Єдиний унікальний номер 142/40/26
Номер провадження 1-кп/142/60/26
У Х В А Л А

іменем України

(про продовження строку тримання під вартою)

23 січня 2026 року с-ще Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

В складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічнихї засобів учасників кримінального провадження

клопотання начальника Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеномудо Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000503 від 03 квітня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рудниця Піщанського району Вінницької області, громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , українця, з середньою освітою, військовослужбовця військової частина НОМЕР_1 , не одруженого, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 194 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2026 року до Піщанського районного суду Вінницької області від Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південнного регіону надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000503 від 03 квітня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 194 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2026 року вказане кримінальне провадження було передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 22 січня 2026 року було призначено у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000503 від 03 квітня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 194 КК України, підготовче судове засідання на 23 січня 2026 року на 12 годину 45 хвилин.

22 січня 2026 року від прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому просить продовжити застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: смт Рудниця Піщанського району Вінницької області, місце проживання: АДРЕСА_1 , українця, з середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, раніше не судимого, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 13.11.2024 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час мобілізації. Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) № 326 від 13.11.2024, ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення і призначено на посаду курсанта навчального взводу навчального курсу школи загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу під час мобілізації, на особливий період. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу під час мобілізації, на особливий період, є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу. Включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). 17.03.2014 ОСОБА_6 Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год.ЗО хв., 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжувався та триває до теперішнього часу. Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), а також у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття. Згідно до ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів. Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України старший солдат ОСОБА_4 , вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.Під час перебування 03.02.2025 у військовій частині НОМЕР_2 в пункті дислокації АДРЕСА_2 у військовослужбовця призваного по мобілізації вказаної військової частини, солдата ОСОБА_4 , виник злочинний умисел тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно - правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, точного часу досудовим розслідування не встановлено, 03.02.2025, самовільно, без поважних причин залишив місце служби в АДРЕСА_2 в якому розташований особовий склад військової частини НОМЕР_2 і до вищезазначеної військової частини не повернувся та ухиляється від проходження військової служби. За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 , обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про самовільне залишення військової частини не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 25.11.2025 так як був затриманий працівниками поліції в селищі Рудниця Тульчинського району Вінницької області. Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що 12.11.2025, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 з хуліганських мотивів виник злочинний умисел, направлений на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме храму Архістратига Михаїла Київської митрополії предстоятеля митрополита Онуфрія, розташованого за адресою: вул. Шевченка, 16, с-ще Рудниця Тульчинського району Вінницької області, для чого останній заздалегідь підготував фрагмент тканини та книгу з обкладинкою темно синього кольору з надписом золотистими літерами «Новий заповіті книга псалмів». Слідуючи своєму злочинному наміру, направленому на вчинення умисного пошкодження майна шляхом його підпалу, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи можливість настання злочинних наслідків у вигляді реальної небезпеки для життя і здоров`я людей, які проживають неподалік за вищевказаною адресою та внаслідок підпалу створює реальну загрозу життю та здоров`ю людей, направився на територію розташування храму. Реалізуючи вищевказаний злочинний умисел в ніч на 13.11.2025, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись біля храму Архістратига Михаїла Київської митрополії предстоятеля митрополита Онуфрія, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , розбив скло у віконній рамі храму та просочений фрагмент, яка має характерний склад для нафтопродуктів і за допомогою сірників здійснив підпал тканини та закинув її через розбите вікно в напрямку вхідних дверей у результаті чого сталося займання вхідних дверей храму, однак з невстановлених причин полум`я погасло. Після чого ОСОБА_4 , почав виривав аркуші паперу з книги, яку заздалегідь із собою взяв, підпалював їх та закидав через вікно в напрямку вхідних дверей храму, щоб відбулось займання. Переконавшись, що займання полум`я неможливо, залишив місце вчинення кримінального правопорушення. В результаті підпалу, площею пожежі 1 м.кв., збиток становить 1000 гривень. У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: смт Рудниця Піщанського району Вінницької області, місце проживання: АДРЕСА_1 , українця, з середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, раніше не судимого ОСОБА_4 , 26.11.2025 о 09 год. 20 хв. у порядку ст. 208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 194 КК України. Прокурор вказує, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 194, КК України, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, які містяться у протоколах огляду місця події від 13.11.2025, висновком про причини виникнення пожежі, протокол огляду місця події від 14.11.2025, висновком судової трасо логічної експертизи, висновком судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , матеріалами службового розслідування.

Повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 194 КК України, складено та вручено підозрюваному, 26.11.2025 старшим слідчим СВ відділення поліції №1 Тульчинського РВП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_10 . Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області І-кс/134/1885/25 від 26.11.2025, підозрюваному ОСОБА_4 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком шістдесят днів, по 24 січня 2026 року включно. Прокурор зазначає, що у ході досудового слідства у кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_4 , встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушеннях вчинених в умовах воєнного стану, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 (трьох) до 10 (десяти) років, усвідомивши невідворотність покарання, останній без застосування запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, може зникнути та переховуватись від слідства та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також існує високий ступінь ризику того, що ОСОБА_4 , буде незаконно впливати на свідків в даному кримінальному проваденні, оскільки згідно ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Без запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_4 перебуваючи на волі матиме можливість незаконно впливати на свідків з метою створення сприятливих для себе умов, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Без обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_4 матиме можливість не з`являтися на виклики до слідчого, змінити місце проживання, або ж іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.Також прокурор зазначає, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, зокрема продовжити вчиняти незаконні дії відносно свідків, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Тобто, є обгрунтовані підстави вважати, що стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , який вчинив кримінальне правопорушення, за яке передбачене покарання до 10 (десяти) років позбавлення волі, з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Прокурор вказує, що апобігти даним ризикам можливо лише шляхом застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більш м`які запобіжні заходи не будуть дієвими та не можуть бути застосовані, оскільки підозрюваний не виконуватиме в повній мірі обов`язки, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, що не сприятиме запобіганню вказаним ризикам. Іншими обставинами, що сукупно вказують на можливість та необхідність застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно ст. 178 КПК України прокурор зазначає те, що що ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення за яке передбачене покарання до 10 (десяти) років позбавлення волі, вік, стан здоров`я, тобто ті фактори, які дають змогу безперешкодно застосувати щодо ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та за сукупності наведених обставин, вважаю, за доцільне застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесяти) днів.

В підготовчому судовому засіданні 23 січня 2026 року прокурор клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 підтримав, просив суд його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні щодо вирішення клопотання прокурора просив зменшити розмір застави до 30 тис. грн.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просив зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд, вивчивши зміст клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з ч. 2 ст. 177 КПК, є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

В частині 3 ст. 331 КПК України визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті., тобто тримання під вартою.

Ухвалою слідочого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2025 року до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 24 січня 2026 року включно.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, суд виходить з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років та у вичненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років, та які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, що об`єктивно свідчить про наявність ризику того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до таких дій.

Суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, продовжує існувати ризик того, що перебуваючи на свободі обвинувачений зможе незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, оскільки наразі ще не розпочався судовий розгляд, свідки обвинувачення ще не допитані, що не виключає можливості обвинуваченого їх схилити до зміни раніше наданих показів.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, оскільки зворотнього суду не доведено, суд вважає, що в разі звільнення з-під варти продовжує існувати ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Також суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини, які визначені ст.178 КПК України, судом враховується: що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 407 КК України, які є тяжкими злочинами, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовецем та обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в період проходження військової служби в період воєнного стану, та єдиним запобіжним заходом, який може бути до нього застосованим в таких умовах є виключно тримання під вартою, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки судом встановлено, що відсутність застосування вказаного запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним покладених процесуальних обов`язків, не зможе попередити вчинення ним нових кримінальних правопорушень, впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні та переховування від суду, що унеможливлює досягнення мети застосування запобіжних заходів, визначеної КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наведені прокурором у судовому засіданні підстави застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, на час підготовчого засідання сторонами не надано будь-яких доказів зменшення ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, або зміни обставини, передбачених статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, які існували під час застосування запобіжного заходу до обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 (шістдесят днів)

Відповідно до вимог частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За правилами встановленими частиною четвертою статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Абзацами сьомим-дев`ятим частини четвертої статті 183 КПК України закріплено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України, розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що вищевказаний перелік випадків, коли суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачено що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як уже зазначалося, відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Враховуючи обставини, встановлені в підготовчому судовому засіданні, керуючись правилами ч. 5 ст. 182 КПК України, ст. 183 КПК України, суд знаходить правові підстави для визначення обвинуваченому ОСОБА_4 застави, яка становить 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 133120,00 гривень, оскільки внесення застави в такому розмірі буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 177, 181, 183, 199, 314, 315, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання начальника Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Рудниця Піщанського району Вінницької області, громадянину України, який проживає в АДРЕСА_1 , українцю, з середньою освітою, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , не одруженому, раніше не судимому, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 березня 2026 року включно.

Визначити суму застави у розмірі 133120,00 гривень, яку необхідно внести на депозитний рахунок отримувача: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26286152; банк отримувача ДКСУ, м. Київ, ГУДКСУ у Вінницькій області; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA 0000401.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали направити до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань ( №1)".

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в цей же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Суддя: