Дата документу 24.11.2025 Справа № 335/9043/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/9043/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1059/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 24 листопада 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 06 листопада 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Запоріжжя, який працює на посаді охоронця ПАТ «Підприємство з експлуатації електричних мереж «Центральна енергетична компанія», неодружений, має вищу освіту, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 06 листопада 2025 року, якою частково задоволене клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу та визначено обвинуваченому ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, та у разі її внесення, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що раніше визначений обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави може бути зменшений, оскільки з перебігом розгляду справи зменшується актуальність ризиків, які стали підставою застосування запобіжного заходу, а тому негативна процесуальна поведінка обвинуваченого меншою мірою здатна перешкодити встановленим судом ризикам, а отже знижується і суворість запобіжного заходу. В оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що в цьому кримінальному провадженні судом вже допитано усіх свідків сторони обвинувачення, що нівелювало актуальність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а прокурором долучено усі письмові докази та триває стадія їх дослідження. Враховуючи майновий стан обвинуваченого, який є пенсіонером, та, ту обставину, що під час перебування під вартою обвинувачений не отримує інших видів доходів, майно, за рахунок якого обвинувачений міг би внести заставу у визначеному судом розмірі, знаходиться під арештом, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого, який значно погіршився, що було підставою для відкладення декількох судових засідань, враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зменшення застави, обраної відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2025 року, з 825,63 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На думку суду першої інстанції, застава в такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. При цьому, на час розгляду клопотання, судом першої інстанції не убачалось підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, враховуючи положення ч.6 ст.176 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою - продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на строк 60 днів, одночасно визначивши обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 2 500 000 (два мільйона п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, та у разі її внесення, покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя за першою вимогою; повідомляти суд про зміну місця проживання; носити електронний засіб контролю; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; не наближатися до місць розташування об`єктів військового призначення ближче ніж на 200 метрів.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про те, що з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру альтернативного запобіжного заходу сторона обвинувачення не погоджується.

Прокурор зауважує на тому, що кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_6 , передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Вищевикладене, на думку сторони обвинувачення, свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від суду, а також усвідомлюючи можливість призначення такого виду додаткового покарання як конфіскація майна у разі визнання його винуватим, вживатиме заходів до відчуження належного йому майна на користь інших осіб.

Вважає, що застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави із одночасним покладенням на нього відповідних обов`язків, не дозволить запобігти ризику його можливого ухилення від спілкування з представниками іноземної держави - держави-агресора російської федерації - представниками федеральної служби безпеки рф.

Прокурор зауважує на тому, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 можливого постійного місця мешкання та можливості внесення застави не може бути безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не забезпечить впевненості у його належній процесуальній поведінці та не спростовує ризики вчинення дій, передбачених п.п.1, 5 ч, 1 ст.177 КПК України. На теперішній час жоден інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На думку сторони обвинувачення, судом не надано належної оцінки ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, попри встановлення їх наявності.

Крім цього, зазначає, що судом невірно оцінено в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України. За вказаний злочин передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавленням волі з конфіскацією майна. Вік та стан здоров`я ОСОБА_6 дозволяє утримувати його в умовах слідчого ізолятору. За час перебування у слідчому ізоляторі відомостей щодо неможливості його утримання через стан здоров`я не надходило.

Прокурор вважає, що оскільки на цей час судовий розгляд триває, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

24 листопада 2025 року на адресу Запорізького апеляційного суду надійшли письмові заперечення захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , за змістом яких захисник просив апеляційну скаргу прокурора, подану на ухвалу Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 06 листопада 2025 року, залишити без задоволення.

В запереченнях захисник вказав на те, що виходячи з практики Верховного Суду, окреме оскарження ухвали суду про зміну запобіжного заходу у виді зменшення суми залога неможливе.

Окрім того, захисник вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зменшено розмір застави у зв`язку зі зменшенням актуальності ризиків, які стали підставою застосування запобіжного заходу, та зменшення ризиків, пов`язаних з можливою негативною процесуальною поведінкою обвинуваченого. Судом обґрунтовано прийнято до уваги матеріальний стан ОСОБА_6 (пенсія у розмірі 2361 грн), його стан здоров`я та його вік - 65 років.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 червня 2024 року за №0000909 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні 06 листопада 2025 року від захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому захисник просив змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий арешт з використанням електронних засобів контролю, або змінити суму застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 242240,00 грн. В обґрунтування клопотання захисник посилається на те, що ОСОБА_6 знаходиться під вартою з 29 травня 2024 року, тобто більш ніж 17 місяців. На момент арешту та зараз ОСОБА_6 страждає рядом певних хронічних захворювань. За час знаходження ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі його стан здоров`я значно погіршився. Так, у жовтні 2025 року ОСОБА_6 було діагностовано певне захворювання. ОСОБА_6 є пенсіонером, йому нарахована пенсія у розмірі 2880 грн, на момент арешту він працював охоронцем на автостоянці, що свідчить про складний матеріальний стан родини. Усе майно ОСОБА_6 знаходиться під арештом. Будь-яких матеріальних активів у виді акцій, цінних паперів, інших джерел доходу, які було би можливо використати для отримання суми у розмірі 2 500 000 грн, у сім`ї ОСОБА_6 немає. З урахуванням матеріального стану ОСОБА_6 , розмір застави 2 500 000 грн є завідомо непомірним для нього. Приймаючи до уваги наявність хронічних захворювань та похилий вік ОСОБА_6 , подальше перебування під вартою може мати критичний вплив на стан його здоров`я. Одночасно захисник просив врахувати, що усі надані у ході судового слідства стороною обвинувачення докази провини ОСОБА_6 були отримані до 14 годин 42 хвилин 28 травня 2024 року по кримінальному провадженню №0000075, тобто до дати внесення даних стосовно ОСОБА_6 до ЄРДР. На теперішній час стороною обвинувачення надані усі докази провини ОСОБА_6 , усі свідки допитані у суді, що позбавляє ОСОБА_6 можливості вчиняти негативний вплив на слідство.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника.

Прокурор у судовому засіданні 06 листопада 2025 року заперечив проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді, учасників провадження, перевіривши наявні матеріали, колегія суддів звертає увагу на таке.

Кримінальним процесуальним кодексом України встановлений вичерпний перелік рішень суду першої інстанції, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку.

Так, згідно з вимогами ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті (окрім рішення про продовження строку тримання особи під вартою), окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Виключенням з цього правила є ухвали суду про продовження строку тримання особи під вартою (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 КПК України).

Зокрема, у вказаному Рішенні Конституційного Суду України окрім іншого зазначено, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.

Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.

Законом України №1027-IX від 02 грудня 2020 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою» №1027-IX від 02 грудня 2020 року, частину другу статті 392 КПК України доповнено абзацом другим, згідно з яким, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Також, цим Законом статтю 394 КПК України доповнено частиною п`ятою, згідно з якою ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Викладене дає підстави для висновку, що вищевказані зміни до законодавства внесенні з метою забезпечення гарантій виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів.

Відповідно, з зазначеного убачається, що у наслідок перегляду в апеляційному порядку судового рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, ухваленого під час судового провадження до ухвалення судового рішення по суті, становище обвинуваченого не може бути погіршене.

Згідно з наявними матеріалами провадження, ухвалою Везнесенівського районного суду міста Запоріжжя від 06 жовтня 2025 року на стадії судового провадження за клопотанням прокурора строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено на шістдесят днів - 3 06 жовтня 2025 року до 04 грудня 2025 року включно, з одночасним визначенням розміру застави - 2 500 000 грн. Строк дії ухвали у частині застосування запобіжного заходу встановлено до 04 грудня 2025 року.

В подальшому, ухвалою Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 06 листопада 2025 року частково задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу та визначено стосовно ОСОБА_6 заставу у розмірі 242 240 грн, а після внесення застави ухвалено звільнити обвинуваченого з-під варти з носінням електронного засобу контролю і покладенням на останнього певних обов`язків. Строк дії ухвали визначено до 04 грудня 2025 року включно.

Отже, вказаною ухвало фактично зменшено розмір застави, який був визначений одночасно з продовженням строку тримання обвинуваченого під вартою.

Як вказано вище, на зазначену ухвалу прокурором ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на строк 60 днів, одночасно визначивши обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 2 500 000 (два мільйона п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, та у разі її внесення, покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вирішуючи питання щодо прийняття до розгляду вищезазначеної апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції враховує практику Верховного Суду з зазначеного приводу, викладену серед іншого і у постанові від 23 квітня 2025 року в справі ЄУН №646/1709/23, провадження №51-322-км25, згідно з якою, процесуальним законом передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, а оскарження альтернативного запобіжного заходу у виді застави, визначеного разом з основним в ухвалі місцевого суду, не може розглядатись як оскарження іншого запобіжного заходу. Застава в цьому випадку не є окремим запобіжним заходом, а є його складовою частиною.

В свою чергу, оскаржуваною ухвалою не змінено застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на інший, а зменшено розмір застави, який був визначений одночасно з продовженням строку тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи викладене та вищевказану практику Верховного Суду, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_7 підлягає розгляду по суті.

Заслухавши доповідь судді; аргументи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, яке є особливо тяжким злочином.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Як зазначалось вище, зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції убачається, що суд вирішив питання про зменшення обвинуваченому ОСОБА_6 визначеного раніше розміру застави з 825,63 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд дійшов висновку, що застава в такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Як на підставу для прийняття такого рішення суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі послався на те, що в цьому кримінальному провадженні судом вже допитано усіх свідків сторони обвинувачення, що нівелювало актуальність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, прокурором долучено усі письмові докази та триває стадія їх дослідження. Окрім того, суд послався на майновий стан обвинуваченого, який є пенсіонером, на те, що під час перебування під вартою обвинувачений не отримує інших видів доходів, майно, за рахунок якого обвинувачений міг би внести заставу у визначеному судом розмірі, знаходиться під арештом, стан здоров`я обвинуваченого значно погіршився, що було підставою для відкладення декількох судових засідань. Суд також врахував процесуальну поведінку обвинуваченого.

В оскаржуваній ухвалі відсутні висновки суду щодо ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилався прокурор у своєму клопотанні, та які поряд з іншим враховувались судом при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого, згідно з ухвалою від 06 жовтня 2025 року,

Колегією суддів при апеляційному розгляді встановлено, що 07 листопада 2025 року обвинуваченого ОСОБА_6 було звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави.

Отже, на цей час обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

В апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді, не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, прокурор слушно звернув увагу на ступінь тяжкості та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, та зазначив, що з огляду на суворість покарання, що останньому загрожує у разі визнання його винуватим у цьому правопорушенні - у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, наявність у обвинуваченого можливого постійного місця мешкання та можливість внесення застави, не може бути безумовною та достатньою підставою для застосування до останнього іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. В свою чергу, відомостей щодо неможливості утримання обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах СІЗО за станом здоров`я не надходило. Судовий розгляд провадження ще триває, ризики, передбачені ст.177 КПК України, не втратили своєї актуальності.

Звернув увагу прокурор і на те, що згідно з вимогами ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених серед іншого ст.111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Окрім того, відповідно до абзацу восьмого частини четвертої статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого серед іншого ст.111 КК України.

Разом з цим, відповідні зміни до Кримінального процесуального кодексу України щодо можливості апеляційного оскарження ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою ст.392 КПК України, спрямовані на забезпечення виконання Рішення Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 КПК України).

У вказаному рішенні Конституційного Суду України ідеться про забезпечення права особи оскаржити саме ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яку було постановлено в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В свою чергу, виходячи з пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою» та Висновку Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України (далі - Висновку) на проект вказаного Закону, прокурору надано право на оскарження такої ухвали, виходячи з того, що прокурор це особа, яка обіймає посаду, передбачену ст.15 Закону України «Про прокуратуру» (п.15 ч.1 ст.3 КПК), здійснює підтримання державного обвинувачення в суді з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави (ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру»). У Висновку вказано про те, що хоча вірогідність подання прокурором апеляційної скарги на відповідну ухвалу не є високою, йому слід залишити право на подання такої скарги.

З викладеного убачається, що у Висновку пропонувалось надати прокурору право на апеляційне оскарження ухвали про тримання під вартою під час судового розгляду саме з метою надання йому можливості покращити становище обвинуваченого у разі встановлення порушення норм закону в ході обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою.

В цьому ж випадку прокурор в своїй апеляційній скарзі фактично ставить питання про погіршення становища обвинуваченого, що не узгоджується зі змістом та суттю Рішення Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року, на забезпечення виконання якого і внесені відповідні зміни до кримінального процесуального законодавства.

З урахуванням викладеного, вищевказана апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Разом з цим, прокурор не позбавлений права і можливості звернутися у встановленому законом порядку до суду першої інстанції з клопотанням про зміну щодо обвинуваченого запобіжного заходу із застави на тримання під вартою у разі невиконання останнім своїх процесуальних обов`язків, перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином, тощо.

Питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 має вирішуватися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 06 листопада 2025 року, якою частково задоволене клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу та визначено обвинуваченому ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, та у разі її внесення, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4