Справа № 216/8390/24
провадження 1-кп/216/443/25
УХВАЛА

іменем України

(повна)

24 вересня 2025 року місто Кривий Ріг

Колегія Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника, адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №6 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000749 від 11 квітня 2024 року за обвинуваченням: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, знаходиться у фактичних шлюбних стосунках, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. ,3 ст. 15, п.1, п.11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

Під час судового засідання, 24 вересня 2025 року прокурором ОСОБА_5 заявлене клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , оскільки 17.06.2024 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за останньою ухвалою колегії суддів Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.07.2025 року продовжено до 28.09.2025 року. Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду і судовий розгляд не може бути завершений до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою. Ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а саме: може як переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, не зменшились.

Прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури клопотання підтримав, оскільки ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшились, а докази, зібрані органом досудового розслідування, свідчать про причетність ОСОБА_7 до скоєння інкримінованого йому злочину.

Обвинувачений, його захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували, з огляду на те, що дані, наведені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , не підтверджуються жодними доказами, останній до вказаних подій не причетний, жодні ризики, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, заявлені прокурором, відсутні. Просили змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який: нічний домашній арешт або встановити справедливий розмір застави.

Заслухавши доводи учасників процесу, колегією суддів встановлені наступні обставини.

Відповідно до норм ст. 331 ч.3 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосований запобіжний захід, його захисник має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу.

Так, відповідно до останньої ухвали колегії суддів Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.07.2025 року ОСОБА_7 вказаний запобіжний захід продовжено до 28.09.2025 року.

Судом встановлено, що підставами продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 умисного особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання лише у вигляді позбавлення волі строком від 10 до 15 років. ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків за місцем проживання не має, нерухоме майно у нього відсутнє, не одружений, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності. Також, оскільки ОСОБА_7 офіційно не працює, а отже немає сталого доходу, що дає підстави виявити ті характерні ознаки, які підкріплюють твердження про небезпеку вчинення підозрюваним спроб вчинити інший злочин аналогічної спрямованості, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховані як при обранні ОСОБА_7 , так і при продовженні існуючого запобіжного заходу, і на даний час не зменшилися.

З цих підстав, разом із наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, клопотання прокурора є обґрунтованим в частині наявності існування названих вище ризиків, а доводи захисника та обвинуваченого про відсутність об`єктивних доказів винуватості обвинуваченого вказаних вище висновків суду не спростовують, оскільки судом не досліджені всі докази, заявлені сторонами. .

Разом з тим, за практикою Європейського суду з прав людини, обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»),

Згідно практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів» (п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, «тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу п.29 рішення ЄСПЛ від 11.10.2010року у справі «Хайредінова проти України».

Зазначене кореспондується і з рішенням ЄСПЛ у справі «Мамедова проти Росії», в якому зазначається наступне: «Суд повторює, що збереження обґрунтованої підозри стосовно того, що заарештована особа вчинила злочин, є умовою sine qua non законності подовження строку її тримання під вартою. Проте через певний час однієї цієї умови вже недостатньо. У таких випадках Суд повинен встановити, чи подальше позбавлення волі було вмотивоване іншими підставами, наведеними судовими органами. Якщо такі підстави були «істотними» і «достатніми».

«Розглядаючи законність і обґрунтованість подальшого тримання заявниці під вартою, районний і обласний суди увесь час посилалися на серйозність висунутого обвинувачення як на головний чинник для оцінки можливості того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме відправленню правосуддя або вчинятиме нові злочинні дії. Однак, як не раз зазначав Суд, хоч суворість покарання, що загрожує заявникові, має значення для оцінки небезпеки його зникнення або вчинення нових злочинів, потребу подовжити строк тримання під вартою не можна оцінювати з чисто абстрактної точки погляду, зважаючи лише на тяжкість злочину. Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (див. рішення у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France) від 26 черв% ня 1991 року, Серія A, № 207, п. 51; також див. справи «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) від 8 лютого 2005 року, № 45100/98, п. 102; «Гораль проти Польщі» (Goral v. Poland) від 30 жовтня 2003 року, № 38654/97, п. 68; «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria) від 26 липня 2001 року, № 33977/96, п. 81).».

Крім того, «суд підкреслює, що пункт 3 статті 5 Конвенції зобов`язує органи влади при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого з-під варти або подовження строку тримання під вартою розглянути можливість застосування альтернативних заходів забезпечення участі обвинувачуваного в судовому розгляді».

Особливість рішення про тримання під вартою (як і будь-якого рішення про застосування тимчасових заходів) полягає в тому, що з часом його легітимність зменшується і наближається до нуля, що вимагає періодичного перегляду обґрунтованості тимчасового заходу.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 на момент розгляду клопотання про продовження строку його тримання під вартою, тривалий час утримається під вартою. Протягом часу з моменту призначення справи до судового розгляду теперішнім складом суду, тобто, з 02.12.2024 року прокурором не забезпечена явка жодного зі свідків обвинувачення та потерпілого для їх допиту у судовому засіданні та не заявлялося клопотання про зміну порядку дослідження доказів, що свідчить на недоведеність прокурором того, що подальше тримання під вартою обвинуваченого є доцільним та виправдовує ті цілі та мету, які існували на час застосування цього запобіжного заходу та на первісних етапах судового розгляду.

Із вказаних підстав, доводи прокурора, що обвинуваченому відомі анкетні дані потерпілого та свідків, а тому він без будь-яких перешкод, шляхом погроз, підкупу або умовлянь, зможе змусити їх давати необхідні йому показання, які будуть заважати встановленню об`єктивної істини у справі, судом до уваги не беруться в якості обґрунтованого ризику неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 на даному етапі процесу.

При цьому, колегія суддів враховує, що у рішенні у справі «Ігнатов проти України» щодо п. 3 ст. 5 Конвенції ЄСПЛ вкотре наголосив, що доводи за або проти звільнення особи з-під варти не можуть бути абстрактними. До того ж продовження строку тримання під вартою, відповідно, потребує і більшої кількості доводів.

Тому, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має фактичне місце проживання у м. Кривому Розі, тривалість дії на теперішній час по свій території України військового стану у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, що перешкоджає виїзду за кордон осіб чоловічої статті у війці від 18 до 60 років, під категорію яких підпадає і ОСОБА_7 .

Тому, суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе запобігти існуючим ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а в подальшому і виконання ухваленого за результатами розгляду кримінального провадження процесуального рішення.

З огляду на викладене, клопотання прокурора задоволенню не підлягає, а клопотання захисника є частково обґрунтованим.

На підставі ст. ст. 183, 193, 196, 197, 199, 369-372, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Змінити стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком у два місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- заборонити ОСОБА_7 без дозволу суду, за винятком випадків, пов`язаних з проведенням процесуальних дій у даному кримінальному провадженні з його участі, протягом строку дії даної ухвали суду залишати своє місце проживання: АДРЕСА_2 цілодобово;

- прибувати за викликом до суду за першою вимогою;

- не відлучатися з міста Кривого Рогу, в якому він проживає без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_8 та свідками - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 будь-яким способом, за винятком проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000749 від 11 квітня 2024 року ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з метою контролю передати для виконання до Криворізького РУП ГУНП України в Дніпропетровській області за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 : АДРЕСА_2 .

Ухвала судді щодо зміни запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення працівниками органу внутрішніх справ у спосіб, визначений п. 2) ч.3 ст. 202 КПК України, шляхом звільнення ОСОБА_7 з-під варти після його доставлення до місця відбування домашнього арешту.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Порушення умов особистого зобов`язання має наслідком застосування грошового стягнення і до нього може бути застосований більш суворіший запобіжний захід.

Визначити кінцевий строк дії ухвали 22 листопада 2025 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 26 вересня 2025 року, її фіксування не застосовувалося у відповідності до ст. 107 ч.4 КПК України.

Головуючий суддя-доповідач ОСОБА_17

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3