ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/818/26 Справа № 207/7025/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

потерпілої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000146 від 26.09.2025 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Південного районного суду міста Кам`янського від 27 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, розлучений, утриманців не має, є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю його тяжкості вчиненого діяння та призначити йому покарання у виді штрафу.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує, що суд першої інстанції призначив йому покарання ближче до середньої межі санкції ч. 2 ст. 125 КК України та не застосував мінімальну межу за відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував всіх обставин справи, зокрема відсутності тяжких наслідків, та при застосуванні положень ст. 75 КК України поклав на нього на підставі ст. 76 КК України зобов?язання, які він фізично не зможе виконувати, оскільки працює підприємцем та займається перевезеннями вантажу, у зв?язку із чим не буває вдома тижнями.

Вказує, що суд першої інстанції не встановив обставин, що пом?якшують покарання, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, не врахував надання письмової заяви про визнання винуватості та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, позитивну характеристику та офіційне працевлаштування.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції незаконно визнав обставиною, що обтяжує його покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя, оскільки така обставина виходить за межі переліку, визначеного ч. 1 ст. 67 КК України.

В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_10 просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 відмовити, вирок Південного районного суду міста Кам`янського залишити без змін.

В обґрунтування заперечень вказує, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75, 76 КК України, не позбавив останнього волі, а виконання зобов`язань, передбачених ст. 76 КК України, не є надмірно обтяжливими.

Зазначає, що потерпіла ОСОБА_9 вважає, що покарання, визначене судом першої інстанції є достатньо справедливим, оскільки обвинувачений після скоєння злочину вибачення не попросив, не відшкодував потерпілій витрати, пов?язані з лікуванням, після ухвалення вироку продовжує застосовувати психологічне насильство.

Крім того потерпіла зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України та адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і хоча ці правопорушення вважаються погашеними, обвинувачений висновків для себе не зробив і знову вчинив відносно неї насильство.

Потерпіла вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 не щиро кається, а намагається уникнути справедливого покарання.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначене йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, які встановлені у вироку суду та в апеляційному порядку не оскаржуються, 22.08.2025 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , та в цей час до нього прийшла колишня дружина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де перебуваючи у будинку між останніми виник словесний конфлікт на побутову тему. В ході конфлікту, ОСОБА_9 , гримнувши дверима, вибігла з будинку на подвір`я, в цей момент у ОСОБА_7 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій прямий умисел, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, ОСОБА_7 , перебуваючи у дворі на території домоволодіння, наздогнав зі спини ОСОБА_9 , розвернув її до себе обличчям та наніс один удар зап`ястям правої руки в ліву ділянку обличчя. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 наніс їй ще один удар кулаком лівої руки в праву потиличну ділянку голови.

У результаті своїх злочинних дій ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_9 ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з синцем та двома саднами на обличчі, що супроводжувалась явищами струсу головного мозку, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як викликалии розлад здоров`я на строк більше 6, але менше 21 дня.

Дії ОСОБА_7 у цій частині у вироку кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; потерпілу, її представника та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вимог п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 413 КК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, доведеність його вини, доцільність звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів не може із ними погодитись з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Співмірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_7 вид і розмір покарання, дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, виходячи не лише з визначених у ст. 12 КК формальних критеріїв, а й з особливостей конкретного кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції взяв до уваги, що обвинувачений, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, раніше не судимий, повністю визнав свою вину. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не було встановлено, а обставиною, яка обтяжує покарання, визнане вчинення кримінального кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

Таким чином, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що обтяжує покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість досягнення щодо ОСОБА_7 мети кримінального покарання шляхом призначення його менш суворим за видом з числа передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК покарання, ніж обмеження волі, втім у мінімальному його розмірі. На переконання апеляційного суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення цього обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Наведені обвинуваченим в апеляційній скарзі доводи щодо неврахування відомостей про його особу, наявності обставини, яка пом`якшує покарання, та можливості його виправлення шляхом застосування до нього покарання у виді штрафу, є необгрунтованими. Всі ці обставини були враховані судом першої інстанції в достатній мірі при призначенні ОСОБА_7 покарання, з видом і розміром якого погоджується апеляційний суд, а апеляційні доводи у цій частині зводяться до оспорювання суддівського розсуду щодо призначення покарання у межах, встановлених законом.

Обвинувачений не наводить в скарзі переконливого та достатнього обгрунтування, яке б вказувало на те, що призначене йому покарання є дійсно надто суворим та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

Статтею 414 КПК як одну з підстав для зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК в межах її санкції, у виді обмеження волі на строк один рік, що, на думку апеляційного суду, відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та відомостям про його особу, є законним, обґрунтованим, відповідає меті покарання, є співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав вважати це покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає. Натомість призначення ОСОБА_7 найменш суворого за видом покарання з числа передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, як про це порушене питання в апеляційній скарзі, очевидно не відповідало б наявності обставини, що обтяжує покарання, ставленню обвинуваченого до скоєного діяння, його посткримінальній поведінці, на яку вказує представник потерпілої у своїх запереченнях, внаслідок м`якості.

Посилання апелянта на його щире каяття колегія суддів оцінює критично, оскільки не вбачає, що позиція захисту ОСОБА_7 , зокрема посилання на те, що застосування ним насильства до потерпілої було наслідком провокативних дій з її боку, а він винуватий лише в тому, що не стримався, - виходить за межі визнання винуватості в умовах її очевидної доведеності.

Ознаки дійсного щирого каяття обвинуваченого, такі, як належна критична оцінка своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що підтверджується конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, як це передбачає усталена практика ККС ВС, викладена зокрема у Постанові від 15 травня 2024 року у справі № 383/1269/22, провадження № 51-667 км24, - на переконання колегії суддів, у даному випадку відсутні. Не вбачається також і сприяння розкриттю злочину з боку ОСОБА_7 .

Апеляційні доводи щодо безпідставного врахування судом як обставини, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя, колегія суддів відхиляє як такі, що не грунтуються на законі про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах. Зважаючи на те, що потерпіла ОСОБА_9 є колишньою дружиною обвинуваченого ОСОБА_7 , визнання вчинення кримінального правопорушення щодо неї обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, належить вважати законним та обгрунтованим.

Доводи апелянта щодо надмірної обтяжливості покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, виконання яких буде перешкоджати здійсненню ним діяльності у сфері вантажних перевезень, колегія суддів оцінює критично, оскільки за правилами ч. 1 ст. 76 КК України обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації безумовно покладається на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, та його застосування не залежить від суддівського розсуду.

Будь-яких інших доводів, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та вказували на необхідність зміни або скасування вироку суду, апеляційна скарга не містить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду належить залишити без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Південного районного суду міста Кам`янського від 27 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4