власного росту після надання тілу

додаткового прискорення, можливо в строк та при обставинах, зазначених в постанові, та по

ступеню тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середньої ступеню тяжкості

тілесних ушкоджень, що спричиняють за собою тривалий розлад здоров`я на термін понад

двадцять один день, згідно п. 2.2. та п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня

тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 М3 України 17.01.1995.

Показання, дані потерпілою ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту та допиту за її участю від 03.09.2025 не суперечать обставинам, локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень, виявленого у неї.

Показання, дані ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту та допиту за його участю в якості свідка від 03.09.2025 не суперечать обставинам, локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень, виявленого у ОСОБА_6 .

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_2 підтверджена як показами самої обвинуваченої, показами потерпілої та свідка, так і письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що всі докази є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченої ОСОБА_2 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Надаючи оцінку показам потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 про те, що обвинувачена ОСОБА_2 діяла із умислом на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, суд в першу чергу виходить з приписів ст. 337 КПК України, згідно якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно суд розглянув кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, згідно якого ОСОБА_2 обвинувачується у спричиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження. Дане обвинувачення було підтримано прокурором і не змінено в суді в бік погіршення становища обвинуваченої ОСОБА_2 .

За таких обставин суд не має права виходити за межі висунутого ОСОБА_2 обвинувачення і приймати рішення, що погіршать її становище.

Також суд звертає увагу і на те, що потерпіла ОСОБА_10 в суді і під час слідчого експерименту зазначала, що ОСОБА_2 двома руками із силою штовхнула її у плечі, від чого вона впала на живіт та протягнула ліву руку вперед, внаслідок чого отримала травми.

Такі ж покази під час слідчого експерименту надав і свідок ОСОБА_7 .

Покази потерпілої ОСОБА_10 і свідка ОСОБА_7 були предметом судово-медичної експертизи та визнані судовим експертом такими, що не суперечать обставинам, локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень, виявленого у ОСОБА_6 , а саме: від контакту з тупим предметом, при падінні з висоти власного росту, тобто при падінні з висоти власного росту після надання тілу додаткового прискорення. Судово-медичних даних про те, що уламковий перелом лівої променевої кістки зі зміщенням уламків у тильну сторону міг утворився від удару, а не від падіння, матеріали справи не містять.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , суд визнає: щире каяття та її хворобливий стан здоров`я.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_2 вперше вчинила умисне закінчене кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, має середню освіту, вдова, є особою з інвалідністю ІІ групи, страждає на онкологічне захворювання, яке зі згоди обвинуваченої судом називається: злоякісне ураження правої молочної залози, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює робітником з комплексного обслуговування й ремонту будинків (1 пос. окл.) у Вільненській гімназії Губиниської селищної ради, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно.

Визначаючи вид покарання, яке можливо призначити обвинуваченій, суд виходить з того, що санкція ст. 128 КК України передбачає такі види покарання:

- громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин;

- виправні роботи на строк до двох років;

- обмеження волі на строк до двох років

- позбавлення волі на строк до двох років.

Обвинуваченій ОСОБА_2 з огляду на ч. 3 ст. 56 та ч. 3 ст. 61 КК України не можливо призначити покарання у виді громадських робіт або обмеження волі, оскільки ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи та має на утриманні малолітнього сина.

Підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі не вбачається, оскільки такий вид покарання з урахуванням відомостей про особу обвинуваченої, обставин вчинення кримінального правопорушення та його наслідків, не буде співмірним меті його застосування.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе призначити обвинуваченій ОСОБА_2 покарання у виді виправних робіт, оскільки обвинувачена офіційно працевлаштована робітником з комплексного обслуговування й ремонту будинків (1 пос. окл.) у Вільненській гімназії Губиниської селищної ради, зважаючи на те, що покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого, а із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде ефективним і дієвим з метою профілактики подальшої асоціальної поведінки обвинуваченої.

В судових дебатах потерпіла ОСОБА_10 заявила про необхідність стягнення із обвинуваченої ОСОБА_2 моральної та матеріальної шкоди внаслідок її травмування, проте потерпіла ОСОБА_10 під час кримінального провадження до початку судового розгляду не пред`явила цивільний позов до обвинуваченої, відповідно такі вимоги потерпілої судом під час ухвалення вироку не вирішуються.

Керуючись ст. 369, 371-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_2 винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити їй покарання у виді виправних робіт на строк шість місяців із відрахуванням із заробітної плати ОСОБА_2 в доход держави у розмірі десяти відсотків.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1