УХВАЛА

22 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 1-772/11

провадження № 13-80зво25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянула заяву засудженого ОСОБА_18 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року,

УСТАНОВИЛА:

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року засуджено ОСОБА_18 за ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому майна; за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК - довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_18 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року вказаний вище вирок скасовано в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_19 та

ОСОБА_20 та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 02 квітня 2013 року залишив без зміни вищезазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд, міжнародна судова установа) 20 березня 2025 року в рішенні «Семчук та інші проти України» (заява № 42589/23 та 11 інших заяв, зокрема й заява ОСОБА_18 від 27 березня 2024 року № 15382/24) констатував щодо ОСОБА_18 порушення статей 3 і 13 Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у зв`язку з неналежними умовами тримання під вартою та відсутністю в національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту.

Крім того, ЄСПЛ 28 серпня 2025 року в рішенні «Коваленко та інші проти України» (заява № 22971/19 та 24 інші заяви, зокрема й заява ОСОБА_18 від 12 жовтня 2022 року № 50137/22) констатував щодо ОСОБА_18 порушення статті 3 Конвеції у зв`язку з періодом тримання заявника під вартою з дати ухвалення остаточного вироку про обрання покарання у виді довічного позбавлення волі до 03 березня 2023 року.

Посилаючись на вказані рішення міжнародної судової установи, ОСОБА_18 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) із заявою, зі змісту якої вбачається, що він просить переглянути вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 рокуза виключними обставинами через встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом. Крім того, заява ОСОБА_18 містить клопотання про поновлення строку на подання заяви.

Засуджений ОСОБА_18 , указуючи на констатовані Судом порушення статей 3 та 13 Конвенції, просить змінити вирок суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким призначити йому більш м`яке покарання з урахуванням уже відбутого ним строку позбавлення волі.

Велика Палата, перевіривши наведені в заяві доводи, вважає, що у відкритті провадження слід відмовити з огляду на таке.

Щодо рішення ЄСПЛ від 28 серпня 2025 року у справі «Коваленко та інші проти України»

Згідно із ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.

28 серпня 2025 року ЄСПЛ у справі «Коваленко та інші проти України» встановив порушення Україною ст. 3 Конвенції, зокрема, щодо ОСОБА_18 у зв'язку з відсутністю будь-яких чітких і реалістичних перспектив умовно-дострокового звільнення з моменту винесення судом остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі та до 03 березня 2023 року.

У цьому рішенні ЄСПЛ також послався на свою попередню практику, зокрема на рішення у провідній справі «Медвідь проти України» (заява № 7453/23 від 10 жовтня 2024 року). Суд зазначив, що саме після 03 березня 2023 року запроваджений Україною механізм умовно-дострокового звільнення надав заявнику реальну можливість перегляду його покарання у виді довічного позбавлення волі протягом зазначеного конкретно визначеного строку та за чітких умов. Отже, порушення ст. 3 Конвенції після цієї дати не було.

Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні рішення у справі «Коваленко та інші проти України», зокрема, щодо ОСОБА_18 , а саме оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушення Конвенції та визнання порушення достатньо справедливою сатисфакцією, свідчать про допущення щодо ОСОБА_18 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень.

У таких випадках з урахуванням Рекомендації № R(2000)2 Комітету міністрів Ради Європи від 19 січня 2000 року засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру, виконання яких покладається на компетентні органи державної влади.

Встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.

Щодо ОСОБА_18 таке повне відновлення попереднього юридичного стану не є можливим, оскільки ЄСПЛ у рішенні від 28 серпня 2025 року у справі «Коваленко та інші проти України» констатував порушення Конвенції лише щодо відсутності на законодавчому рівні механізму, який надавав би заявнику можливість перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі у конкретно визначені строки згідно з чіткими умовами відповідно до ст. 3 Конвенції, та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.

Щодо рішення ЄСПЛ від 20 березня 2025 року у справі «Семчук та інші проти України»

20 березня 2025 року ЄСПЛ ухвалив остаточне рішенняу справі «Семчук та інші проти України», встановив порушення Україною статей 3 і 13 Конвеції, зокрема, щодо ОСОБА_18 у зв`язку з неналежними умовами тримання під вартою у Криворізькій установі виконання покарань № 3 з 24 травня 2023 року до 30 березня 2024 року та відсутністю в національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту щодо цього.

Крім того, ЄСПЛ присудив відшкодувати ОСОБА_18 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 2 900 євро як справедливу сатисфакцію за порушення Україною міжнародних зобов`язань за статтями 3 та 13 Конвенції.

Однак констатовані ЄСПЛ порушення Конвенції щодо ОСОБА_18 не свідчать про невідповідність рішень національних судів Конвенції або про те, що в основі констатованих порушень є суттєві процедурні помилки, які ставлять під сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні, або що такі порушення були спричинені рішеннями, ухваленими в межах кримінального провадження, які й надалі зумовлюють шкідливі наслідки і не можуть бути усунуті в інший спосіб, ніж під час повторного розгляду справи.

Як уже зазначалося вище, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, якщо можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.

Велика Палата вважає, що зміна чи скасування вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року не відновить становище до попереднього юридичного стану, оскільки ЄСПЛ указаним рішенням встановив факт порушення Конвенції щодо неналежних умов тримання під вартою ОСОБА_18 саме під час відбування покарання у Криворізькій установі виконання покарань № 3 з 24 травня 2023 року до 30 березня 2024 року, тобто через значний проміжок часу після постановлення оскаржених судових рішень національними судами.

Отже, Велика Палата дійшла висновку, що ЄСПЛ у своїх рішеннях від 20 березня 2025 року у справі «Семчук та інші проти України» та від 28 серпня 2025 року у справі «Коваленко та інші проти України» не оцінював судові рішення за результатами кримінального провадження щодо ОСОБА_18 на національному рівні та не робив висновку про порушення права на справедливий судовий розгляд під час розгляду та вирішення справи по суті.

Водночас заява засудженого ОСОБА_18 не містить аргументів щодо того, яким чином установлені ЄСПЛ порушення вплинули на законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржених судових рішень або на загальну справедливість провадження в цілому.

З урахуванням наведеного немає правових підстав для прийняття рішення ОСОБА_21 про відкриття провадження за заявою засудженого ОСОБА_18 про перегляд за виключними обставинами вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року.

Отже, у відкритті провадження слід відмовити, а заяву з усіма доданими матеріалами - повернути особі, яка її подала.

Що стосується процесуального строку звернення, то він не впливає на ситуацію в цій справі, оскільки навіть за умови його додержання не виникає підстав для відкриття провадження. Натомість принцип правової визначеності в аспекті legitimate expectations вимагає не створювати для заявника невиправданих очікувань щодо позитивної перспективи вирішення вимог по суті заяви у разі поновлення пропущеного строку.

У зв`язку з цим, Велика Палата не вважає за доцільне розглядати клопотання засудженого ОСОБА_18 щодо поновлення строку на подачу заяви.

Керуючись статтями 459, 462, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_18 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2012 року.

Заяву з усіма доданими матеріалами повернути засудженому ОСОБА_18 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачОСОБА_1
Судді:ОСОБА_2 ОСОБА_10
ОСОБА_3 ОСОБА_11
ОСОБА_4 ОСОБА_12
ОСОБА_5 ОСОБА_13
ОСОБА_6 ОСОБА_14
ОСОБА_22 ОСОБА_15
ОСОБА_8 ОСОБА_16
ОСОБА_9 ОСОБА_17