Номер провадження 1-кс/754/3663/25
У Х В А Л А

Іменем України

26 грудня 2025 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 від 23 травня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000034 від 24.03.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194, КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадження слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 19 травня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000034 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194 КК України.

Під час розгляду скарги ОСОБА_3 уточнила свої вимоги та просить визнати незаконною та скасувати постанову слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 від 23 травня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000034 від 24.03.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194 КК України, обґрунтовуючи тим, що прізвище слідчого, який закрив провадження, та реквізити постанови дізналась вже під час судового розгляду, оскільки постанову про закриття кримінального провадження на момент подання скарги не отримувала, а отримала вже під час судового розгляду від прокурора.

З урахуванням доповнень (письмових пояснень) до скарги від 23.12.2025, ОСОБА_3 , як підставу для скасування постанови слідчого вказує те, що слідчим не виконано всі необхідні слідчі дії для всебічного, повного, неупередженого досудового розслідування кримінального провадження та якнайшвидшого прийняття законного процесуального рішення за результатами розслідування кримінального провадження. Вказує, що підстави, зазначені у постанові від 23.05.2025 про закриття кримінального провадження №0000034 для прийняття оскаржуваного рішення, не відповідають обставинам справи.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, про дату та час судового розгляду повідомлені належним чином, клопотань про відкладення засідання до суду не направляли. З урахуванням думки скаржниці, яка вважала за можливе проводити розгляд скарги у відсутність слідчого та прокурора за наявними матеріалами кримінального провадження, та беручи до уваги положення ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності вказаних осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала подану скаргу та просила її задовольнити.

Так, скаржниця обґрунтовувала свої вимоги таким.

Кримінальне провадження за її заявою на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.03.2025 в ЄРДР зареєстровано, але, на думку скаржниці, відомості про злочин насправді не внесені, оскільки їх формулювання не відповідає тексту її заяви про злочин, а тому не може бути й мови про ефективність досудового розслідування. Слідчим досудове розслідування здійснювалось неналежним чином. Так, слідчим не вирішувалось питання про підозру особами, причетним до зазначеного кримінального правопорушення, хоча скаржниця чітко їх вказала, бо це її брати ОСОБА_6 , натомість слідчий не допитав їх як підозрюваних, а лише, як свідків. Оскільки їх показання та показання ОСОБА_3 , допитаної як потерпілої, не співпадають, слідчий, на переконання скаржниці, повинен був «здійснити очну ставку» з метою усунення розбіжностей в їх показаннях. Слідчий не звернув увагу на те, що між потерпілою та її братами склались критичні відносини (брати здійснюють щодо неї домашнє насильство, перешкоджають їй користуватися своєю власністю, скаржниця через суд змушена відстоювати своє право на квартиру). Незважаючи на те, що слідчий знав про факти злочинів стосовно ОСОБА_3 за ознаками ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України, а саме: нанесення легких тілесних ушкоджень та погрози вбивством, - зазначена інформація не знайшла свого відображення у постанові про закриття кримінального провадження. Крім того, брати скаржниці нанесли тяжкі тілесні ушкодження її сусіду, пошкодивши йому око. Також скаржниця вважає, що слідчим у постанові не вірно вказано підставу для закриття кримінального провадження - п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (відсутність складу злочину). Натомість, на переконання скаржниці, підставою мав би бути п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, а саме, відсутність події злочину, якщо слідчий вважав, що її майно не було пошкоджено. З огляду на викладене, вважає, що постанова про закриття кримінального провадження №0000034 від 24.03.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194 КК України, винесена слідчим передчасно, без належного проведення досудового розслідування та збору всіх необхідних доказів.

Разом з тим, скаржниця вважає, що наглядові прокурори саботують виконання своїх обов`язків та неналежно здійснюють процесуальний контроль, оскільки повинні були самі скасувати оскаржувану постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Перевіривши матеріали скарги, дослідивши документи кримінального провадження, заслухавши промову ОСОБА_3 , слідчий суддя приходить до такого висновку.

Згідно з п.18 ч.1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

За змістом статті 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування визначений у статті 306 КПК України. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора слідчий суддя постановляє ухвалу, передбачену частиною 2 статті 307 КПК України.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя перевіряє дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження та підстави прийняття такого рішення.

Підстави та порядок закриття кримінального провадження врегульовані статтею 284 КПК України.

Відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язанні всебічно, повно і неупереджено дослідити усі обставини кримінального провадження. Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства. Усебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи; а-по друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Відповідно до положень статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 283 КПК України визначені форми закінчення досудового розслідування: закриття кримінального провадження; звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності чи з обвинувальним актом, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Згідно з вимогами статті 110 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: вступної частини, яка повинна містити відомості про місце і час прийняття постанови, прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивної частини, яка повинна містити відомості про зміст прийнятого процесуального рішення, місце та час (строки) його виконання, особу, якій належить виконати постанову, можливість та порядок оскарження постанови.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень статті 110 КПК України, постанова слідчого повинна містити посилання на норми КПК України, мотиви прийняття постанови.

Мотиви прийняття рішення - це викладення слідчим у постанові обставин і їх оцінка переконливості, що робить суть прийнятого зрозумілим не тільки для учасників кримінального провадження, а навіть сторонньому спостерігачу, тому що мотиви прийняття рішень це сукупність міркувань і доводів, за якими слідчий приймає своє рішення та які він наводить на підтвердження правильності власних висновків, як самостійної процесуальної особи, які є внутрішніми процесами, причинами, що спонукають слідчого діяти певним чином і визначають спрямованість відповідної ним дії.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді для огляду, СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000034 від 24.03.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194 КК України.

Підставою для внесення відповідних відомостей до ЄРДР стала ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.03.2025, якою зобов`язано компетентних осіб СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 від 06.03.2025.

Під час досудового розслідування, відповідно до вказівок прокурора від 16.04.2025, проведено такі слідчі дії направлені на розслідування кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 194 КК України, яке полягало у пошкодженні майна ОСОБА_3 (вхідних дверей до кімнати потерпілої).

01.05.2025 року допитано ОСОБА_3 , як потерпілу особу у кримінальному провадженні.

23.05.2025 року допитано в якості свідків рідних братів потерпілої, які вказали на те, що їхня сестра сама ще в 2023 році зняла замки з вхідних дверей кімнати.

До матеріалів кримінального провадження долучено акт державного виконавця, складеного під час виконання рішення суду про вселення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1 , від 04.03.2025 року, з якого вбачається, що боржником ключі були повторно передані стягувачу в присутності понятих, справність замка перевірено стягувачем ОСОБА_3 . До квартири ОСОБА_3 заходити відмовилась та перевірити інші ключі, що надані при першому вселенні 11.01.2024 відмовилась. Верхній замок від перших вхідних дверей відсутній. Перешкод у користуванні стягувачем квартирою виявлено не було. Боржник не перешкоджав виконанню рішення суду.

23.05.2025 року проведено огляд місця події, візуальним оглядом було встановлено, що вхідні двері до кімнати ОСОБА_3 пошкоджені, поблизу дверної серцевини замку виявлено отвір діаметром 5-8 сантиметрів, частково від дверей відійшли шматки деревини. З місця події нічого не вилучено, замок від дверей відсутній. До протоколу огляду додано ілюстративні таблиці із зображеннями вхідних дверей до кімнати ОСОБА_3 , зроблені з різних ракурсів, на яких видно отвір від замка, якого немає. Двері мають видимі ознаки зношеності внаслідок довготривалої експлуатації.

Отже всі вказівки прокурора про вчинення необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні слідчим були виконані, зокрема, допитані потерпіла та свідки, проведено огляд місця події, за наслідками якого складено протокол, до якого долучено ілюстративні таблиці із зображеннями пошкодженого майна, долучено копії документів, які мають значення для досудового розслідування.

23.05.2025р. постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві кримінальне провадження №0000034 від 24.03.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Перевіривши зміст постанови слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві від 23.05.2025 про закриття кримінального провадження №0000034 від 24.03.2025 року, слідчий суддя вважає, що ця постанова містить усі відомості (елементи), передбачені для такого процесуального рішення.

Так, оскаржувана постанова слідчого мотивована тим, що під час досудового розслідування встановлено, що до вказаної події зі слів заявниці можуть бути причетні її брати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Під час допиту, як потерпілої, ОСОБА_3 зазначила, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 , разом із своїми братами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 04.03.2025 ОСОБА_3 під час примусового виконання державним виконавцем рішення суду про її вселення до зазначеної квартири виявила, що вхідні двері до її кімнати пошкоджені (зламано дверний замок). Вказані пошкодження зафіксовані в акті державного виконавця. Також ОСОБА_3 зазначила, що підозрює у вчиненні правопорушення своїх братів.

Разом з тим, зібрані матеріали не містять даних, які б свідчили про наявність у їхніх діях ознак кримінального правопорушення.

Відносини, що склались між заявницею та її братами є наслідком спору про право власності та розпорядження майном, тобто мають цивільно-правовий характер, і можуть бути вирішені у порядку цивільного судочинства.

Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Оцінюючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим під час досудового розслідування були здійснені слідчі та процесуальні дії задля встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за оцінкою яких було встановлено відсутність складу кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 194 КПК України. При цьому встановлено, що майно потерпілої (вхідні двері до її кімнати) дійсно мають ознаки пошкодження, що не є безумовною підставою для висновку про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КПК України.

Так, закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення можливо у разі встановлення, що подія, з приводу якої надійшли заява або повідомлення, відбулася, але сама по собі не є злочином, оскільки: відсутній хоча б один із елементів складу кримінального правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона) або наявні обставини, які виключають злочинність діяння.

В оскаржуваній постанові слідчим проаналізовано усі елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194 КК України (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона) та зроблено правильний висновок про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Аналізуючи зміст оскаржуваної постанови слідчого про закриття кримінального провадження встановлено, що слідчий при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження детально надав аналіз всім отриманим під час досудового розслідування даним, а саме: дослідив акт державного виконавця, отриманий від Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 04.03.2025 року (у якому відсутня інформація про виявлення факту пошкодження дверей, як на те вказувала ОСОБА_3 ), допитав потерпілу, допитав свідків, провів огляд місця події, а також слідчим надано правову оцінку щодо відсутності складу кримінального правопорушення з відповідним аналізом усіх елементів складу кримінального правопорушення та мотивацією з посиланням на докази, зібраними в ході досудового розслідування.

Матеріали кримінального провадження №0000034 від 24.03.2025 року свідчать про те, що при проведенні розслідування були ретельно перевірені обставини даного провадження, при цьому слідчим були встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, їм надано належну оцінку, досліджено та проаналізовано їх у сукупності, та відповідно до ст. 284 КПК України прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Слідчий дійшов висновку про закриття кримінального провадження з дотриманням вимог ст. 9 КПК України, а викладені у постанові доводи та обставини відповідають вимогам ст. 110 КПК України щодо вмотивованості та обґрунтованості процесуальних рішень.

Наведені слідчим у постанові мотиви і обґрунтування прийнятого рішення, слідчий суддя вважає достатніми для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Щодо доводів скаржниці про нездійснення слідчим допиту її братів саме як підозрюваних, а не свідків, варто зазначити таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Випадки повідомлення про підозру, перелічені в ч. 1 ст. 278 КПК України, а саме у разі: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином, статусу підозрюваних особи, про яких зазначено у заяві скаржниці про вчинення кримінального правопорушення, не набувають автоматично, виходячи лише із суб`єктивних переконань заявниці. Для цього необхідним є наявність достатніх доказів того, що особи можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення. У свою чергу, такі докази повинні бути зібрані під час досудового розслідування. Відсутність доказів вчинення особою кримінального правопорушення виключає можливість набуття нею статусу підозрюваного.

Доводи скаржниці щодо неповного проведення слідчим всіх слідчих дій, спрямованих на встановлення істини, незаконність та необґрунтованість постанови та неповне дослідження усіх обставин справи є безпідставними і не підтвердженими матеріалами справи.

На правильність висновків та повноту досудового розслідування вказані скаржником обставини про нездійснення слідчим «очної ставки» за її участю та участю її братів, не впливають і не є підставою для скасування постанови слідчого, який здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності та на власний розсуд визначає об`єм дій, спрямованих на перевірку наведених заявником обставин, достатній та необхідний, на переконання слідчого чи прокурора для прийняття мотивованого рішення.

Крім того, невідображення інформації про ймовірне вчинення правопорушень, передбачених ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України, у постанові про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ознаками ч. 1 ст. 194 КК України, також не є підставою для її скасування, оскільки наведені обставини підлягають розслідуванню в окремому провадженні.

Слідчий суддя не є стороною обвинувачення чи захисту, не може давати вказівок або зобов`язати слідчого тим чи іншим чином оцінити зібрані під час досудового розслідування докази, наслідком чого має стати висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу кримінального правопорушення. При вирішенні питань щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів для прийняття відповідного процесуального рішення під час досудового розслідування слідчий є цілком самостійним, що узгоджується з положеннями частини 5 статті 40, статті 94 КПК України, за виключенням отримання доручень та вказівок прокурора, а також вказівок керівника органу досудового розслідування, що передбачено пунктом 3 частини 2 статті 39 та частини 4 статті 40 КПК України.

Натомість, слідчим детально проаналізовані усі докази, проведено необхідні процесуальні дії та зроблено обґрунтований висновок за їх результатами, а тому вищевказані твердження скаржниці не можуть слугувати підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Таким чином, слідчим обґрунтовано встановлена підстава для закриття кримінального провадження, передбачена ст.284 КПК України. При винесенні оскаржуваної постанови слідчим у повній мірі було враховано вимоги КПК України, тому підстав для задоволення скарги та скасування постанови слідчого від 23.05.2025р. про закриття кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

У п.30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява N 49684/99 від 27.09.2001, Європейський Суд з прав людини зазначив: «…Незважаючи на те, що п.1 ст.6 Конвенції прав людини зобов`язує суди мотивувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент…». Тобто, ступінь необхідності детально мотивувати аргументи сторін кримінального провадження визначається слідчим суддею з урахуванням обставин справи. На переконання слідчого судді, у зазначеній справі слідчий суддя надав відповіді на всі вагомі аргументи скаржниці.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві відповідає вимогам ст. 110 КПК України, підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 309, 369-372 КПК України слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 від 23 травня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000034 від 24.03.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194, КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 30 грудня 2025 року о 12.00 годині

Слідчий суддя: ОСОБА_1