Справа № 452/4181/25
Провадження № 1-кп/452/521/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

із участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області кримінальне провадження №0000486 від 10 вересня 2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ; українця, громадянина України; із середньою-спеціальною освітою, працюючого водієм із 13.11.25р. у ФОП; раніше не судимого, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 9 вересня 2025 року о 22.30год в м. Самбір по вул. Чорновола, 25 Львівської області, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 316», д.н.з НОМЕР_1 та рухаючись ним в напрямку центру міста, порушив вимоги Розділу 1 «Загальні положення» п. п. 1.5, 1.10; Розділу 2 «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів» п. 2.3 підпункту б), підпункту д) та Розділу 12 «Швидкість руху» п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001р., а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_7 , яка здійснювала перехід проїзної частини дороги поза межами пішохідного переходу, рухаючись зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на останню в межах своєї смуги руху, внаслідок чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку із настанням смерті, та від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в приміщенні КНП СМР "Самбірська ЦЛ".

Судом проаналізовано показання обвинуваченого із позиціями захисника, потерпілої та прокурора, представлені докази досудового розслідування в сукупності та, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту як особа, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 ; кваліфікація дій за вказаною нормою Кримінального Закону є вірною і обвинувачений повинен за це понести кримінальну відповідальність.

На підтвердження встановлених судом обставин винність особи вбачається із допитаного безпосередньо у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , який свою вину в скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому розкаявся та показав про обставини вчиненого злочину; просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки посвідчення водія йому потрібне як для роботи так і для побутових питань, оскільки він здійснює догляд за батьком, котрий є особою з інвалідністю та потребує доїзди в медичні заклади; однаково суду ствердила потерпіла ОСОБА_4 , котра просила обвинуваченого суворо не карати і в рамках закону, стосовно питання не позбавляти особу права керування транспортними засобами покладалася на рішення суду.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї провини його винність в інкримінованому кримінальному правопорушенні доведена сукупністю зібраних доказів у ході досудового розслідування, дослідження яких відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд за погодженням із учасниками кримінального провадження визнав недоцільним. Водночас судом з`ясовано чи правильно розуміють сторони кримінального провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що у такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи раніше наведене та наявні дані матеріалів кримінального провадження, суд переконаний у доведенні вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. За ст. 12 КК України вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

У відповідності до вимоги ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Тому, призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого; також судом узято до уваги особу винного, який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, беззастережно визнав свою винуватість, відшкодував заподіяну матеріальну шкоду; його характеристику, сімейне становище, обставини вчинення необережного кримінального правопорушення. Із урахуванням цього слід призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для призначення більш м`якого покарання обвинуваченому, чи для переходу до іншого більш м`якого, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України за вчинене, - не встановлено як і підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий; згідно наявних характеристик позитивно характеризується за місцем проживання; згідно наказу №1 від 12.11.2025р та трудового договору від 12.11.2025р. працює водієм вантажного автотранспорту ФОП ОСОБА_8 ; на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку; обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Згідно до п. п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом ураховано окрім загальних засад такого, і роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Розглядаючи кримінальне провадження в межах установленого звинувачення обвинуваченому ОСОБА_5 , із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали досудового розслідування в сукупності із поясненнями обвинуваченого, позицій потерпілої про обрання несуворого покарання із застосуванням ст. 75 КК України та аналогічно прокурора про обрання такого покарання у межах закону; із урахуванням поведінки особи до і після вчинення злочину, вимоги закону, - із урахуванням всіх обставин справи суд дійшов висновку, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на відповідний строк з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки на переконання суду порушення Правил особою було грубим і в даних правовідносинах суд не погоджується із потребою задоволення клопотання захисника обвинуваченого; разом з тим слід звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - що є тотожним позиції сторін кримінального провадження, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Цивільного позову у встановленому законом порядку не заявлено, - як встановлено судом обвинувачений із потерпілою добровільно узгодили це питання; питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України; витрати на залучення експерта підлягають стягненню із обвинуваченого у дохід держави.

Керуючись ст. ст. 370, 373 - 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4(чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1(один) рік.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1(один) рік.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Накладений арешт згідно ухвали слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10.09.2025р. на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , - скасувати повністю, оскільки за ухвалою суду від 26.11.25р. було вирішено скасувати частково і повернути особі для володіння та користування.

Речовий доказ автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316» із державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 05.04.2018, є ОСОБА_5 , вважати повернутим власнику.

Стягнути із ОСОБА_5 у дохід держави витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні №0000486 від 10.09.2025р. на суму 13371грн(тринадцять тисяч триста сімдесят одну гривню).

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. У відповідності до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскарженим в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього кодексу.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору; роз`яснити, що інші учасники також вправі отримати копію судового рішення.

Суддя