Провадження № 1-кс/344/8682/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши в залі суду м. Івано-Франківська клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0000693 від 14.12.2025, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в обґрунтування якого покликався на те, що Відділом розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУ НП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000693 за ч. 2 ст. 121 КК України, за фактом спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.12.2025 близько 21.30 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув до госпордарства свого знайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , приніс спиртні напої, які вони разом почали виживати.

14 грудня 2025 року близько 02.30 год. під час розпивання спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, в ході якого останній, знаходячись в стані алкогольного спяніння, у будинку потерпілого, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, та передбачаючи їх настання, умисно наніс удари руками та ногами в ділянку голови ОСОБА_6 та спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозково-лицевої травми, набряку та стиснення головного мозку, перелому кісток основи та лицевого черепа, крововиливи під м`яку мозкову оболонку, що спричинили смерть потерпілого.

Матеріалами клопотання зазначається, що 14 грудня 2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 15 грудня 2025 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, вказавши, що потерпілий ОСОБА_7 на даний час перебуває у лікарні в реанімаційному відділенні у важкому стані. Просив клопотання задовольнити.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні вказав на безпідставність наведених у клопотанні ризиків. ОСОБА_4 вину повністю визнав. Просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у домашнього арешту.

Підозрюваний підтримав позицію, висловлену захисником у судовому засіданні.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, не одружений, не працюючий, з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимий.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується: протоколами огляду місця події від 14.12.2025, огляду трупа, затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, допиту підозрюваного ОСОБА_4 та слідчого експерименту з участю останнього, допиту свідка ОСОБА_8 , довідкою судово-медичного експерта та сукупністю інших матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , відноситься до тяжкого злочину.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 4 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Прокурором в судовому засіданні наведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що передбачають можливість підозрюваного:

переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_4 до затримання не був працевлаштований та не мав джерела законних доходів, притягувався до кримінальної відповідальності з вчинення злочинів, зловживав алкогольними напоями, а тому з високою долею вірогідності існує ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Також ОСОБА_4 може переховуватись від органу розслідування, прокурора, слідчого судді та суду, оскільки усвідомлює, що при доведеності його вини за вчинення інкримінованого йому злочину суд може призначити покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

У ході досудового розслідування потерпілими може бути заявлено цивільні позови, всіх потерпілих, свідків та експертів не допитано. ОСОБА_4 стануть відомі анкетні дані цих осіб та зміст наданих ними на досудовому розслідуванні показань, що дає підстави вважати про його можливість впливу на них з метою спотворення доказів стосовно фактичних обставин чи відмови від цивільних позовів, а отже він може перешкоджати кримінальному провадженню та прийняттю у ньому законного судового рішення.

Крім цього у випадку застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в силу боязні суворої кари він може не з`являтися до органу розслідування, прокурора, слідчого судді та суду і у такий спосіб також перешкоджати кримінальному провадженню.

При вирішенні клопотання, слідчим суддею, окрім норм КПК України, враховується практика Європейського суду з прав людини, яка сформульована зокрема у рішенні "Лабіта проти Італії" від 06.04.2000 року та свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Такими обставинами у кримінальному провадженні є тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному та міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, і саме наведені вище обставини у їх сукупності, а також дані про особу підозрюваного підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити уникненню цих ризиків та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

У рішенні "Марченко проти України" Європейський суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя бере до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, і приходить до висновку, що жоден із інших-альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Разом із тим, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно слідчий суддя приходить до переконання, що в засіданні доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому клопотання підлягає задоволенню без визначення розміру застави.

Згідно протоколу затримання, ОСОБА_4 затримано 14.12.2025 року, а тому строк тримання під вартою належить обчислювати з цієї дати.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 197, 309, 395 Кримінального процесуального Кодексу України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, в межах строку досудового розслідування - до 11 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 16.12.2025 року.