Справа № 264/4049/21
Провадження №1-кп/0203/1897/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року місто Дніпро

Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження ЄРДР№0000114 від 05.05.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хмельницький, Хмельницької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на посаді кулеметника 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді водій 1 артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 121, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 23 березня 2021 року о 08 год. 00 хв., тобто в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, вчинив самовільне залишення підрозділу військової частини НОМЕР_2 , який на той час дислокувався за адресою: АДРЕСА_3 , а вільний час використовував на власний розсуд за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_4 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, до моменту самостійного прибуття 30 квітня 2021 року до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , який на той час дислокувався за адресою: АДРЕСА_3 та фактичного припинення вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю. При цьому суду пояснив, що дійсно 23.03.2021 в м. Маріуполь самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , перебував за місцем мешкання, оскільки не отримав відпустки. Після чого, 30.04.2021 повернувся самостійно для продовження військової служби. Розуміє, що не мав законних підстав на це, кається, висновки для себе зробив. Має поранення, погіршення стану здоров`я, однак, продовжує військову службу і надалі, боронить державу, є учасником бойових дій та має статус внутрішньо переміщеної особи.

Обвинувачений не оспорює фактичних обставин кримінального правопорушення, щиро кається у вчиненому, в подальшому подібного не допустить, просив дати шанс йому на виправлення.

Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.

У зв`язку з тим, що обвинувачений повністю підтверджує обставини кримінального правопорушення, не заперечує їх, учасники не оспорюють кваліфікацію дій обвинуваченого та доказів кримінального провадження, не мають наміру оскаржувати їх в апеляційному порядку, суд, заслухав прокурора, обвинуваченого, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснив учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд доходить висновку, що діяння обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковане за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При визначенні виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, фактичні обставини злочину та обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, тривалість якого не перевищувала двох місяців, є військовослужбовцем, за місцем несення військової служби характеризується позитивно, бере участь в активних бойових діях, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, що ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності понести кримінальну відповідальність та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією відповідної статті Особливої частини КК України.

В той же час, суд враховує, що ОСОБА_4 після вчинення кримінального правопорушення будь - яких протиправних проступків не вчиняв, від органів досудового розслідування та суду не ухилявся, протягом кримінального провадження добросовісно виконував обов`язки обвинуваченого, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю та встановленню обставин злочину, що значною мірою сприяло встановленню істини у кримінальному провадженні, наразі проходить військову службу та захищає державу, ризикуючи життям, після поранення, має статус учасника бойових дій.

Від командира військової частини НОМЕР_1 до суду направлено листа №5816/кп від 06.09.2025 про гостру нехватку особового складу військової частини з урахуванням суспільно-політичної ситуації в державі та необхідності виконання завдань, покладених на державу щодо забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, у зв`язку з чим, зазначено про необхідність задіяння солдата ОСОБА_4 для подальшого виконання військових обов`язків, бойових завдань, пов`язаних з захистом незалежності та територіальної цілісності країни, відсічі і стримуванні збройної агресії російсько-терористичних військ для посилення обороноздатності держави.

Враховуючи викладені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого, а також конкретні обставини кримінального провадження, які в своїй єдності й сукупності знижують ступінь небезпечності особи для суспільства, суд вважає, що від відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно звільнити з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України та з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, саме звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між інтересами суспільства, що захищаються та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.4 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Обмеження застосування положень ст. 75 КК України щодо кримінального правопорушення, передбаченого статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, до можливості звільнення ОСОБА_4 від основного покарання застосуванню не підлягає, згідно з положеннями ч.2 ст. 5 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Запобіжний захід під час досудового розслідування не застосовувався, підстав для його обрання не вбачається. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374, 395, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно зі ст. 76 КК України на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за поведінкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільненого від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку покласти на командира військової частини за місцем проходження ним військової служби, а у випадку його звільнення з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1