Дата документу 11.12.2025 Справа № 334/9845/25
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/1041/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/9845/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 25 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу до

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кушугум Запорізького району Запорізької області, громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 25 листопада 2025 року за клопотанням слідчого до підозрюваного ОСОБА_9 строком на 60 днів застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, посилається на її незаконність та необґрунтованість. Зазначає про відсутність доказів, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти передбаченим ч.1 ст.177 КПК ризикам. Висунута ОСОБА_9 підозра є необґрунтованою та передчасною, перебуває під розумним сумнівом. Тому просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту або заставу. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що висунута ОСОБА_9 підозра є необґрунтованою та передчасною, перебуває під розумним сумнівом. Ризики, на які посилається орган досудового розслідування, є необґрунтованими та недоведеними. Вважає, що перебуваючи на запобіжному заході, не пов`язаному з триманням під вартою, ОСОБА_9 жодним чином не зможе перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на свідків та потерпілих чи переховуватися від органів досудового розслідування або суду.

Під час апеляційного розгляду захисники і підозрюваний підтримали апеляційну скаргу. Прокурор заперечила проти скарги.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що старший слідчий ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , в межах кримінального провадження №0002268 від 23 листопада 2025 року звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 , якому 23 листопада 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.3 ст.286 КК кримінального правопорушення.

З посиланням на обґрунтованість підозри та наявність передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК ризиків, слідчий просив застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя встановила обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 передбаченого ч.3 ст.286 КК злочину та наявність передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК ризиків, а тому дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, застосувавши до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Положеннями ст.178 КПК визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Вищезазначена ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам закону.

Із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином перевірені слідчим суддею при розгляді клопотання.

Викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави для висновку про обґрунтованість підозри, підтверджуються дослідженими слідчим суддею письмовими доказами.

Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою.

При цьому, судова колегія бере до уваги і позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях, які є частиною національного законодавства України та джерелом доказів у відповідності до ст.ст.1, 8 і 9 КПК, ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення».

В іншому своєму рішенні Суд наголосив (справа «Чеботарь проти Молдови» від 13 лютого 2008 року), що «для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданим у відповідності до ст.5 п.1 (с), поліція не повинна мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Так само не обов`язково, щоб затриманій особі в подальшому було пред`явлено обвинувачення або ця особа постала перед судом. Метою попереднього утримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яка повинна підтвердити або розвіяти підозри, що є підставою для затримання. При цьому, обґрунтована підозра є важливою гарантією від свавільного тримання під вартою або затримання особи».

Крім того, зазначені обставини підлягають обов`язковому встановленню як під час досудового розслідування, так і при судовому розгляді провадження.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

На даній початковій стадії досудового розслідування, виходячи із аналізу наданих слідством доказів, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про доведеність обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_9 , а тому доводи апеляційних скарг захисників щодо необґрунтованості та передчасності висунутої підозри є неспроможними.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, слідчий суддя встановила, що доводи слідчого є обґрунтованими та погодилась з існуванням ризиків, заявлених у клопотанні, а саме передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК. З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджено матеріалами клопотання.

Доводи захисників про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а не факту конкретного їх вчинення.

Всупереч доводам апеляційних скарг слідчим суддею проведений повний детальний аналіз всіх заявлених у клопотанні слідчого ризиків, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження та даних про особу підозрюваного.

Зокрема, на існування заявлених ризиків вказує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі доведення його вини. В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, що дає достатньо підстав вважати, що підозрюваний, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, та невідворотність покарання за його вчинення в разі доведення його вини буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Про наявність вказаного ризику свідчить і той факт, що ОСОБА_9 є неодруженим, осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, є особою з другою групою інвалідності, а тому підозрюваний може безперешкодно виїхати за межі України та тим самим уникнути кримінальної відповідальності.

Стимулюючі фактори, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя шляхом неявок до органу досудового розслідування та/або суду, відсутні.

Судова колегія відмічає, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_9 у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п.2 ч.1 ст.178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року), а тому доводи апеляційних скарг захисників в цій частині є неприйнятними.

З метою уникнення покарання ОСОБА_9 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний перебуває із ними у товариських стосунках та підтримує з ними постійний зв`язок.

З цього приводу судова колегія звертає увагу на визначену КПК процедуру отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК).

Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про відсутність передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК ризику є неприйнятними.

Ухвалене слідчим суддею рішення ґрунтувалося на сукупності обставин, які мають значення для вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу і відповідає вимогам закону.

Твердження захисників в апеляційних скаргах про те, що ОСОБА_9 визнає свою провину, щиро кається, не ухиляється від проведення слідчих дій, не покинув місце ДТП, раніше не судимий, позитивно характеризується, має намір здійснювати відшкодування потерпілим, має низку захворювань та другу групу інвалідності, не спростовують існування вищевказаних ризиків та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Судова колегія зауважує на тому, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За таких обставин колегія суддів вважає помилковими твердження захисників про те, що слідчий суддя не з`ясувала та не навела переконливих аргументів на користь неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисники просили скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються вищевикладеним.

При цьому у відповідності до положень п.2 ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя обґрунтовано не визначала розмір застави у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель двох людей, а двоє інших потерпілих отримали тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вимога апелянтів про застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у виді застави є неприйнятною.

Таким чином, слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого було надано належну оцінку всім обставинам даного кримінального провадження, з урахуванням даних про особу підозрюваного, та вона дійшла правильного висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи будуть недостатніми і недієвими для запобігання вказаним у клопотанні ризикам.

Щодо передачі підозрюваного на поруки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , про що останні подали до апеляційного суду відповідні заяви, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ст.180 КПК особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, при яких використовується моральний метод впливу на поведінку підозрюваного.

На думку колегії суддів, застосування особистої поруки є ефективним, коли для підозрюваного розрив соціальних зв`язків з поручителем або підрив його авторитету є гіршим, ніж застосування більш суворого запобіжного заходу. ОСОБА_11 і ОСОБА_12 є батьками підозрюваного, який є повнолітнім. У зв`язку з чим, враховуючи родинний зв`язок даних поручителів зі своїм сином, гіпотетичне порушення останнім покладених на нього передбачених ст. 194 КПК обов`язків не підірве для підозрюваного їх авторитету поручителів і не стане гіршим, ніж застосування більш суворого запобіжного заходу.

Стороною захисту не надано доказів на підтвердження того, що вищевказані особи мають на підозрюваного вагомий позитивний вплив, що в свою чергу давало б обґрунтовані підстави вважати, що останні дійсно зможуть забезпечити виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_9 у разі застосування до нього запобіжного заходу у виді особистої поруки.

На думку колегії суддів, зважаючи на ступінь тяжкості та суспільну небезпеку злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , його фактичні обставини тощо, на цей час запобіжний захід у виді особистої поруки є неспівмірним з встановленими ризиками, передбаченими ч.1 ст.177 КПК, вказаними вище.

За таких обставин, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисників за викладеними в них доводами задоволенню не підлягають.

Порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 25 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4