ЄУН справи: 336/7038/25
Номер провадження: 1-кп/336/1374/2025
ВИРОК

іменем України

01 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 04 червня 2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Марганець Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, на утриманні дітей не має, який має базову загальну середню освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, -

- 03.11.2021 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 18.12.2023 Дзержинським районним судом м. Кривий Ріг за ст. 391 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 03.11.2021р. та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 рік та 1 місяць. Звільнено 17.01.2025 у зв`язку із відбуттям строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі:

прокурора: ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

24 травня 2025 року в період часу з 23 години 00 хвилин по 23 годину 05 хвилин, ОСОБА_3 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою його реалізації, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, який введений в Україні на підставі указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та надалі продовжено до 07 серпня 2025 року на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від №4356-ІХ від 16.04.2025, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, упевнившись у тому, що потерпілий ОСОБА_6 за ним не спостерігає та його дії носять таємний характер, з метою особистого збагачення, знаходячись на вулиці біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу з поверхні лавки таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон фірми «Хіаоmі» моделі «Redmi 9А» 2/32 GB, s/n: НОМЕР_1 , ІМЕI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 в корпусі синього кольору, в якому була сім-картка оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_4 , вартість якого становить 2982 гривні 33 копійки; гаманець чорного кольору з позначками «К.В.В.» індивідуального виробництва, вартість якого становить 381 гривню 20 копійок.

Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , звернувся до свідка ОСОБА_7 та в подальшому подарував гаманець чорного кольору з позначками «К.В.В.» індивідуального виробництва, а мобільний телефон фірми «Хіаоmі» моделі «Redmi 9А» 2/32 GB, s/n: НОМЕР_1 , ІМЕI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 в корпусі синього кольору, з метою реалізації надав свідку для закладення до ломбарду та таким чином розпорядилася майном на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_3 , спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 3363 гривні 53 копійки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав та пояснив, що 24 травня 2025 року в період часу з 23 години 00 хвилин по 23 годину 05 хвилин, він , знаходячись на вулиці біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу з поверхні лавки таємно викрав майно, яке належить потерпілому, а саме: мобільний телефон фірми «Хіаоmі» моделі «Redmi 9А» в корпусі синього кольору та гаманець чорного кольору. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, та документів які необхідні для стягнення витрат на проведення експертизи, постанови про речові докази та ухвали слідчого судді про арешт майна.

При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 , вірно розуміє зміст обставин провадження і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що вина у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла підтвердження.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до статті 1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відносяться до тяжкого злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, сприяння органу досудового розслідування у розкритті і розслідуванні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, враховуючи дані про його особу, який раніше судимий, звільнений у зв`язку із відбуттям строку покарання, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, частково відшкодував завдану шкоду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Прокурор просив призначити покарання у виді позбавлення волі на п`ять років, захисник та обвинувачений просили призначити мінімальне покарання передбачене санкцією статті та застосувати максимальний іспитовий строк.

ОСОБА_3 визнав вину повністю, пояснив про обставини вчинення кримінального правопорушення, щиро розкаявся, сприяв органу досудового розслідування у розкритті і розслідуванні злочину, враховуючи дані про його особу, спосіб життя, під медичним наглядом у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, частково відшкодував завдану шкоду, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та звільнити від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до 25 серпня 2025 року. В подальшому запобіжний захід не продовжувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілими не заявлено.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2025 року (справа № 336/5398/25, пр. 1-кс/336/531/2025) накладено арешт на речові докази, а саме на шкіряний гаманець чорного кольору з позначками «К.В.В.».

Відповідно до ч.4 ст.174, п.1 ч.4 ст.374 КПК України, суд скасовує арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2025 року (справа № 336/5398/25, пр. 1-кс/336/531/2025).

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

Витрати на проведення експертизи складають 2228,50 грн., що підтверджується довідками про витрати на проведення експертизи в сумі 891,40 грн. та 1337,10 грн.

Суд, відповідно до ст. 124 ч.2 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого на користь держави, документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ст. 374 ч.4 п.2 КПК України у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз в сумі 2228,50 грн.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395, 532, 615 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; роботи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 2228,50 грн.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2025 року (справа № 336/5398/25, пр. 1-кс/336/531/2025) - скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- шкіряний гаманець чорного кольору з позначками «К.В.В.» переданий під розписку потерпілому ОСОБА_6 , залишити останньому за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1