УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 521/12369/20

провадження № 51-4139ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06 травня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2025 року у кримінальному провадженні № 0002393 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кишинів Республіки Молдова та жительки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст ухвал судів першої та апеляційної інстанцій

Насамперед колегія суддів зауважує, що від представника потерпілої надійшло дві касаційні скарги: 27 жовтня 2025 року - через підсистему Електронний суд, 30 жовтня 2025 року - засобами поштового зв`язку. Ураховуючи, що в цих скаргах заявлено однакові вимоги щодо одних і тих же судових рішень, обґрунтування є аналогічними за змістом, Суд розглядає їх як одну касаційну скаргу.

Хаджибейський районний суд м. Одеси ухвалою від 06 травня 2025 року задовольнив клопотання захисника і закрив кримінальне провадження № 0002393 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Одеський апеляційний суд ухвалою від 08 вересня 2025 року апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , залишив без задоволення, а ухвалу районного суду від 06 травня 2025 року - без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник потерпілої просить скасувати ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06 травня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2025 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, касатор зазначає, що в цьому кримінальному провадженні наявні два повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 30 квітня та 03 липня 2020 року. Водночас після другого повідомлення про підозру не було дотримано процедури відкриття матеріалів досудового розслідування та надання їх для ознайомлення. Зазначене, на переконання скаржника, свідчить, що строки досудового розслідування неправильно обчислено, оскільки строки на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не включені в передбачені законом строки досудового розслідування, що суперечить приписам ч. 5 ст. 219 КПК.

Крім того, вказує, що в результаті закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК порушено права потерпілої.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Під час вирішення питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.

З урахуванням зазначеного Верховний Суд під час розгляду кримінального провадження виходить лише з тих фактичних обставин, які були встановлені судами попередніх інстанцій.

Згідно зі ст. 113 КПК процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають темпоральними умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Частиною 5 ст. 219 КПК (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) визначено, що строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею. Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки, передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 219 КПК (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018) з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двадцяти діб - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім.

Зі змісту оскаржених ухвал вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК обґрунтовані тим, що перебіг строку досудового розслідування (20 діб) закінчився 23 липня 2020 року з огляду на те, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру 03 липня 2020 року і вона не визнавала вини. Водночас обвинувальний акт було подано безпосередньо до суду 04 серпня 2020 року. Крім того, суди встановили, що жодних процесуальних рішень про продовження строку досудового розслідування не приймалося.

Доводи скаржника про неправильне обчислення строків досудового розслідування з огляду на те, що після другого повідомлення про підозру не було дотримано процедури відкриття матеріалів досудового розслідування та надання їх для ознайомлення, є безпідставними.

Як зазначив апеляційний суд в ухвалі та про що вказує скаржник, ОСОБА_6 двічі повідомлено про підозру. Підозри за своїм змістом є ідентичними, не містять жодних нових фактичних даних та дублюють одна одну.

Також апеляційний суд указав, що за обставин цього провадження відсутні підстави, передбачені приписами ч. 5 ст. 219 КПК, для невключення у строк досудового розслідування певного періоду часу.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком суду щодо застосування приписів ч. 5 ст. 219 КПК з огляду на таке.

У цьому кримінальному провадженні хоча і було двічі повідомлено ОСОБА_6 про підозру, однак ця обставина не впливає на перебіг строків досудового розслідування.

Стосовно тверджень про неправильне обчислення строків досудового розслідування у зв`язку з недотриманням процедури відкриття і надання матеріалів досудового розслідування стороні захисту для ознайомлення, то Суд зауважує, що згідно з приписами ч. 13 ст. 290 КПК, відкриття матеріалів дізнання сторонами кримінального провадження здійснюється в порядку, передбаченому статтями 301 і 314 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 301 КПК у разі прийняття прокурором, зокрема, рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, він зобов`язаний у межах строків, визначених частиною другою цієї статті, забезпечити надання особі, яка вчинила кримінальний проступок, або її захиснику, потерпілому чи його представнику копій матеріалів дізнання шляхом їх вручення, а у разі неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, зокрема шляхом надсилання копій матеріалів дізнання за останнім відомим місцем проживання чи перебування таких осіб.

До того ж, за змістом ч. 2 ст. 314 КПК у разі встановлення об`єктивної неможливості ознайомитися з матеріалами дізнання у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 301 цього Кодексу, суд за клопотанням сторони кримінального провадження вирішує питання про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів дізнання, про що постановляє відповідну ухвалу.

Отже, зважаючи на зазначені особливості регулювання порядку відкриття матеріалів дізнання сторонами кримінального провадження та з огляду на зміст обґрунтування касаційної скарги, у якій не йдеться про наявність неврахованої судами обставини, що згідно з приписами ч. 5 ст. 219 КПК була б підставою для невключення до строку досудового розслідування конкретно визначеного періоду після повідомлення про підозру, Суд констатує неспроможність узагальнених тверджень представника потерпілої про неправильне обчислення цього строку.

Також суд касаційної інстанції зауважує, що виконання судом першої інстанції вимог закону, а саме п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, щодо закриття кримінального провадження не свідчить про порушення прав потерпілої, на чому наполягає її представник.

Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що ухвали місцевого та апеляційного судів є належно вмотивованими й обґрунтованими і за змістом відповідають приписам статей 370, 372, 419 КПК. У цих рішеннях указані мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі представника потерпілої доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних рішеннях судів, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою судів доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06 травня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3