Справа № 132/1602/25
Ухвала

Іменем України

03 листопада 2025 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні міста Калинівка заяву судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 про самовідвід від участі у розгляді матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001389 від 25.07.2023, відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 199 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області надійшла заява судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 про самовідвід від участі у розгляді матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001389 від 25.07.2023.

Заява про самовідвід мотивована тим, що до Калинівського районного суду Вінницької області з Офісу Генерального прокурора надійшли для розгляду матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001389 від 25.07.2023, відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 199 КК України (судова справа №132/1602/25).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2025, дані матеріали кримінального провадження були передані 23.05.2025 на розгляд судді ОСОБА_3 .

Суддею на початку цього підготовчого засідання в учасників процесу, які з`явилися, з`ясовано, чи мають вони відводи, зокрема, головуючому судді. З цією метою головуючим суддею розкрито інформацію про те, що ним за результатами розгляду кримінального провадження за № 0002795 було ухвалено вирок щодо ОСОБА_6 , якого визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 199; ч. 2 ст. 199 КК України (судова справа №132/39/25). Обставини вказаного кримінального провадження, в якому ухвалено вирок, можуть бути пов`язаними з обставинами, наведеними у кримінальному провадженні за № 0001389.

Прокурор ОСОБА_7 після повідомлення головуючим суддею цієї інформації зазначила, що підстав для відводу судді ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження за № 0001389 вона не вбачає. Водночас додала, що кримінальне провадження № 0002795 постановою прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 від 23.12.2024 виділене з кримінального провадження №0001389, що підтверджується інформацією, наведеною в п. 16 підрозділу ІІ-1 розділу II реєстру матеріалів досудового розслідування, який долучений до обвинувального акту. Докази сторони обвинувачення у обох цих кримінальних провадженнях є спільними.

Водночас, беручи до уваги наведену прокурором в підготовчому судовому засіданні інформацію, суддя ОСОБА_3 дійшов висновку про те, що він не може брати участь в розгляді кримінального провадження за № 0001389, оскільки він, як головуючий суддя, за результатами розгляду кримінального провадження за № 0002795, ухвалив обвинувальний вирок, тобто, надав оцінку доказам сторони обвинувачення, які також є доказами у кримінальному провадженні за № 0001389, а з метою забезпечення права особи на справедливий суд, уникнення будь-яких сумнівів в неупередженості, об`єктивності головуючого судді у справі, вважає за необхідне заявити собі самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, для розгляду заяви про самовідвід не з`явились, хоча повідомлялись про час та місце судового засідання.

Вивчивши матеріали заяви про самовідвід, суд вважає її такою, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним чином поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє відсутні докази чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінуючої зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу здійснення правосуддя.

Як вбачається із загальних засад КПК України кожному забезпечується право на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого на ХІ з`їзді суддів України 22.03.2013 року зазначає, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно правил поведінки судді Консультативна рада європейських суддів вважає, що кожний окремий суддя повинен забезпечувати високий ступінь професійної компетентності, мати високий рівень професійної свідомості та виконувати свої обов`язки ретельно (пункт 50 Висновку Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи № 3 (2002).

Незалежність судів є прерогативою чи привілеєм, що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя (Висновок № 1 (2001) КРЄС про стандарти незалежності судових органів та незмінюваності суддів).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

На думку Європейського суду з прав людини, судді у своїй професійній діяльності мають бути вільними від особистих симпатій, уподобань, схильностей. Вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які свідчили б про протилежне (суб`єктивна безсторонність). Суду також належить бути безстороннім об`єктивно, тобто мати достатньо гарантій, що виключають будь-які сумніви стосовно нього. Цей аспект висуває додаткові обмеження для суддів щодо їхньої участі в політичному житті держави або будь-якій іншій діяльності, оскільки це може викликати підозру в їхній особистій заінтересованості під час вирішення справ. Суддя не буде об`єктивно безстороннім у випадку його залежності від чогось або когось.

Закон не покладає на суддю обов`язку переконувати у своїй неупередженості. Суддя (суд) своєю процесуальною та позапроцесуальною поведінкою має таку неупередженість та безсторонність транслювати, демонструючи презумпцію неупередженості судді. Якщо у судді існують реальні факти для самовідводу, які впливатимуть на його безсторонність, суддя має вказати про це у поданій заяві (процесуальному рішенні).

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Саме така позиція відображена у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, та статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року.

У рішенні у справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

Як зазначено у коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

Неупереджений суддя складає свою думку у справі на підставі об`єктивних фактів, а не особистих почуттів та схильностей, тобто неупереджено, об`єктивно та справедливо.

Обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, визначені статтею 75 КПК України, згідно якої суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ч.1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.ст.75-79 Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Тобто, суддя має заявити самовідвід від участі в процесі, якщо його неупередженість може бути обґрунтовано поставлена під сумнів. Така вимога спрямована на запобігання безпідставному ухиленню судді від розгляду справи.

Для самовідводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Тому, з урахуванням викладеного, самовідвід має бути обґрунтованим, мати досить вагомі підстави.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та правил суддівської етики.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Частиною першою статті 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Суддя ОСОБА_3 у поданій заяві про самовідвід посилається на те, що він, не може брати участь в розгляді матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001389 від 25.07.2023, відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 199 КК України, судова справа № 132/1602/25, оскільки він, як головуючий суддя, за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0002795 від 23.12.2024, і які були виділені постановою прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 від 23.12.2024 в окреме провадження з кримінального провадження за №0001389, ухвалив вирок щодо ОСОБА_6 , якого визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 199; ч. 2 ст. 199 КК України (судова справа №132/39/25). Тобто, суддя надав оцінку доказам сторони обвинувачення, які також є доказами у кримінальному провадженні за № 0001389, що є підставою для заявлення самовідводу з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Прокурор ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні заявила, що підстав для відводу судді ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження за № 0001389 вона не вбачає.

Інші учасники кримінального провадження за № 0001389 в підготовчому судовому засіданні головуючому судді ОСОБА_3 не заявляли заяв про відвід судді з приводу того, що у них є сумніви в безсторонності судді або що судді бракує неупередженості під час розгляду справи.

Крім того, відповідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Судом встановлено, що суддею ОСОБА_3 розглядався обвинувальний акт виключно відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , якого визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 199; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 199; ч. 2 ст. 199 КК України (судова справа №132/39/25).

Отже, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_6 , суд дав оцінку фактичним обставинам кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення щодо ОСОБА_6 , а також наявності події і складу кримінального правопорушення лише в його діях.

При цьому, судом не досліджувались обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 , кожного зокрема, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 199 КК України, судова справа № 132/1602/25.

Таким чином, заявлений самовідвід не містить обставин, передбачених чинним кримінально-процесуальним законодавством, які б свідчили про наявність підстав для його задоволення, під час судового розгляду заяви судом не встановлено існування обставин, які б унеможливлювали прийняття суддею ОСОБА_3 законного та обґрунтованого судового рішення.

Враховуючи, що на даний час, кримінальне провадження за № 0001389 перебуває на стадії підготовчого судового засідання, у суду відсутні підстави вважати, що ухвалення суддею ОСОБА_3 судового рішенні у вказаному кримінальному провадженні може викликати сумніви в його об`єктивності та неупередженості, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні за № 0001389, судова справа № 132/1602/25.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 8, 75 ч.1, 80 ч.1, 81, 82 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 про самовідвід від участі у розгляді матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001389 від 25.07.2023, відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 199 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 04.11.2025.

СУДДЯ ОСОБА_1