Справа № 127/56/25
Провадження №11-кп/801/182/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 листопада 2024 року за №0000575,

за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 та апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року,

яким ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.02.2002 Шаргородським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- 28.03.2003 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 185, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

- 25.03.2005 Староміським районним судом Вінницької області за ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі;

- 25.03.2008 Чернівецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 5 років 4 місяці позбавлення волі;

- 19.01.2011 Замостянським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 187, ст. 353, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 6 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна. 04.07.2013 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

- 15.06.2017 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

- 17.02.2020 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 22.09.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 04.01.2024 звільнений умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 9 місяців 21 день,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком визнано винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначено ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дати фактичного затримання на виконання вироку.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_9 витрати на користь держави за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі, що становить 10057 грн. 05 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року (№127/38525/24) на майно, а саме: договір ломбарду «Скарбниця» №С06-24013936 від 18.11.2024 про пили ланцюгової на 1 арк.; набір інструментів «BOSCH», дві викрутки та плоскогубці, які поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України Головне Слідче Управління» 4410829; сумку дорожню, жилетку чорного кольору та робочі ботинки, які поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України Головне Слідче Управління» 7261993, скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- набір інструментів свердл та біт «BOSCH», дві викрутки та плоскогубці, які поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України Головне Слідче Управління» 4410829. Сумку дорожню, жилетку чорного кольору та робочі ботинки, які передано до камери зберігання речових доказів відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, ухвалено повернути за належністю потерпілій ОСОБА_10 ;

-договір ломбарду «Скарбниця» №С06-24013936 від 18.11.2024, які передано до камери зберігання речових доказів відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, ухвалено знищити.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_9 будучи неодноразово судимим за злочини проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив новий корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 18.11.2024 року, близько 03 години 00 хвилин, ОСОБА_9 перебуваючи но четвертому проїзду Автомобілістів у м. Вінниця, будучи обізнаним в тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та триває по даний час, підбурюваний жагою власної наживи та незаконного збагачення зайшов на територію неогородженої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:104:0049, власником якої є ОСОБА_10 , з метою вчинення крадіжки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, ОСОБА_9 підійшов до підсобного приміщення, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом демонтування віконної рами, та з метою крадіжки протиправно проник у підсобне приміщення даного домогосподарства.

У подальшому, ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою власного незаконного збагачення, бажаючи заволодіти чужим майном, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно вчинив крадіжку речей, які знаходились у підсобному приміщенні, а саме: бензопили торгової марки «COODLUCK» модель «GL4500m» бувшої у використанні відповідно до висновку експерта складала 2266,67 грн., набору інструментів торгової марки «BOSCH» 15 одиниць в пластиковому кейсі зеленого кольору відповідно до висновку експерта складала 198,90 грн., плоскогубці з ізольованими ручками жовто-чорного кольору довжиною 180 мм з маркуванням «TUV GS» відповідно до висновку експерта складала 173,20 грн., викрутки двосторонньої із змінним насердям, ручкою жовтого кольору, довжиною 12 см. відповідно до висновку експерта складала 6,12 грн., викрутки двосторонньої із змінним насердям, ручкою жовтого-чорного кольору, довжиною 10 см, відповідно до висновку експерта складала 23,29 грн., трикотажної сумки чорного кольору із вставками синього кольору та надписом «Gatesiga» відповідно до висновку експерта складала 719,67 грн., жилетки з плюшевого матеріалу чорного кольору із фабричною биркою у внутрішній частині з позначенням «Nash» розміру XXL 175/96А відповідно до висновку експерта складала 509,13 грн., ботинок робітничих чорного кольору внутрішня частина та нижня частина підошви оранжевого кольору, із фабричною нашивкою марки «ELITE» артикул 019/2011, розмір 45 відповідно до висновку експерта складала 512,55 грн.

Після незаконного отримання завідомо чужого майна, ОСОБА_9 , залишив приміщення підсобного приміщення та у подальшому територію домогосподарства, попрямував у невідомому напрямку, таким чином отримавши можливість розпоряджатись протиправно отриманим майном на власний розсуд, чим заподіяв його законному власнику ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 4409,53 гривень.

В подальшому ОСОБА_9 , з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 4409,53 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованого діяння визнав в повному обсязі в чому щиро розкаявся.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання та способу його відбування, а саме призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п?яти років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком три роки, поклавши на обвинуваченого обов?язки, визначені ст. 76 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про не врахування судом того, що обвинувачений з початку досудового розслідування визнавав вину, повідомив працівникам поліції усі фактичні обставини справи, усіляко сприяв розкриттю кримінального правопорушення та пришвидшенню досудового розслідування, відмовився від послуг адвоката, оскільки розраховував на милосердя та справедливість зі сторони суду при призначенні покарання, жодним чином не хотів перешкоджати встановленню об?єктивної істини у справі. Саме тому в обвинувальному акті й зазначено про наявність пом?якшуючої покарання обставини у виді щирого каяття, однак не вказано активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також зазначає про те, що ОСОБА_9 відразу, коли до нього прийшли працівники поліції, добровільно повернув частину викраденого, яка у нього була в наявності, неодноразово пропонував потерпілій відшкодувати завдану шкоду, однак остання через свою принципову позицію відмовила йому та не надала відповідні реквізити, як і не погодилася на отримання від нього готівки.

Окрім цього, зазначає про те, що його підзахисний має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, хворіє на СНІД, у зв?язку із чим потребує належного медичного супроводу, який отримати в умовах ізоляції від суспільства практично не можливо.

Вважає, що розмір матеріальної шкоди, завданої його підзахисним, є фактично незначним, а тому призначене покарання у виді реального ув`язнення строком на п`ять років за 4409, 53 грн. є явно не справедливим та не співмірним.

Ураховуючи викладені обставини та особу ОСОБА_9 , а також відсутність у оскаржуваному вироку достатнього обґрунтування та мотивів необхідності призначення йому саме покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства із реальним відбуванням, та неможливості звільнення від відбування покарання з випробуванням, захисник переконаний, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 , а також запобігання вчинення ним повторних кримінальних правопорушень є остаточне покарання у виді п?яти років позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням та іспитовим строком три роки на підставі ст. ст.75 ,76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_9 у частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого унаслідок м?якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді у виді шести років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

Разом з тим, до початку апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_8 у порядку ч. 1 ст. 403 КПК України відмовилася від своє апеляційної скарги.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Обвинувачений ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, про апеляційний розгляд повідомлявся належним чином.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав відмову прокурора від апеляційної скарги та просив закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити оскаржуваний вирок без змін. Не заперечував щодо проведення апеляційного розгляду у відсутність обвинуваченого, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища.

Захисник ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, не заперечував щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора у зв`язку з відмовою від неї. Вважав за можливе провести апеляційний розгляд у відсутність обвинуваченого на підставі ч.4 ст.405 КПК України, оскільки останній був обізнаним про апеляційний розгляд, однак з невідомих йому причин не з`явився до суду.

Потерпіла ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася, вирок не оскаржувала, захисник та прокурор не заперечували щодо проведення апеляційного розгляду у її відсутність.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який заперечував щодо пом`якшення призначеного покарання та застосування ст.75 КК України, думку захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке зазначене у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 не оспорюються, а тому згідно з положеннями ст. 404 КПК України ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Оскільки прокурор ОСОБА_8 до початку апеляційного розгляду відмовилася від своєї апеляційної скарги, а прокурор ОСОБА_6 , який бере участь у суді апеляційної інстанції, таку відмову підтримав, тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора підлягає закриттю.

Таким чином, колегія суддів перевіряє оскаржуваний вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 лише в частині призначеного покарання та доцільності застосування ст. 75 КК України.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, суд урахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані особу обвинуваченого, а саме те, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, та маючи незняту та непогашену судимість не став на шлях виправлення, оскільки повторно вчинив новий, умисний, корисливий, тяжкий злочин, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило.

Суд також урахував наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Згідно з ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, за змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Водночас, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

Верховний Суд з даного приводу висловив таку позицію, що звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст.75 КК України) може застосовуватися у випадках, коли у матеріалах кримінального провадження є дані, які є свідченням того, що зниження суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та самого засудженого зумовлює можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Те, що обвинувачений ОСОБА_9 визнавав вину та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення було враховано судом під час призначення покарання як обставина, яка його пом`якшує.

Разом з тим, визнання вини та щире каяття не вказує на можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а є лише підставою для призначення йому покарання не в максимальній межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції інших обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , зокрема, активного сприяння розкриттю злочину не є слушними з огляду на наступне.

Колегія суддів акцентує на тому, що згідно зі сталою судовою практикою (постанова ККС ВС від 22 лютого 2021 року у справі № 481/1754/18, провадження № 51-1579кмо20) під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Так, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, які мають істотне значення для повного його розкриття (наприклад, викриття інших співучасників злочину, визначення ролі кожного у його вчиненні, передачу речових доказів чи предметів, здобутих злочинним шляхом).

Разом з тим, усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені самостійно правоохоронними органами, жодних нових фактів у справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений ОСОБА_9 не повідомив.

Поведінка обвинуваченого, який добровільно видав набір інструментів «BOSCH», дві викрутки та плоскогубці, сумку дорожню, жилетку чорного кольору та робочі ботинки, та надав змістовні показання, які не змінював протягом досудового та судового слідства, не є проявом активного сприяння розкриттю злочину, адже вона жодним чином не була спрямована на активну та ініціативну допомогу слідству, а викликана тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, установленої компетентними органами з інших джерел.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для визнання активного сприяння розкриттю злочину обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 .

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_9 неодноразово пропонував потерпілій ОСОБА_10 відшкодувати завдану шкоду, однак остання через свою принципову позицію відмовила йому та не надала відповідні реквізити, як і не погодились на отримання від нього готівки.

У матеріалах кримінального провадження відсутні докази про те, що обвинувачений вживав заходи для відшкодування завданої шкоди. При цьому, будучи обізнаним з матеріалами кримінального провадження та знаючи місце проживання потерпілої ОСОБА_10 та бажаючи відшкодувати задану його діями шкоду, обвинувачений ОСОБА_9 не був позбавлений можливості здійснити переказ коштів за допомогою національного поштового оператора "Укрпошта".

Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_9 хворіє на СНІД у зв?язку із чим потребує належного медичного супроводу, який отримати в умовах ізоляції від суспільства практично не можливо, то вони не можуть бути безумовною підставою для звільнення від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим строком.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 глави 1 розділу II Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 № 1348/5/572 - медична допомога засудженому надається негайно в умовах медичної частини (фельдшерського пункту). За неможливості надання такої допомоги в повному обсязі засуджений направляється до лікарняного закладу ДКВС або іншого закладу охорони здоров`я відповідного профілю не пізніше строку, визначеного у медичному висновку, відповідно до вимог глави 1 розділу III цього Порядку.

Таким чином, ОСОБА_9 не позбавлений можливості звернутися до медичної частини установи виконання покарання для надання медичної допомоги.

Разом з тим, доводи про стан здоров`я обвинуваченого за наявності, визначених законом підстав, можуть бути предметом розгляду при зверненні з клопотанням (поданням), в порядку ст.84 КК України.

Колегія суддів наголошує, що обвинувачений ОСОБА_9 , будучинеодноразово судимим за злочини проти власності, востаннє 22.09.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 04.01.2024 звільнений умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 9 місяців 21 день, однак на шлях виправлення не став, оскільки 18.11.2024 вчинив новий корисливий злочин до закінчення строку погашення або зняття судимості.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 мають підвищену суспільну небезпечність та свідчать про те, що обвинувачений не доводить свого виправлення та перевиховання, оскільки належних висновків для себе не робить, є суспільно - небезпечною особою, яка наполегливо не бажає ставати на шлях виправлення.

З огляду на це, безпідставними є доводи захисника про те, що розмір матеріальної шкоди, завданої його підзахисним, незначний, а тому призначене покарання у виді реального ув`язнення строком на п?ять років за 4409, 53 грн. є явно не справедливим та не співмірним.

Зрештою апеляційні доводи захисника про необхідність застосування положень ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_9 слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення покарання ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 можливе лише із призначенням покарання в межах санкції статті, яке належить відбувати виключно реально, проте в мінімальному розмірі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки таке покарання не порушує загальних засад його призначення, установлених законом України про кримінальну відповідальність, і відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання, а тому не вбачає правових підстав вважати це покарання явно несправедливим через суворість.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі та озвучені захисником, у судовому засіданні, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним у статтях 50, 65 КК України, а вирок суду відповідає вимогам статей 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

З урахуванням наведеного, апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора слід закрити у зв`язку з відмовою прокурора від поданої ним апеляційної скарги, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

ухвалив:

Прийняти відмову прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 від поданої апеляційної скарги на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України та закрити апеляційне провадження у цій частині.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4