Справа № 465/9627/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/3016/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2025 року про обрання запобіжного заходу, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідчий ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .

Клопотання мотивував тим, що в провадженні СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000817 від 21 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням даного кримінального провадження встановлено, що 21 жовтня 2025 року, близько 15:00 год. ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи поблизу будинку № 7, що по вул. Тролейбусна в м. Львові, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом взлому замка дверей в автомобілі «ВАЗ 21083», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 65 000 гривень, що на праві користування належить ОСОБА_10 , проник в салон даного автомобіля та в подальшому, шляхом буксирування перемістив його з місця стоянки, чим незаконно заволодів даним транспортним засобом, після чого використовував його для власних потреб. Зазначав,що наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку із чим просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Львівського РУП №2 ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонено підозрюваному ОСОБА_6 , залишати постійне місце проживання: АДРЕСА_1 в період з 21:00 год до 07:00 год.

Негайно звільнено з-під варти в залі суду підозрюваного ОСОБА_6 та покладено на підозрюваного наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого прокурора та суду за першою вимогою, в тому числі у разі виклику за допомогою телефонного зв`язку;

- повідомляти про зміну місця проживання слідчого прокурора та суд;

- утриматися від спілкування з свідками та інших учасниками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, із можливістю внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки, у випадку внесення застави:

-прибувати до слідчого ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, за викликом слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою, в тому числі у разі виклику за допомогою телефонного зв`язку;

-не відлучатися за межі Львівської області без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

-повідомляли слідчого, прокурора чи суд про зміну зміно свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування із свідками, які допитані на даний час у межах вказаного кримінального провадження;

-здати на зберігання до відповідних державних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що мають право для виїзду за кордон.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним доказам.

Наголошує, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, обґрунтованість підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки йому загрожує покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, також він може впливати на учасників кримінального провадження, оскільки в ході досудового розслідування не допитано всіх свідків та не проведено необхідних експертиз; також він може продовжити свою протиправну діяльність, у зв`язку із чим наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наголошує, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, доводи підозрюваного та його захисника на заперечення аргументів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, що СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000817 від 21 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 21 жовтня 2025 року, близько 15:00 год. маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи поблизу будинку № 7, що по вул. Тролейбусна в м. Львові, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом взлому замка дверей в автомобілі ВАЗ 21083, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 65 000 гривень, що на праві користування належить ОСОБА_10 , проник в салон даного автомобіля та в подальшому, шляхом буксирування перемістив його з місця стоянки, чим незаконно заволодів даним транспортним засобом, після чого використовував його для власних потреб.

24 жовтня 2025 року підозрюваного ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України затримано, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

25 жовтня 2025 року слідчий ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2025 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21 год. до 7 год.

28 жовтня 2025 року підозрюваного ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вимог ст. ст. 177,183,194 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, дійшовши висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та невиправданим, оскільки не відповідає ступеню ризиків у кримінальному провадженні, які наведені у клопотанні, переконався, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризикам якого існують у кримінальному провадженні, і тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період з 21 год. до 7 год., терміном на два місяці, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

При цьому належно врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та покарання, що загрожує у разі визнання його винним, дані про особу, а саме, що він, не одружений (вдівець), на утриманні неповнолітніх дітей не має (дитина та дружина ОСОБА_6 загинули внаслідок збройної агресії російської федерації), зареєстрований та постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий, а також те, що на даному етапі досудового розслідування, останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії не тяжких, є учасником бойових дій, а також стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 , конкретні обставини справи, а саме процесуальну поведінку підозрюваного після вчинення кримінального правопорушення, зокрема, те, що підозрюваний від слідства не переховувався та сприяв його проведенню, що свідчать на користь зменшення ризиків, передбачених вимогами ст. 177 КПК України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 21 до 7 год., слідчим суддею перевірено, що в матеріалах кримінального провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, при цьому прокурором та слідчим не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як на одну з підстав застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апелянт покликається на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його вини у вчиненні кримінального правопорушення, проте колегія суддів апеляційного суду зазначає, що тяжкість покарання хоча і є одним із елементів при оцінці ризиків ухилення від органу досудового розслідування та/або суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, однак, сама по собі не може бути достатньою підставою для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, про те, що прокурор не довів обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому слідчий суддя обґрунтовано застосував до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 21 до 7 год.

Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, не може бути достатньою підставою для зміни запобіжного заходу на більш суворий.

Відповідно до ст. 177, 178 КПК України, підставою для застосування або зміни запобіжного заходу є не тяжкість інкримінованого злочину чи сам факт повідомлення про підозру, а наявність конкретних, підтверджених доказами ризиків, жоден із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не може ґрунтуватися виключно на тяжкості покарання.

Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень кримінального процесуального закону апеляційним переглядом не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4