Провадження № 1-кс/344/7591/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , її захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , в межах кримінального провадженя, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000828 від 31.10.2025, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в обґрунтування якого покликався на те, що слідчими П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування, а прокурорами Івано-Франківської обласної прокуратури процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000828 від 31.10.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У клопотанні зазначено, що Указом Президента України від 04.07.2024 № 416/2024 ОСОБА_4 призначено на посаду судді Підгаєцького районного суду Тернопільської області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 обізнана з вимогами ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», відповідно до яких водій зобов`язаний не допускати порушень вимог пунктів правил та дорожніх знаків, а саме: п. 1.33, п. 1.5., п. 1.10. в частині значення термінів «небезпека для руху» та «пішохідний перехід», п. 2.3, п. 4.16., п. 5.38.1, п. 12.3, п. 12.4, п. 18.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), згідно з якими:

- п. 1.33 ділянка дороги, на якій можлива поява дітей з території дитячого закладу (дошкільний заклад, заклад загальної середньої освіти, оздоровчий табір тощо), що прилягає безпосередньо до дороги;

- п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 1.10. в частині значення термінів «небезпека для руху» та «пішохідний перехід». Небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку. Пішохідний перехід ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки шириною тротуарів чи узбіч;

- п. 2.3., згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху;

- п. 4.16. а) в якому зазначено, що пішоходи мають право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора;

- п. 5.38.1 пішохідний перехід ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками;

- п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.;

- п. 18.1., де зазначено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

При проїзді дорожнього знаку п. 1.33 «Діти» водій зобов`язаний знизити швидкість руху. Бути максимально уважним, оскільки діти можуть несподівано вийти на дорогу.

При наближенні до пішохідного переходу водій зобов`язаний знизити швидкість та, якщо необхідно, зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам.

Проте 31.10.2025 близько 19 год 00 хв ОСОБА_4 , зухвало ігноруючи вимоги вказаних нормативно-правових актів, безвідповідально ставлячись до настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити, усвідомлюючи небезпечні властивості автомобільного транспорту як джерела підвищеної небезпеки, нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, маючи об`єктивну змогу спостерігати за дорожньою обстановкою та її зміною, керуючи автомобілем марки «LEXUS UX250-H», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не забезпечила безпеку дорожнього руху, внаслідок чого скоїла дорожньо-транспортну пригоду за таких обставин.

У зазначений час ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «LEXUS UX250-H», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у порушення вищевказаних вимог ПДР, рухаючись ним по автодорозі державного значення Н-09 сполученням «Мукачево-Львів» у напрямку до м. Львова, при проїзді її ділянки неподалік будинку № 31 по вулиці Центральній у с. Фрага Івано-Франківського району Івано-Франківської області, проявила неуважність та не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну, своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, після проїзду дорожнього знаку 1.33 «Діти» та під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеним дорожнім знаком 5.38.1 із світлодіодним підсвіченням, не зменшила швидкість і не зупинилася, щоб дати дорогу пішоходам ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які переходили проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході зліва на право відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті порушення водієм ОСОБА_4 вищевказаних правил дорожнього руху, відбулася дорожньо-транспортна пригода наїзд на пішоходів ОСОБА_7 , який отримав тілесні ушкодження і був доставлений до КНМП «Рогатинська ЦРЛ», а пішохід ОСОБА_8 від отриманих травм загинув на місці пригоди.

Матеріалами клопотання зазначається, що 02.11.2025 за результатами розгляду питань порядку денного засідання № 94 Вища рада правосуддя вирішила подання заступника Генерального прокурора ОСОБА_9 про надання згоди на утримання під вартою судді Підгаєцького районного суду Тернопільської області ОСОБА_4 задовольнити та надала згоду на утримання під вартою судді Підгаєцького районного суду Тернопільської області ОСОБА_4 .

01.11.2025 ОСОБА_4 затримано у порядку статті 482 КПК України та цього ж числа їй повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, просить клопотання задовольнити.

Підозрювана та її захисники у судовому засіданні висловили позицію заперечення стосовно клопотання. Вказали на необґрунтованість підозри, яка пред`явлена передчасно, зважаючи на те, що тільки висновками експертизи можна буде встановити об`єктивні обставини вчинення кримінального правопорушення.

Зазначені у клопотанні ризики є безпідставними, зазначені формально, не підтвердженими. ОСОБА_4 не ухиляється від проведення досудового розслідування, жодним чином не перешкоджає у його проведенні.

Сторона захисту просить врахувати, що ОСОБА_4 сама утримує сім`ю, так як її чоловік має мінімальну заробітну плату, її батьки є особами непрацездатного віку. Підозрювана раніше не притягалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності. За час її роботи жодних скарг до ВРП на її дії не було.

Тримання під вартою сторона захисту вважає занадто суворим запобіжним заходом для підозрюваної, просить відмовити у задоволенні клопотаня.

У разі, якщо суд прийде до переконання про доцільність застосування запобіжного заходу, захисники підозрюваної просять застосувати щодо неї запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. А у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторона захисту просить призначити підозрюваній альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Заслухавши прокурора, підозрювану та її захисників, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, слідчим відділом П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування, а прокурорами Івано-Франківської обласної прокуратури процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000828 від 31.10.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

02.11.2025 за результатами розгляду питань порядку денного засідання № 94 Вища рада правосуддя вирішила подання заступника Генерального прокурора ОСОБА_9 про надання згоди на утримання під вартою судді Підгаєцького районного суду Тернопільської області ОСОБА_4 задовольнити та надала згоду на утримання під вартою судді Підгаєцького районного суду Тернопільської області ОСОБА_4 .

01.11.2025 ОСОБА_4 затримано у порядку статті 482 КПК України та цього ж числа їй повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 286 КК України.

Обґрунтованість повідомленої підозри підтверджується зібраними доказами у кримінальному провадженні, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події 31.10.-01.11.2025; протоколом затримання ОСОБА_4 від 01.11.2025; протоколом освідування ОСОБА_4 від 31.10.2025; протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 4 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Прокуром наведено навність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що передбачає можливість підозрюваної:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , є тяжким правопорушенням, його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі, що унеможливить прийняття законного рішення у розумні строки.

Будучи суддею Підгаєцького районного суду Тернопільської області ОСОБА_4 набула широке коло знайомств і зв`язків серед службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органів, керівників підприємств, установ та організацій, які вона може використати з метою переховування від органів досудового розслідування та/або суду, у тому числі шляхом залишення території України.

ОСОБА_4 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а саме: № НОМЕР_3 , виданий 06.04.2018 Галицьким районним відділом у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, дійсний до 01.04.2026. Вищевказаним паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4 може в будь-який момент скористатись та залишити територію України.

Також слід враховувати, що зараз на території України триває військова агресія зі сторони рф, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє відповідальні органи та в першу чергу прикордонну службу України здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, а отже і пропуск громадян через нього з дотриманням відповідного порядку та правил. Це, в свою чергу, не виключає спробу зі сторони підозрюваного перетнути межу зіткнення військового конфлікту та залишитись на окупованій території України, що фактично виключить можливість його розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності, або взагалі надасть можливість ОСОБА_4 залишити окуповану територію України та виїхати до рф.

Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

Ризик незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, експертів у цьому кримінальному провадженні. ОСОБА_4 , будучи суддею районного суду, має авторитет серед інших суддів, працівників правоохоронних органів, органів державної влади, державних та комунальних підприємств, установ і організацій. ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати на представників судової гілки влади, координувати з ними свою процесуальну поведінку, узгоджувати тактику і стратегію захисту, створювати альтернативну версію подій тощо. Так само ОСОБА_4 , користуючись повагою та авторитетом національного судді може чинити тиск на працівників правоохоронних органів, медичних працівників, експертів тощо.

У рамках кримінального провадження планується призначення ряду криміналістичних експертиз. Враховуючи наявні особисті та професійні зв`язки, ОСОБА_4 може вдатись до незаконного впливу на судових експертів.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Будучи суддею Підгаєцького районного суду Тернопільської області ОСОБА_4 набула широке коло знайомств і зв?язків серед службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органів, керівників підприємств, установ та організацій, які вона може використати з метою перешкоджання досудовому розслідуванню іншим чином, зокрема шляхом спроб незаконного впливу на працівників органу досудового розслідування та прокуратури, а також слідчих суддів чи суд у даному провадженні. Наявність кримінального провадження за підозрою судді у скоєнні кримінального правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху не узгоджується із встановленими Кодексом суддівської етики морально-етичними принципами, згідно з якими суддя повинен бути прикладом неухильного дотримання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Інші види запобіжного заходу застосувати відносно підозрюваної неможливо, оскільки жоден інший запобіжний захід не може забезпечити вирішення завдань кримінального процесу. При цьому, слідчий суддя враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, обґрунтування та ступінь вираженості наведених ризиків.

На підставі викладеного, проаналізувавши надані сторонами докази та дані про особу підозрюваної, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає за необхідне визначити підозрюваній розмір застави, а також покласти на підозрювану обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Розмір застави, у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у виді застави слідчий суддя, поряд з положеннями ст.ст. 182, 183 КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з рішеннями Європейський суд з прав людини від 26.01.1993 року у справі «В. проти Швейцарії», у рішенні від 08.01.2009 року у справі «Мангурас проти Іспанії».

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків,застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, мотив кримінального правопорушення, тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 , особу підозрюваної, а тому необхідно визначити підозрюваній ОСОБА_4 заставу у розмірі, який перевищує ці межі, а саме 331 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 002 268 (один мільйон дві тисячі двісті шістдесят вісім) гривень. На переконання слідчого судді, саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до підозрюваного, при якому перспектива втрати застави буде для ОСОБА_4 необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

У разі внесення застави на підозрювану ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до слідчого прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утриматися від спілкування із потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 131,132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів, в межах строку досудового розслідування - до 30 грудня 2025 року включно.

Тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_4 здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Визначити заставу у розмірі 1 002 268 (один мільйон дві тисячі двісті шістдесят вісім) гривень, яка може бути внесена як самою підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

Підозрювана або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрювану ОСОБА_4 наступні обов`язки:

прибувати до слідчого прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

утриматися від спілкування із потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваній, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 04.11.2025 року.