Єдиний унікальний номер: 343/2189/25
Номер провадження: 1-кс/343/407/25
У Х В А Л А

про скасування арешту майна

18 листопада 2025 року м. Долина

слідчий суддя Долинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту на майно поданого в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000316 від 04.11.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

УСТАНОВИВ:

14.11.2025 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить:

скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.11.2025 у кримінальному провадженні № 0000316 від 04.11.2025, а саме на: автомобіль марки «Nissan Pathfinder», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька с.Новошин Калуського району Івано-Франківської області в частині користування арештованим майном.

ОСОБА_3 . в судове засідання не прибув, звернувся до суду з клопотанням про розгляд поданого ним клопотання за його відсутності.

З аналогічною заявою звернувся до суду також слідчий ОСОБА_5 , зазначивши також, що не заперечує щодо задоволення даного клопотання та скасування арешту.

Слідчий суддя, ознайомившись з документами та матеріалами клопотання, які надані до суду, дійшов такого висновку:

В ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з абз.2 ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно із ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст.ст.160-166,170-174 КПК України.

Пунктом 1 ч.6 ст.100 КПК України передбачено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, які визначеним у ч. 1ст. 7 КПК України.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

В силу ст. 41 Конституції України, ст.1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1. Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Встановлено, що відділенням поліції №1 (м.Долина) Калуського РВП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні.

Також встановлено, що на даний час по кримінальному провадженні проведено всі необхідні слідчі дії, для яких було потрібно майно, на яке накладався арешт, а тому підстав для подальшого арешту в частині заборони користування ним немає.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Такий висновок не буде процесуальною перешкодою для забезпечення належного правового статусу транспортного засобу у цьому провадженні, як речового доказу.

Зважаючи на наведене, дотримуючись засад кримінального провадження щодо законності, верховенства права та недоторканності права власності, суд приходить до переконання, що потреби і надалі обмежувати користувача у володінні майном немає, продовження такого арешту спричиняє збитки інтересам останнього, оскільки на даний час по кримінальному провадженні проведено огляд автомобіля, для яких був потрібен вказаний транспортний засіб автомобіль, а тому підстав для подальшого накладення арешту в частині заборони користування ним немає, тому клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.11.2025 у кримінальному провадженні № 0000316 від 04.11.2025, а саме на: автомобіль марки «Nissan Pathfinder», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька с.Новошин Калуського району Івано-Франківської області в частині користування арештованим майном.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1