Справа № 373/1907/25
Кримінальне провадження № 1-кп/355/146/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2025 р. Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представників потерпілого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6

представника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баришівка кримінальне провадження № 0000859 від 02 травня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Баришівського району Київської області, громадянина України, студента 3 курсу Київського торгово-економічного коледжу, не одруженого, неповнолітніх дітей не маючого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

УСТАНОВИВ:

27.04.2025 року близько 01 години 00 хвилин, неповнолітній водій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився в автомобілі марки «ВАЗ» модель «2109» номерний знак НОМЕР_1 , на проїзній частині дороги на перехресті вулиці Піщана та вулиці Центральна в селі Семенівка Бориспільського району Київської області, поблизу Семенівської гімназії Студениківської сільської ради, розташованої за адресою: вул. Центральна, 1, с. Семенівка.

У цей час, на проїзній частині дороги, у безпосередній близькості до автомобіля знаходились знайомі ОСОБА_9 , серед яких був неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (17 років).

27.04.2025р. близько 01 год. 00 хв. водій ОСОБА_9 почав рух автомобілем марки «ВАЗ» модель «2109» номерний знак НОМЕР_2 , демонструючи перед своїми знайомими елементи екстреного керування транспортним засобом, поєднаного з послідуючим екстреним гальмуванням.

У цей час, здійснюючи після різкого набору швидкості маневр екстреного гальмування, водій ОСОБА_9 , проявляючи кримінально протиправну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку щодо можливості виконання безпечного маневру в даній дорожній обстановці, грубо порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила), згідно якого:

- п. 12.1 ПДР України - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним,

допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який стояв на проїзній частині дороги та спостерігав з іншими знайомими за елементами екстреного водіння, яке здійснював ОСОБА_9 .

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми голови (садна в області правої скроневої ділянки, перелом луски правої скроневої кістки, крововилив над твердою мозковою оболонкою (100 см кубічних) із стисненням мозку, забою головного мозку, які оцінюються в сукупності та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Своїми діями, водій ОСОБА_9 , порушуючи вищезазначені вимоги Правил, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, у вигляді можливості наїзду на пішохода ( ОСОБА_9 знав, що у цей час ОСОБА_4 стояв на проїзній частині дороги та спостерігав за його діями), оскільки дорожня обстановка, дорожні умови, обрана водієм швидкість руху, дозволяла своєчасно виявити пішохода, який знаходився на проїзній частині дороги, але легковажно розраховував на їх відвернення, допустив тим самим кримінально протиправну самовпевненість.

Порушення водієм ОСОБА_9 п. 12.1 Правил знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та заподіянням потерпілому ОСОБА_4 тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі за викладених у вироку обставин.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів щодо судових витрат, речових доказів та ухвал щодо накладення арешту, дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також оголошенням досудової доповіді, складеної органом пробації.

Обвинувачений ОСОБА_9 , його представник ОСОБА_7 , захисник - адвокат ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодилися.

Судом, у відповідності до положень частини третьої статті 349 КПК України, було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прокурор, потерпілий, обвинувачений, представники сторін, захисник зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частини другої та третьої статті 349КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження доказів щодо судових витрат, речових доказів та ухвал щодо накладення арешту, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також вивчення досудової доповіді, наданої органом пробації. Ухвала занесена секретарем судового засідання в журнал судового засідання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, наведених вище, визнав повністю, суду розповів про обставини скоєного злочину так, як про них зазначено в обвинувальному акті.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Після допиту обвинуваченого прокурором було оголошено та надано для долучення до матеріалів справи докази щодо судових витрат, речових доказів та докази, які характеризують обвинуваченого.

Заперечень або доповнень до зазначених доказів від учасників процесу не надходило, за їх згодою зазначені докази було долучено до матеріалів справи.

Крім того, від представника Бориспільського РВ №1 Філії державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області надійшли матеріали досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_9 із викладенням матеріалів та висновком органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_9 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

У випадку прийняття судом рішення про звільнення від покарання з випробуванням орган пробації вважає доцільним та покласти на ОСОБА_9 додаткові обов`язки:

-виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна про кримінального мислення»;

-пройти онлайн-курс на платформі «Ed-Era», «Людина та держава. Правила гри», який спрямований на розуміння своїх прав та обов`язків, допоможе усвідомити відповідальність за у власні дії, рішення їх наслідки».

Після дослідження доказів, судом було поставлено питання учасникам процесу про те, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, чи можливо закінчити дослідження доказів та перейти до судових дебатів.

На вказане питання учасники процесу повідомили, що будь-яких доповнень досудового розгляду, заяв або клопотань вони не мають, та вважають за можливе перейти до судових дебатів.

Враховуючи викладене судом без видалення до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів.

У судових дебатах прокурор пояснив, що під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні було встановлено та доведено факт скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, просив визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, при цьому враховуючи особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що він визнав свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, надав свідчення суду щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, розкаявся, відшкодував завдані потерпілим збитки, призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами та із застосуванням положень ст. 104 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_9 звільнити з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на ОСОБА_9 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Також просив вирішити долю речових доказів у відповідності до статті 100 КПК України.

Представник обвинуваченого ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 просили призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, а саме у вигляді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судових дебатах зазначив, що свою вину у вчиненні інкримінованого злочину він визнає, розкаюється у вчиненому; попросив вибачення у потерпілого; просив призначити покарання у вигляді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 просили не позбавляти обвинуваченого волі, призначити йому покарання у вигляді штрафу зазначивши, що пробачили його і вони з потерпілим товаришують.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що під час судового розгляду підтверджено факт скоєння обвинуваченим ОСОБА_9 злочину, дії обвинуваченого ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Відповідно до частини першої статті 1 КК України, цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Частиною першою статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини другої статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною першою статті 65 КК України, яка узгоджується з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 КК України, злочин вчинений ОСОБА_9 є тяжким злочином, оскільки за його вчинення може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , згідно пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вибачення перед потерпілими та добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , згідно зі статтею 67 КК України, відсутні.

З приводу клопотання представника та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 щодо призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд зазначає наступне.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Поряд з цим, згідно Правової позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.04.2023р., «правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винуватій особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними i застосовуються y виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України, повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте, у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Так, апеляційний суд, визнавши щире каяття, визнання винуватості, виявлення жалю з приводу вчиненого, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування в повному обсязі заподіяної потерпілому шкоди обставинами, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання, не обґрунтував того, як ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженим діяння, наслідком якого є заподіяння шкоди здоров`ю особи та безпідставно застосував при призначенні ОСОБА 7 покарання норму, передбачену ст. 69 КК України».

З приводу позиції потерпілого ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 , які наполягали на призначенні засудженому покарання не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, a також обставини відшкодування йому в повному обсязі завданої шкоди, суд звертає увагу, що згідно сталої практики Верховного суду, «думка потерпілої сторони може враховуватись судом при призначенні покарання в сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, однак не є вирішальною, і не має над ними пріоритету, з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченому діяння у сфері безпеки руху.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року (справа № 752/8309/16-к, провадження № 51-284км18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року (справа № 682/956/17, провадження № 13-31кс19).

У відповідності до положень частини першої статті 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Частиною другою статті 63 КК України визначено, що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Суд з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_9 буде призначення йому мінімального покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі,

Оскільки обвинувачений не є особою, наділеною правом керування транспортним засобом, суд вважає за доцільне призначити покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому, суд з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи ОСОБА_9 , а саме - він є раніше не судимою особою, за місцем мешкання та місцем навчання він характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та інших обставини справи, приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

Так, частиною третьою статті 104 КК України визначено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке не входить до переліку кримінальних правопорушень за вчинення яких особу не може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням, при цьому, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_11 покарання що у вигляді позбавлення волі, строком на 3 роки, а отже до ОСОБА_9 може бути застосовано звільнення від покарання з випробуванням, передбачене статтею 104 КК України.

Відповідно до частини першої статті 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні ні прокурором, ні потерпілою не заявлявся.

Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 368 та частини четвертої статті 374 КПК України, при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.

Відповідно до частини другої статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні витрати на залучення експерта для проведення ряду експертиз в загальному розмірі 8 022,6 гривень, що підтверджується довідками про витрати на проведення відповідних судових експертиз за матеріалами кримінального провадження № 0000859.

Вказані витрати мають бути стягнуті з ОСОБА_9 в дохід держави.

З реєстру матеріалів досудового розслідування та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні речові докази, долю яких слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України.

Згідно частини четвертої статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно частини першої статті 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 374 КПК України суд при ухваленні вироку, серед іншого, ухвалює рішення про початок строку відбування покарання та про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід в межах даного кримінального провадження не обирався.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 100, 124, 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 532, 615 ч. 15 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 104 КК України звільнити засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом 1 (одного) року випробувального терміну:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Роз`яснити, що у відповідності до положень частин другої та третьої статті 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2025 року на автомобіль марки « ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 - скасувати.

Речовий доказ автомобіль марки « ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_12 .

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави (отримувач - Київський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), р/р UA0015634, код банку: 899998, за кодом класифікації доходів бюджету 24060300 «Інші надходження» (державний бюджет)) судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні №0000859 в розмірів 8 022,6 грн. (вісім тисяч двадцять дві грн. 60 коп.).

Цивільний позов прокурором, потерпілим під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

У відповідності до частини п`ятнадцятої статті 615 КПК України суд обмежився оголошенням резолютивної частини вироку.

Копію повного тексту вироку негайно після оголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_13