ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 456/3533/14-к

провадження № 51-2624 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 січня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000938 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 3 ст. 191 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Стрийський міськрайонний суд Львівської області вироком від 15 січня 2025 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень і призначив йому покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 191 КК України - у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 2 роки.

На підставі положень ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 2 роки.

На підставі положень статей 49, 74 КК України звільнив ОСОБА_7 від покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 3 ст. 191 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з вироком 01 квітня 2011 року ОСОБА_7 було призначено на посаду торгового агента ТзОВ «Бренд-С», видом діяльності якого є оптова та роздрібна торгівля продуктами харчування.

01 квітня 2011 року між ОСОБА_7 та ТзОВ «Бренд-С» укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким він був зобов`язаний вести облік, складати та надавати у вставленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та залишки довірених йому матеріальних цінностей.

Згідно з посадовою інструкцією ОСОБА_7 був уповноважений вести переговори зі споживачами про укладення договорів поставки; визначати форми і способи оплати продукції; вживати заходів щодо забезпечення своєчасного надходження коштів за реалізовану продукцію; організовувати підготовку партій продукції до відправки споживачам у встановлений термін і в повному обсязі; ніс відповідальність за оплату покупцями (замовниками) рахунків постачальника продукції.

В період з грудня 2012 року по березень 2013 року, працюючи торговим агентом ТзОВ «Бренд-С», будучи матеріально відповідальною особою, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, яке було йому ввірене, умисно, з корисливих мотивів отримав від низки підприємців грошові кошти за доставлені продукти харчування, які привласнив та витратив на власні потреби, тим самим заподіявши ТзОВ «Бренд-С» майнову шкоду за наступних обставин.

В третій декаді грудня 2012 року, перебуваючи в м. Стрий Львівської області, відповідно до видаткових накладних за невстановлених слідством обставин ОСОБА_7 збув невстановленій особі кондитерські вироби на суму 1 534,95 грн, 13 619,04 грн та 10 578,47 грн; відповідно до видаткової накладної від 10.11.2012, складеної на адресу ОСОБА_8 , привласнив 2 500 грн; відповідно до видаткової накладної від 09.01.2012 отримав від ПП ОСОБА_9 150 грн, які не оприбуткував у касі товариства, привласнивши їх й тим самим заподіявши майнової шкоди товариству на загальну суму 28 382,46 грн.

Крім того 24 січня 2013 року, перебуваючи в м. Стрий Львівської області, відповідно до видаткової накладної від 17.01.2013, складеної на адресу ОСОБА_10 , ОСОБА_7 збув невстановленій особі кондитерські вироби на суму 4 024,95 грн, які не оприбуткував у касі товариства, тим самим заподіявши майнову шкоду товариству на вказану суму.

Крім того 19 лютого 2013 року в м. Стрий Львівської області, в приміщенні магазину ПП ОСОБА_11 . ОСОБА_7 отримав від менеджера грошові кошти за доставлені кондитерські вироби в сумі 2 000 грн; 19.03.2013 - грошові кошти в сумі 3 000 грн; у вказаний період часу, перебуваючи в м. Стрий Львівської області відповідно до видаткової накладної від 19.01.2013 за невстановлених слідством обставин збув невстановленій особі кондитерські вироби на суму 8 944,43 грн, не оприбуткувавши вищевказані кошти в касі товариства, тим самим заподіяв майнову шкоду товариству на загальну суму 13 944,43 грн.

04 березня 2013 року ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Стрий Львівської області, отримав від ПП ОСОБА_12 грошові кошти за доставлені кондитерські вироби в сумі 5 796,59 грн; за невстановлених слідством обставин збув невстановленій особі кондитерські вироби на суму 13 920,44 грн, 3 562,5 грн, 10 537,33 грн та 11 446,62 грн; по АДРЕСА_2 отримав від ОСОБА_13 1 366,88 грн, не оприбуткувавши вказані кошти в касі товариства, тим самим заподіявши майнову шкоду товариству на загальну суму 46 630,36 грн.

14 березня 2013 року ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Стрий Львівської області, отримав від ПП ОСОБА_12 грошові кошти за доставлені кондитерські вироби в сумі 12 795,85 грн, 3 312,16 грн та 1 276,54 грн; 15 березня 2013 року отримав від менеджера ПП ОСОБА_14 565,04 грн; в с. Розгірче Стрийського району отримав від ОСОБА_15 678,6 грн; в с. Комарів Стрийського району отримав від ПП ОСОБА_16 450 грн; у м. Стрий отримав від ОСОБА_17 грошові кошти в сумі 11 581,61 грн та 6 435,76 грн; у м. Стрий отримав від ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 1 000 грн, 13 254,66 грн, 4 946,64 грн, 9 898,5 грн та 15 104,23 грн; у м. Стрий за невстановлених слідством обставин збув невстановленій особі кондитерські вироби на суму 883,94 грн, не оприбуткувавши вказані кошти в касі товариства й тим самим заподіявши майнову шкоду товариству на загальну суму 82 183,53 грн.

21 березня 2013 року ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Стрий Львівської області, отримав від найманого працівника ПП ОСОБА_19 грошові кошти за доставлені кондитерські вироби в сумі 883,94 грн, не оприбуткувавши в касі товариства 524,48 грн; отримав від найманого працівника ПП Шабан 202,27 грн; отримав від ПП ОСОБА_20 кошти в сумі 1 246,13 грн, з яких не оприбуткував 800 грн; в с. Миртюки Стрийського району Львівської області отримав від ПП ОСОБА_21 278,84 грн; перебуваючи в м. Стрий, отримав від ПП ОСОБА_22 3 345,19 грн; в с. Дуліби Стрийського району Львівської області отримав від ПП ОСОБА_23 326,57 грн; у м. Стрий отримав від ОСОБА_24 418,63 грн; від ОСОБА_25 - 882,74 грн; від ОСОБА_26 - 5 485,52 грн; в с. Великі Дідушичі Стрийського району Львівської області отримав від ОСОБА_27 883,94 грн; у м. Стрий отримав від ОСОБА_28 740,74 грн; від ОСОБА_17 отримав 4 864,75 грн; від ОСОБА_29 отримав 458,92 грн, не оприбуткувавши вказані кошти в касі товариства й тим самим заподіявши майнову шкоду товариству на загальну суму 19 212,59 грн.

22 березня 2013 року в м. Стрий Львівської області ОСОБА_7 отримав від ПП ОСОБА_30 грошові кошти за доставлені кондитерські вироби в сумі 515,45 грн, не оприбуткувавши в касі товариства 200 грн; від ПП ОСОБА_31 отримав гроші в сумі 179,96 грн; в с. Семигинів Стрийського району отримав від ОСОБА_32 447,82 грн; в с. Верчани Стрийського району Львівської області від ОСОБА_33 отримав 270,37 грн, 542,95 грн та 314,95 грн; в с. Верхня Лукавиця Стрийського району від ОСОБА_34 - 198,18 грн; в с. Семигинів Стрийського району від ОСОБА_35 - 369,06 грн; в с. Нижня Лукавиця Стрийського району від ОСОБА_36 отримав 345,89 грн, не оприбуткувавши вказані кошти в касі товариства й тим самим заподіявши майнову шкоду товариству на загальну суму 2 896,18 грн.

26 березня 2013 року ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Дуліби, вул. Шевченка, 119, отримав від ПП ОСОБА_37 грошові кошти за доставлені кондитерські вироби в сумі 1 313,33 грн, з яких 713,33 грн не оприбуткував у касі товариства; по АДРЕСА_3 отримав від ОСОБА_38 грошові кошти в сумі 882,74 грн; в с. Стрілків Стрийського району отримав від ОСОБА_39 грошові кошти в сумі 615,94 грн; в с. Великі Дідушичі Стрийського району отримав від ОСОБА_40 грошові кошти в сумі 883,94 грн; цього ж дня у м. Стрий Львівської області отримав від ОСОБА_41 грошові кошти в сумі 882,74 грн, не оприбуткувавши вказані кошти в касі товариства й тим самим заподіявши майнову шкоду товариству на загальну суму 3 978,69 грн.

27 березня 2013 року ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «Мрія», що в с. Дуліби Стрийського району Львівської області, отримав від ПП ОСОБА_42 грошові кошти за доставлені кондитерські вироби в сумі 348 грн; у м. Стрий Львівської області отримав від ОСОБА_24 грошові кошти в сумі 766,4 грн та 860,72 грн; у м. Стрий отримав від ОСОБА_25 840,78 грн; в с. Зарічне Стрийського району Львівської області отримав від ПП Пасічника грошові кошти в сумі 664,79 грн; у м. Стрий отримав від ОСОБА_17 грошові кошти в сумі 13 395 грн та 6 162,92 грн, не оприбуткувавши вказані кошти в касі товариства й тим самим заподіявши майнову шкоду товариству на загальну суму 23 038,61 грн.

28 березня 2013 року ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Стрий Львівської області, отримав від ПП ОСОБА_20 грошові кошти за доставлені кондитерські вироби в сумі 815,34 грн та 883,94 грн; від менеджера ПП ОСОБА_14 отримав 306,67 грн; у с. Верчани Стрийського району отримав від ОСОБА_43 499,4 грн; у с. Жулин Стрийського району від ОСОБА_44 отримав 883,94 грн; в с. Слобідка Стрийського району від ПП ОСОБА_45 отримав 883,94 грн; в с. Долішнє Стрийського району від ПП ОСОБА_46 отримав 883,94 грн; в с. Верхня Лукавиця Стрийського району від ОСОБА_34 отримав 183,41 грн; в с. Братківці Стрийського району від ОСОБА_47 отримав 268,99 грн, не оприбуткувавши вказані кошти в касі товариства й тим самим заподіявши майнову шкоду товариству на загальну суму 5 609,57 грн.

03 квітня 2013 року, ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Малі Дідушичі Стрийського району, отримав від ОСОБА_48 174,88 грн, не оприбуткувавши вказані кошти в касі товариства й тим самим заподіявши майнову шкоду товариству на вказану суму.

Всього своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав товариству шкоди на загальну суму 230 397,25 грн.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 02 квітня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити кримінальне провадження.

На обґрунтування своїх вимог не погоджується з правовою кваліфікацією діяння ОСОБА_7 за ст. 191 КК України, оскільки дослідженими доказами не доведено , що останній був зобов`язаний отримувати готівкові кошти від замовників та передавати готівкові кошти продавцю за реалізовану продукцію чи вносити такі кошти до каси банку.

Отримуючи кошти від підприємців, ОСОБА_7 діяв від імені осіб, які передавали йому такі кошти, а не від імені підприємства, а особи, які передавали йому кошти, помилково сприймали це як безпосередній розрахунок з підприємством, тому отримані засудженим кошти не можна вважати такими, які були ввірені йому підприємством.

Також захисник вважає, що розмір збитків у кримінальному провадженні не підтверджений належними та допустимими доказами, оскільки стороною обвинувачення не було проведено відповідної експертизи, і суд незаконно відмовив у задоволенні клопотання про проведення такої експертизи.

Крім цього, захист посилається на недопустимість як доказів документів, а саме товарних накладних та договорів поставки, оскільки вони були отримані в непередбачений законом спосіб, а в матеріалах провадження відсутні відомості про те, у який спосіб сторона обвинувачення отримала їх. При цьому в матеріалах провадження наявні лише їх копії, які завірені підписом невідомої особи.

Крім цього, як підставу для скасування оскаржуваних судових рішень захисник наводить те, що в підготовчому судовому засіданні було долучено до матеріалів справи матеріали кримінального провадження в 2-х томах, у зв`язку з чим суд до початку судового розгляду мав змогу з ними ознайомитись, що суперечить положенням ч. 4 ст. 291 КПК України. Це мало передчасний та незаконний вплив на формування внутрішнього переконання суду, що призвело до порушення права сторони захисту щодо рівності та змагальності сторін.

Стороною обвинувачення було надано суду, крім іншого, протоколи допиту свідків, підозрюваного, що суперечить принципу безпосередності дослідження доказів і має передчасний та незаконний вплив на формування внутрішнього переконання судді.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги і просила залишити оскаржувані судові рішення без зміни.

Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

За змістом статей 433, 438 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності досліджених судом доказів.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку в межах доводів поданої касаційної скарги, колегія суддів вбачає, що вказаних вимог закону суди дотрималися.

Стосовно доводів сторони захисту про недоведеність, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_7 був зобов`язаний отримувати готівкові кошти за реалізовану продукцію та передавати їх в касу банку, то вони були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції, які обґрунтовано з посиланням на конкретні докази визнали їх безпідставними.

Зокрема, ОСОБА_7 відповідно до наказу (розпорядження) № 10-К від 01 квітня 2011 року був прийнятий на роботу з ТзОВ «БРЕНД-С» на посаду торгового агента.

Як встановили суди, ОСОБА_7 був матеріально-відповідальною особою, що підтверджується договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01 квітня 2011 року (т. 1 а. с. 26). Відповідно до умов цього договору ОСОБА_7 , займаючи посаду торгового представника, несе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.

Відповідно до посадової інструкції торгового агента ОСОБА_7 був уповноважений вести переговори зі споживачами про укладення договорів поставки; визначати форми і способи оплати продукції; вживати заходів щодо забезпечення своєчасного надходження коштів за реалізовану продукцію; організовувати підготовку партій продукції до відправки споживачам у встановлений термін і в повному обсязі; несе відповідальність за оплату покупцями (замовниками) рахунків постачальника продукції.

Враховуючи це, суд першої інстанції дійшов умотивованого висновку, що ОСОБА_7 як торговий агент був уповноважений від імені товариства отримувати кошти від покупців за доставлену продукцію і вживати заходів для своєчасного надходження коштів на рахунок підприємства.

З моменту отримання ОСОБА_7 коштів за доставлену продукцію і до передачі їх для внесення на рахунок підприємства ці кошти були ввірені йому як працівнику (торговому агенту) ТзОВ «БРЕНД-С».

За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його діянь за частинами 1, 3 ст. 191 КК України.

Стосовно доводів про не встановлення розміру заподіяних збитків, оскільки не було проведено відповідної експертизи, то апеляційний суд правильно послався на правовий висновок в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 листопада 2019 року (справа № 420/1667/18, провадження № 51-10433кмо18), відповідно до якого імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

У цьому кримінальному провадженні предметом кримінального правопорушення були гроші, а загальний розмір збитків визначається шляхом проведення простих арифметичних розрахунків, тому проведення експертизи для визначення суми збитків не є обов`язковим.

Стосовно недопустимості як доказів долучених до матеріалів провадження товарних накладних та договорів поставки, оскільки вони отримані у непередбачений законом спосіб, то такі доводи також перевірялись апеляційним судом й умотивовано були визнані безпідставними.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 40 КПК України передбачено повноваження слідчого доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчий ОСОБА_49 звернувся до начальника Стрийського МВ ГУ МВС України у Львівській області з дорученням про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку положень статей 40, 41 КПК України, у якому просить доручити працівникам СДСБЕЗ Стрийського МВ ГУ МВС України у Львівській області допитати контрагентів в списку дебіторської заборгованості і з`ясувати наступні питання: чи був доставлений працівниками ТзОВ «БРЕНД-С» товар згідно з накладними? Яким чином було здійснено оплату? Чи складались будь-які письмові документи, якщо так, то приєднати їх оригінали до протоколів допиту як додатки (т. 1 а. с. 41).

На виконання цього доручення слідчому від начальника Стрийського МВ ГУ МВС України у Львівській області направлено матеріали доручення на 191 аркуші (т. 1 а. с. 42). Серед цих додатків, крім іншого, наявні і товарні накладні та договори поставки. Долучені до матеріалів кримінального провадження копії цих документів завірені відтиском штампу «З оригіналом згідно» та підписом. Прізвище особи, яка поставила цей підпис, дійсно не вказується.

Однак, сторона захисту під час судового розгляду не ставила під сумнів відповідність цих документів оригіналам, тому немає обґрунтованих підстав вважати, що зміст цих документів може бути недостовірним.

Посилання у касаційній скарзі на порушення судом вимог ч. 4 ст. 291 КПК України, оскільки суд у підготовчому судовому засіданні долучив до матеріалів справи матеріали кримінального провадження в 2-х томах, колегія суддів також не вбачає обґрунтованими.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за частинами 1, 3 ст. 191 КК України надійшов до Стрийського міськрайонного суду Львівської області 02.09.2014 (т. 3 а. с. 1).

В підготовчому судовому засіданні 29.09.2014 прокурором було заявлено клопотання про долучення кримінального провадження до обвинувального акта, і суд задовольнив таке клопотання та долучив зазначені матеріали (т. 3 а. с. 18).

04 лютого 2015 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 за частинами 1, 3 ст. 191 КК України було постановлено вирок (т. 3 а. с. 55-57).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 вересня 2015 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_7 , вирок Стрийського міськрайонного суду Львіської області від 04 лютого 2015 року скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Саме за результатами нового розгляду було постановлено оскаржувані вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 січня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року.

Таким чином, судом першої інстанції, який постановив вирок, матеріали провадження були отримані не в підготовчому судовому засіданні, а від суду апеляційної інстанції після скасування вироку. Тому порушення вимог ч. 4 ст. 291 КПК України допущено не було.

Крім цього, долучення до матеріалів провадження протоколів допиту свідків не свідчить про порушення судом принципу безпосередності дослідження доказів, оскільки суд в оскаржених рішеннях на них не посилається, свідки допитувалися в судовому засіданні безпосередньо, й лише ці показання суд поклав в основу вироку. За таких обставин суд дотримався вимог ст. 23 КПК України.

Доводи про те, що таке долучення протоколів допиту свідків та інших матеріалів провадження мало передчасний вплив на формування внутрішнього переконання судді є припущенням сторони захисту й не має об`єктивного підтвердження.

Львівський апеляційний суд належно перевірив під час апеляційного перегляду доводи поданої апеляційної скарги і вмотивовано погодився із вироком суду першої інстанції, залишивши його без зміни. У рішенні апеляційного суду належним чином зазначено підстави, на яких воно ґрунтується. Ухвала апеляційного суду відповідає приписам статей 370, 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.

За таких обставин, керуючись положеннями ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 січня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3