Справа № 953/1382/25
н/п 1-кс/953/7561/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання представника власника майна ТзОВ «КВІН ТРАНС» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №000001282,

за участю:

представника власника майна ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ :

21 листопада 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника власника майна ТзОВ «КВІН ТРАНС» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №000001282, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.07.2023 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0001350 (справа № 757/29339/23-к) (матеріали вказаного провадження виділено в окреме провадження № 0001282), а саме з транспортного засобу - сідлового тягача марки «VOLVO», модель «FH 13.420», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «KAESSBOHRER CS» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 .

В обґрунтування клопотання представник власника майна зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року (справа № 757/18305/23-к) у кримінальному провадженні № 0001350 від 05.10.2022 накладено арешт із забороною на відчуження, розпорядження та користування на транспортний засіб сідловий тягач марки «VOLVO», модель «FH 13.420», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , та напівпричеп марки «KAESSBOHRER CS» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , що перебуває у власності ОСОБА_5 .

Підставою для накладення арешту вказаного майна, було те, що воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2023 (справа № 757/26999/23-к), клопотання адвоката поданого в інтересах ТзОВ «Квін Транс» про скасування арешту, задоволено. Скасовано арешт майна, а саме транспортного засобу сідловий тягач марки «VOLVO» модель «FH 13.420» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та напівпричепа марки «KAESSBOHRER CS» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2023 (справа № 757/18305/23-к).

Через 7 (сім) днів, а саме 12.07.2023 прокурор другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора, звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотання про повторне накладення арешту на вищевказані транспортні засоби.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2023 (справа № 757/29339/23-к), задоволено клопотання від 12.07.2023 та повторно накладено арешт на транспортний засіб сідловий тягач марки «VOLVO» модель «FH 13.420» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та напівпричіп марки «KAESSBOHRER CS» з державним номерним знаком НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_4 , що належать на праві власності ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження таким майном.

Вказаний арешт накладений в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 05.10.2022 за № 0001350. Підставою для накладення арешту вказаного майна було те, що вказане майно є засобом вчинення кримінального правопорушення, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно відповіді на адвокатський запит від 05.06.2025 отриманої від Головного слідчого управління Національної поліції України, вбачається, що прокурором Офісу Генерального прокурора винесено постанову про виділення з кримінального провадження № 0001350 в окреме провадження № 0001282 матеріалів кримінального провадження за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України.

30.07.2024 кримінальне провадження № 0001350 направлено до суду з обвинувальним актом. Матеріали стосовно арешту транспортного засобу сідлового тягача марки «VOLVO», модель «FH 13.420», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «KAESSBOHRER CS» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , виділені та зберігаються в кримінальному провадженні № 0001282, яке перебуває у провадженні СУ ГУНП в Харківській області.

Таким чином, на момент звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням, СУ ГУНП Харківській області здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0001282, в межах якого діє арешт на транспортний засіб сідловий тягач марки «VOLVO», модель «FH 13.420», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , та напівпричіп марки «KAESSBOHRER CS» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 .

Відповідно до договору між ТОВ «Квін Транс» та ОСОБА_5 від 21.12.2022, даний транспортний засіб та напівпричіп переданий в оренду, що зазначено у свідоцтвах про реєстрацію вказаних транспортних засобів, власником яких є ОСОБА_5 .

Таким чином, на даний момент ТОВ «Квін Транс» є законним користувачем вказаного автомобіля з причепом. В судовому засіданні де розглядалось питання про арешт такого майна представник ТзОВ «Квін Транс» та ОСОБА_5 присутні не були, їх не викликали у засідання, а тому вони не могли подати відповідні докази, які б могли вплинути на рішення суду.

Транспортний засіб сідловий тягач марки «VOLVO», модель «FH 13.420», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , та напівпричеп марки «KAESSBOHRER CS» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 не містять ознак, передбачених ч. 1 ст. 98, ч. 2 ст. 170 КПК України, ст. 96-2 КК України, бо вони отримані правомірно, ТОВ «Квін транс» стало їх користувачем на законних підставах, вони не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди, не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі не є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, грошима цінностями та іншими речами, набутими кримінально протиправним шляхом або отриманими юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, ОСОБА_5 є законним власником вказаних транспортних засобів, які набула у власність на підставі законної угоди, а саме 17 грудня 2022 року, тобто набуття у власність вказаних транспортних засобів, передувало часу вчинення кримінального правопорушення (18.03.2023), вказаного в ухвалі про накладення арешту від 12.07.2023.

ТОВ «Квін Транс» займається підприємницькою діяльністю у сфері міжнародних перевезень. Автомобіль марки «Volvo» д.р.н. НОМЕР_6 з причепом марки «KAESSBOHRER» д.р.н НОМЕР_7 здійснював перевезення відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR), від 17.03.2023 (вилучена за протоколом про порушення митних правил №0406/20900/23 від 18 квітня 2023 року) на замовлення HUB SOS-UA та Декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою. Підприємство жодним чином не могло знати походження товару, та не мало змоги перевірити документи отримувача на достовірність.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи. Окрім того, вказаний арешт перешкоджає господарській діяльності Товариства та завдає йому збитків.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, з моменту накладення арешту на вказані транспортні засоби пройшло фактично два роки, а кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, впродовж досудового розслідування жодних процесуальних дій щодо арештованого майна - не проводилось, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит СУ ГУНП в Харківській області від 11.07.2025.

У кримінальному провадженні № 0001282 повідомлення про підозру нікому не вручено, в тому числі, ані ОСОБА_5 , ані представнику юридичної особи ТОВ «Квін Транс», та такого статусу вказані особи набути не можуть.

Досудове розслідування вказаного кримінального провадження, здійснюється стосовно низки громадян та підприємств, в перелік яких не входить ОСОБА_5 , ані ТОВ «Квін Транс».

Окрім того в кримінальному провадженні № 0001350, вже приймалося рішення про скасування арешту з транспортних засобів, а саме 05.07.2023, однак через 7 (сім) днів 12.07.2023 повторно накладено арешт, хоча нові підстави для накладення арешту, не з`явилися.

Вищевикладене свідчить про те, що потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси користувача та власника майна, оскільки не доведено правомірність накладення арешту та необхідність продовження застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просила задовольнити клопотання з мотивів, зазначених у ньому.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання про скасування арешту.

Дослідивши клопотання, заслухавши представника користувача майна адвоката ОСОБА_4 , прокурора, слідча суддя приходить до наступного

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 001282 від 24.06.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України., в матеріали якого з кримінального провадження № 0001350 виділено разом з іншими матеріалами ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 12.07.2023 про арешт майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2023 (справа № 757/29339/23-к), задоволено клопотання від 12.07.2023 та повторно накладено арешт на транспортний засіб сідловий тягач марки «VOLVO» модель «FH 13.420» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та напівпричіп марки «KAESSBOHRER CS» з державним номерним знаком НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_4 , що належать на праві власності ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження таким майном.

На теперішній час заявник вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною другої даної статі передбачено, що клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Водночас заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. (ч. 3 ст. 132 КПК України)

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою: 1) забезпечення збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті (ст. 98 КПК України).

Вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом із цим, слідчий суддя зазначає, що до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950), учасником яких є України. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З огляду на наведене, а також те, що прокурор не заперечує проти скасування арешту, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання представника власника майна ТзОВ «КВІН ТРАНС» - адвоката ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а отже, клопотання адвоката ОСОБА_3 про зняття з арешту по кримінальному провадженню №000001282 підлягає задоволенню, а тому керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника власника майна ТзОВ «КВІН ТРАНС» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №000001282 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.07.2023 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0001350 (справа № 757/29339/23-к) (матеріали вказаного провадження виділено в окреме провадження № 0001282), а саме з транспортного засобу - сідлового тягача марки «VOLVO», модель «FH 13.420», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «KAESSBOHRER CS» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1