Номер провадження: 11-кп/813/713/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 23.05.2024року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, респ. Молдова, громадянина України, з середньо-технічною освітою, який працював стропільщіком монолітної дільниці ТОВ «Будова», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у кримінальному провадженні №0001365 від 08.10.2019року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 /один/ рік.

На підставі п. 5 ст. 74 ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

- за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 /восьми/ років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислений з моменту проголошення вироку, а саме з 23.05.2024 року.

Зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення по цій справі з 07.10.2019 року по 22.05.2024 року включно.

Також вироком вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, 07.10.2019 року, приблизно о 19 год. 25 хв., ОСОБА_7 внаслідок раніше виниклих, на ґрунті ревнощів, неприязних відносин, рухаючись по вул. Середній в м. Одесі біля будинку 62, наблизився до ОСОБА_9 , де у нього виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

В подальшому, ОСОБА_7 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, обрав знаряддям вчинення злочину молоток, який знаходився при ньому та з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наніс йому один удар даним молотком в область лівої щічної області, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівої щічної області, садно слизової оболонки лівої щічної області, що згідно з п.п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи свої злочинні дії, 07.10.2019 року приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , внаслідок раніше виниклих, на ґрунті ревнощів, неприязних відносин, рухаючись далі по вул. Середній в м. Одесі біля будинку 65, наздогнав ОСОБА_10 , де діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей - життя та здоров`я людини, реалізуючи свій прямий умисел, направлений на заподіяння смерті іншій людині, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння та наслідки його настання, озброївшись наявним при собі молотком, яким умисно, з метою вбивства, наніс не менше трьох ударів в область голови потерпілого ОСОБА_10 , спричинивши йому небезпечні для життя тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку з вдавленим переломом правої тім`яної кістки, що ускладнилося накопиченням крові над твердою мозковою оболонкою в правій тім`яній ділянці, забійної рани голови справа, синців голови справа, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 так, як його дії було припинено сторонніми особами, які стали на захист ОСОБА_10 , чим позбавили ОСОБА_7 можливості довести свій злочинний умисел до логічного завершення.

В подальшому ОСОБА_7 зник з місця події, але був затриманий в ході переслідування співробітниками поліції за адресою: м. Одеса, вул. Балківська 90.

Спричинені ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку з вдавленим переломом правої тім`яної кістки, що ускладнилося накопиченням крові над твердою мозковою оболонкою в правій тім`яній ділянці, забійної рани голови справа, синців голови справа складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, згідно п.2.1.3 «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що її подали

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про свою незгоду із вироком суду першої інстанції.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 подав уточнену апеляційну скаргу, в якій, просить пом`якшити призначене покарання, а також перекваліфікувати його дії на ч.1 ст. 121 КК України, зарахувавши попередній строк ув`язнення в строк відбування покарання.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається на те, що за відсутності такого наслідку як смерть потерпілого ОСОБА_10 , з урахуванням отриманих ним тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забійної рани голови справа, синців голови справа, дії обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч.1 ст. 121 КК України.

З урахуванням викладеного, при призначенні покарання, судом 1-ої інстанції не враховано те, що родина обвинуваченого надавала матеріальну допомогу на лікування потерпілого, а також визнання ОСОБА_7 вини, щире каяття, що, на думку обвинуваченого свідчить про можливість пом`якшення йому призначеного покарання.

Позиції учасників судового розгляду

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 та призначеного покарання змінити.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник не заперечували проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК Україниу зв`язку з закінченням строку давності.

Прокурор частково заперечував проти задоволення апеляційної скарги, натомість, не заперечував проти задоволення клопотання та закриття кримінального провадження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, причини неявки не повідомили, про місце та час судового розгляду повідомлені своєчасно належним чином, на підставі чого, за згодою учасників провадження, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.2 ст. 125, ч.15 ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, наведених у вироку.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушенняхвизнав частково та пояснив, що умислу на вбивство ОСОБА_10 у нього не було, вважаючи, що його дії слід кваліфікувати як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Водночас, не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, суд 1-ої інстанції, мотивував доведеність його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, наступними доказами:

- витягом з ЄРДР за № 0001365 від 08.10.2019 року, яким підтверджується внесення відповідних відомостей про кримінальні правопорушення і початок досудового розслідування ;

- рапортом молодшого інспектора батальйону №1 старшого сержанту поліції ОСОБА_11 від 07.10.2019 року. В якому зазначено, що ОСОБА_9 що затримана та впізнана особа, а саме ОСОБА_7 наніс йому удар в обличчя молотком;

- протоколом огляду місця події від 07.10.2019 року з таблицею ілюстрацій за адресою: м. Одеса, вул. Середня біля будинку 65 та 62, виявлено та вилучено: дві викрутки, сокиру на якій речовина бурого кольору, шприц, ножі, чотири ватних тампона з речовиною бурого кольору та постановою про визнання та долучення до матеріалів речових доказів від 08.10.2019 року,

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 від 08.10.2019 року;

- протоколом огляду місця події від 08.10.2019 року в кабінеті №8 Хмельницького ВП Малиновського ВП за адресою: м. Одеса, вул. Мечнікова 53, в ході якого оглянуто два кухонні ножі, розвідний ключ, балончик з фарбою, викрутка, ватні тампони. Зазначені предмети були вилучені у обвинуваченого ОСОБА_7 в ході затримання;

- постановою про визнання та долучення до матеріалів речових доказів від 08.10.2019 року;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 08.10.2019 року;

- постановою про визнання та долучення до матеріалів речових доказів від 08.10.2019 року;

- протоколом №000605 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння ОСОБА_7 - висновок огляду: тверезий;

- актом судово-медичного дослідження ОСОБА_7 за № 2508 від 08.10.2019 року, відповідно до якого у гр. ОСОБА_7 будь-яких видимих тілесних ушкоджень та їх слідів із давністю утворення в межах декількох годин до 1-2 діб не виявлено;

- протоколом огляду предметів від 08.10.2019 року;

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 від 07.10.2019 року.

- протоколами огляду предмету, файлу та відтворення з переглядом відеозапису з камери зовнішнього відеоспостереження підприємства «Фортуна» від 08.10.2019 року. Відповідно до якого 07.10.2019 року біля батискафу сидить особа один (ймовірно ОСОБА_9 ), а за батискафу з боку вулиці Балківська з`являються особа два (ймовірно ОСОБА_10 ), особа три (ймовірно ОСОБА_12 ), особа чотири (ймовірно ОСОБА_7 ) далі особа один (ймовірно ОСОБА_9 ) побачивши особу два та три встає з лавочки та крокує до них, зрівнявшись з особою чотири (ймовірно ОСОБА_7 ), який побачивши особу один (ймовірно ОСОБА_9 ) замахується на нього та наносить йому удар зверху в бік в верхню частину тіла (ймовірно молотком), після чого особа один (ймовірно ОСОБА_9 ) тікає від особи чотири (ймовірно ОСОБА_7 ), особа два та три це бачать, та особа чотири (ймовірно ОСОБА_7 ) біжить в бік особи два (ймовірно ОСОБА_10 ) та особи три (ймовірно ОСОБА_12 ) які розбігаються від нього, особа один (ймовірно ОСОБА_9 ) в подальшому, також біжить за особою два та чотири;

- протоколом огляду предмету, файлу та відтворення з переглядом відеозапису з камери зовнішнього відеоспостереження бізнес-центру «Наше Діло» від 08.10.2019 року. Відповідно до якого з боку будинку АДРЕСА_2 на проїзну частину вибігають дві особи, а саме особа один (ймовірно ОСОБА_10 ) біжить від особи два (ймовірно ОСОБА_7 ), наздоганяє особу один (ймовірно ОСОБА_10 ) та наносить 10 ударів зверху правою рукою, в якій ймовірно молоток у різні частини тіла від яких особа один (ймовірно ОСОБА_10 ) падає на поверхню асфальту, з`являться особа три (ймовірно ОСОБА_9 ), який намагається завадити особі два ( ймовірно ОСОБА_7 ) наносити удари ймовірно молотком особі один (ймовірно ОСОБА_10 ) та відганяє особу два (ймовірно ОСОБА_7 ) який падає та піднявшись зникає з місця пригоди в бік вулиці Балківської. 07.10.2019 року на лавочці сидить особа один (ймовірно ОСОБА_9 ) а за батискафу з боку вулиці Балківська з`являються особа два (ймовірно ОСОБА_10 ), особа три (ймовірно ОСОБА_12 ), далі особа один ( ймовірно ОСОБА_9 ) побачивши особу два та три встає з лавочки та крокує до них, раптом з за батискафу з`являється особа чотири (ймовірно ОСОБА_7 ), який з лівого боку побачивши особу один (ймовірно ОСОБА_9 ), який зрівнявся з ним, особа два (ймовірно ОСОБА_10 ) та особа три (ймовірно ОСОБА_7 ) побачивши зближення особи один (ймовірно ОСОБА_9 ) наносить йому удар зверху в область верхньої частини тіла (ймовірно молотком), після чого особа чотири (ймовірно ОСОБА_7 ), починає бігти в бік особи два (ймовірно ОСОБА_10 ) та особи три (ймовірно ОСОБА_12 ) які на той момент знаходились біля воріт будинку 62 приблизно в 7 метрах від місця першої події та починають тікати від особи чотири (ймовірно ОСОБА_7 ) продовжує бігти за особою два (ймовірно ОСОБА_10 .. Наздогнавши особу два (ймовірно ОСОБА_10 ) наносить 10 ударів зверху правою рукою, в якій ймовірно молоток у різні частини тіла від яких особа два (ймовірно ОСОБА_10 ) падає на поверхню асфальту, з`являться особа один (ймовірно ОСОБА_9 ), який намагається відігнати від особи два (ймовірно ОСОБА_10 ) особу чотири (ймовірно ОСОБА_7 ) який продовжує наносити удари молотком а відганяє особу два (ймовірно ОСОБА_7 ) який падає та піднявшись зникає з місця пригоди в бік вулиці Балківської.

- висновком судово-психіатричних експертів № 482, згідно якого ОСОБА_7 , 1980 року народження інтелектуально та емоційно зріла особа, здатна до свідомого планування своєї поведінки, корекції вчинків, що коїть. Не виявляє якихось індивідуально-психологічних особливостей, які б могли істотно вплинути на його свідомість та поведінку під час здійснення інкримінованого йому діяння. ОСОБА_7 у зазначений період під час здійснення інкримінованого йому діяння не знаходився в будь-якому юридично значимому емоційному стані, в тому числі і в стані фізіологічного афекту, який би міг суттєво вплинути на його свідомість та поведінку. Емоційний стан під експертного у досліджуваній по справі ситуації може бути кваліфікований як стан емоційної напруги, ситуаційно зумовленої, що за своєю глибиною та особливостями протікання не досягав афективної глибини та не знижував підконтрольність поведінки свідомості, випробуваний міг усвідомлювати реальний зміст власних дій та повною мірою усвідомлено керувати ними та передбачити їх наслідки, міг правильно сприймати обставини, які мають значення у справі і надавати про них відповідні свідчення. Схильності до фантазування та підвищеної навіюваності не виявляє.

- висновком експерта №2699, згідно якого у громадянина ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку з вдавленим переломом правої тім`яної кістки, що ускладнилося накопиченням крові над твердою мозковою оболонкою в правій тім`яній ділянці; забійна рана голови справа; синці голови справа. Дані ушкодження утворилися від ударної дії тупого твердого предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею. Враховуючі дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження могли бути спричинені 07.10.2019 року. Всі вищевказані ушкодження, складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, згідно з п. 2.13 «б» «правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

У висновку експерта № 870 вказано, що кров потерпілого ОСОБА_10 до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО (згідно з копією Медичної карти стаціонарного хворого №10275/648/1496 від 07.10.2019 року. КУ «Міська клінічна лікарня №1 м. Одеси). Кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за системою АВО. Що не виключає її походження від потерпілого ОСОБА_10 , за умови відсутності пошкоджень із зовнішньою кровотечою у підозрюваного ОСОБА_7 на момент події. У чотирьох змивах на марлевих тампонах, вилучених в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2, знайдено кров людини, при досліджені якої на групову приналежність виявлений антиген А, властиві групі крові А з ізогемаглютиніном анти-В за системою АВО, що не виключає її походження із зовнішньою кровотечою у підозрюваного ОСОБА_7 на момент події.

- висновком експерта № 871, який вказує, що кров потерпілого ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО (згідно з копією Медичної картки стаціонарного хворого № 10275/648/1496 від 07.10.2019 року КУ «Міська клінічна лікарня №1» м. Одеси). Кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. При дослідженні його слини виявлений антиген А реакцією абсорбації-елюції. На сокирі (об`єкти №1-4), вилученій в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2, знайдено в об`єктах №1-3 - кров людини, в об`єкті № 4 (на сокирищі) - потові виділення без домішку крові. При дослідженні на групову приналежність виявлений антиген А, властивий особам - носіям вищевказаного групового фактору. Таким чином, враховуючи групові характеристики осіб, що проходять за справою, не виключається походження крові в об`єктах № 1-3 від потерпілого ОСОБА_10 ( за умови відсутності пошкоджень із зовнішньою кровотечою у підозрюваного ОСОБА_7 на момент події), в об`єкті № 4 неможливо виключити походження поту від підозрюваного ОСОБА_7

- висновком експерта № 875, згідно якого що кров потерпілого ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО (згідно з копією Медичної картки стаціонарного хворого №10275/648/1496 від 07.10.2019 року КУ «Міська клінічна лікарня №1» м. Одеси). Кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. На куртці (об`єкти №1-3) і спортивних брюках (об`єкти № 4-7), вилучених 07.10.2019 року в ході затримання підозрюваного ОСОБА_7 знайдено кров людини, при дослідженні якої на групову приналежність виявлений антиген А, а в об`єкті № 6 - з ізогемаглютинін анти-В, властиві крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В за системою АВО, утому числі потерпілому ОСОБА_10 , за умови відсутності пошкоджень із зовнішньою кровотечою у підозрюваного ОСОБА_7 на момент події.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.12.2019 року та відеофайлом до нього, на якому ОСОБА_7 пояснив та підтвердив обставини, пояснюючи наступне, що вважав що йому погрожували в телефонному режимі, та коли він побачив ОСОБА_9 який на нього йшов буром, вдарив його та далі підняв один з інструментів та кинув у бік ОСОБА_10 . Але на відео наданого з бізнес-центру «Наше Діло» вбачається, що ніякого запланованого нападу не було ОСОБА_9 спокійно сидів, і почав підводитись коли побачив ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . Також, на даному відео вбачається що ОСОБА_7 нічого не кидав у бік ОСОБА_10 , а одразу почав за ним бігти з молотком у руках та наносити удари, які на думку колегії суддів не схожі на самооборону.

- висновком експерта № 3003, відповідно до якого у громадянина ОСОБА_9 малися наступні тілесні ушкодження: забійна рана лівої щічної області, садно слизової оболонки лівої щічної області, різана рана правої кисті. Забійна рана лівої щічної області та садно слизової оболонки лівої щічної області утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких у ушкодженнях не відобразилися. Різана рана правої кисті утворилися від дії ріжучого предмету, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися. Дані ушкодження утворилися незадовго до звернення громадянина ОСОБА_9 у спеціалізований лікувальний заклад (МКЛ №11), і таким чином, могли бути заподіяні 07.10.2019 року. Описані ушкодження, як у сукупності, так і окремо, викликають розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (1995 року) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

- речовими доказами дослідженими під час судового розгляду, а саме: кросівками чорного кольору які належать обвинуваченому ОСОБА_7 ; сокирою зі слідами бурого кольору; особистим одягом; розвідним ключем обвинуваченого ОСОБА_7 ; балоном з краскою; викрутками; кухонними ножами; посвідченням Головного управління Національної гвардії України яке належить ОСОБА_7 ; шприцем з голкою; конвертами зі змивами речовини бурого кольору з поверхні асфальту №3,4,7; склом з текстильними волосинами; викруткою зеленого кольору; ножицями; ізоляційною стрічкою; мобільний телефон «Meizu» який належить обвинуваченому ОСОБА_7 наданий стороною захисту. Вказані речові докази, підтверджують наявність на них слідів крові та біологічних зразків належних учасникам події, що повністю узгоджується з висновками досліджених імунологічних експертиз та протоколами оглядів.

Також, під час судового розгляду були допитані потерпілі та свідки, показання яких покладені в основу вироку.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що 07 жовтня 2019 року приблизно о 18 годині у місті Одесі по АДРЕСА_2 62 сидів, слухавши музику, на лавці біля магазину та очікував свою сестру ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , щоб забрати свої речі. Так, свідок зазначив, що сидів на лавці біля батискафу, побачивши що ОСОБА_12 та ОСОБА_10 підійшли за місцем мешкання, почав підводитись, але слідом за ними йшов чоловік, та побачивши ОСОБА_9 , наніс йому удар. Надалі ОСОБА_9 почув як його сестра ОСОБА_12 кричить « ОСОБА_13 ». Надалі, потерпілий вказавши на обвинуваченого ОСОБА_7 , пояснив, що під час бійки у обвинуваченого злетів капюшон та він його побачив особисто. ОСОБА_9 вказав, що ОСОБА_7 побіг за ОСОБА_10 та в нього було щось в руках. Обвинувачений наніс ОСОБА_10 більше 5 ударів, їх було багато, у ОСОБА_10 вся голова була в крові. ОСОБА_9 вказав, що обвинувачений перестав наносити ОСОБА_10 удари тільки після того як вибив у нього сокиру з рук, та бачив як на узбіччі лежала сокира, та вважає, що його били рукояткою від сокири. Після приїзду поліцейських пішли шукати обвинуваченого, так як він зник з місця подій. На додаткові запитання сторони захисту пояснив, що ОСОБА_14 наносив удари ОСОБА_15 молотком по усьому тілу, після чого він ( ОСОБА_9 ) підбіг та вибив молоток, в цей час ОСОБА_7 його ( ОСОБА_9 ) чимось різонув. ОСОБА_9 вказує що свідомості не втрачав. Також додатково зазначив що якби він не підбіг до ОСОБА_10 то ОСОБА_7 би його вбив. Окрім того, додатково пояснив, що ОСОБА_10 йому казав що мати ( ОСОБА_7 ) давала ОСОБА_10 грошові кошти на лікування декілька разів.

Потерпілий ОСОБА_10 , під час допиту у судовому засіданні повідомив, що з обвинуваченим знайомий приблизно п`ять років, конфліктів не було. Він пояснив, що 07.10.2019 року вечором зустрівся з ОСОБА_12 , після чого зайшли до магазину. Надалі, вийшовши з магазину йшли до будинку АДРЕСА_2 , так як знали, що ОСОБА_9 очікує їх біля будинку. Відкриваючи хвіртку двору, ОСОБА_10 почув крики, обернувшись, побачив що ОСОБА_9 якийсь чоловік наніс удар. Потерпілий вказав, що почав тікати в інший бік від сутички, а ОСОБА_12 у інший бік. Втікаючи побачив обвинуваченого ОСОБА_7 та почав питати, що трапилось, але обвинувачений почав наносити удари по голові, тоді потерпілий почав захищатись. Удари обвинувачений наносив по голові та по ногам. ОСОБА_9 вибивши з другої спроби молоток зупинив бійку, а обвинувачений скинув куртку та почав тікати. В цей час сусіди викликали швидку медичну допомогу, а ОСОБА_9 забрали співробітники поліції, щоб знайти обвинуваченого який втік з місця події. Потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що перебуваючи вдома намагався зателефонувати обвинуваченому, але той щось викрикував та кинув слухавку. Потерпілий також зазначив, що мотивів у ОСОБА_7 вбивати не було, та що його матір сплатила за лікування 10000 грн.

Свідок ОСОБА_12 , пояснила що з обвинуваченим знайомі 3 роки, були відносини, проживали разом. Після закінчення відносин розійшлись та був період коли періодично зустрічались. З потерпілим ОСОБА_10 дружні відносини. Так, 07.10.2019 року ОСОБА_16 зустрів ОСОБА_12 після стоматолога та зайшли до магазину. Далі направились в сторону АДРЕСА_2 , так як чекав брат ОСОБА_9 який прийшов за речами, так як на орендованій квартирі не міг прати, та іноді ОСОБА_12 допомагала брату прати речі. Так, підійшовши з ОСОБА_10 до воріт двору, побачила, що за ними йде чоловік у чорній куртці в капюшоні, спочатку подумала що якийсь місцевий алкаш, та в цей час з лавочки підвівся її брат який був в навушниках. Потім обвинувачений почав кричати та наносити удари брату ОСОБА_9 , намагався вдарити по голові, але вдарив по обличчю, ліва сторона, брат виплюнув кров. Далі обвинувачений ОСОБА_7 побіг за ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 та почав наносити удари по голові та ногам. ОСОБА_10 у свою чергу намагався сховатись від ударів руками. ОСОБА_9 , наздогнавши обвинуваченого вибив в нього молоток, а сам обвинувачений втік. ОСОБА_12 зазначила, що в обвинуваченого був молоток і сокира, який відносно новий з жовтою ручкою. У ОСОБА_9 була рана на обличчі та вибитий зуб, на футболці та куртці були сліди крові. У ОСОБА_10 була розбита голова та усі речі були в крові, в лікарні бачила ще рани на ногах. ОСОБА_12 пояснила також, що ОСОБА_7 спочатку сказав, що йшов її вбивати, а потім і свою колишню дружину, але через деякий час пояснив, що в нього були свої рахунки.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 пояснили, що у жовтні 2019 року, перебуваючи на посаді співробітників поліції, надійшло повідомлення. Виїхавши на місце події, побачили потерпілого, особу якого в подальшому встановили у відділі поліції, так як надавалась медична допомога. Так, як потерпілим було повідомлено, що його вдарили молотком, та що підозрюваний втік в сторону вулиці Балківської, який в подальшому був затриманий. При обвинуваченому було виявлено два кухонних ножі, дві викрутки та гайковий ключ. Надалі підозрюваний був доставлений до Хмельницького ВП. Обвинувачений поводив себе спокійно, повідомив що прийшов до колишньої дівчини, а на нього накинулись у бійку.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що з обвинуваченим не знайомий. Та що у жовтні 2019 року біля бізнес-центру почув крики, а саме крик дівчини, яка кричала, що там сокира. Свідок пояснив, що викликав поліцію та кликала на допомогу. Свідок також вказав, що дівчина та один з хлопців забіг до двору, а інший втік в сторону магазину «Ідеал». Так як це був темний час свідок бачив тільки обличчя дівчини, інших не бачив, але бачив як один з чоловіків сідав до машини співробітників поліції та сказав, що знає хто на них напав та вони поїхали його шукати. Також, свідок зазначив, що дівчина сказала що це її колишній хлопець.

Свідок сторони захисту ОСОБА_20 повідомив що знайомий із ОСОБА_7 приблизно з 2000 року, склалися дружні стосунки, працювали на будівництві у період липня-серпня 2019 року, мати ОСОБА_7 живе в його парадній, стали спілкуватися, допомагав бабусі та дідусю. Вказав що ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_10 інколи сперечалися, ОСОБА_10 був ледачий в роботі. В колективі ОСОБА_10 бувало що огризався, однак бійок не було, особисто із ОСОБА_10 не спілкувався.

Свідок сторони захисту ОСОБА_21 яка є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засідання надала наступні покази, а саме що їй повідомили з поліції та сказали що її син побився, вона поїхала в лікарню, сказали, що потерпілому ОСОБА_10 потрібне лікування, вона приносила йому гроші, є чеки, сказали, що йому потрібна пластина. Вона приносила гроші, їй віддали чеки. Адвокат ОСОБА_22 сказав, віддати йому всі чеки. Адвокат сказав не давати гроші, лише з розпискою. Вона сказала потерпілому ОСОБА_10 щоб він мені сказав їй свою адресу і надав розписку. ОСОБА_10 сказав, що на суді підтвердить. ОСОБА_21 дала на пластину 4 000 гривень. Потім вона йому телефонувала, він від неї не брав слухавку. Адвокат поїхав. ОСОБА_21 гроші ОСОБА_10 приносила через день чи два, десь було тисяч 8000 гривень по чекам. Чеки в адвоката ОСОБА_22 , він за кордоном. ОСОБА_7 взяв машину на роботі у одного із зварювальників, вона попросила ОСОБА_23 продати машину. Він продав машину «Жигулі». У ОСОБА_24 була машина, потрібно були гроші на машину, був Жигулі , я попросила ОСОБА_26 продати машину. Він дав телефон ОСОБА_27 і той продав машину. Він продав машину і всі гроші йшли ОСОБА_26 на лікування.

Свідок сторони захисту ОСОБА_28 яка є тіткою обвинуваченого ОСОБА_7 пояснила що їй від сестри ( ОСОБА_21 ) надійшов дзвінок що ОСОБА_29 ( ОСОБА_7 ) побився, та їй потрібна фінансова допомога, та надала приблизно 5000 гривень, гроші передала сестрі ( ОСОБА_21 ).

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч.2 ст. 125 та ч.3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

В судовому засіданні як суду 1-ої інстанції, так і в апеляційному суді, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, пояснивши наступне, що 07.10.2019 року приблизно о 16 годині 30 хвилин приїхав до ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2, щоб забрати свій інструмент, але телефон був вимкнутий так як розрядився, у зв`язку із чим він очікував ОСОБА_10 .. З собою в пакеті були будівельні інструменти для заміни на роботі на нові, а саме: сокира будівельна, електромашинка для зачісок, електрична бритва, шприц, ніж кухонний, ніж канцелярський, молоток, балончик с краскою, розвідний ключ та викрутки. Так, йшовши позаду ОСОБА_12 та ОСОБА_10 у м. Одесі зі сторони магазину «Фоззі» по вулиці Середній, хотів забрати інструмент, але підійшовши ближче, з лівої сторони із-за магазину, який розташований біля будинку АДРЕСА_2 , вийшов ОСОБА_9 , а саме підвівся з лавки, що налякало ОСОБА_7 та він почав оборонятися так як вважав, що це напад на нього, а саме наніс удар молотком, який випав із пакету, та він наклонився його підняти, а пакет, в якому був будівельний інструмент, в подальшому розірвався. Підставою самозахисту стало те, що ОСОБА_7 перебував у цивільному шлюбі із сестрою потерпілого ОСОБА_9 із громадянкою ОСОБА_12 , та зі сторони потерпілого ОСОБА_9 , були погрози розправи.

Так, після нанесення удару ОСОБА_9 , ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_10 , який був раніше судимий, йде в його сторону, що призвело до подальшої самооборони зі сторони ОСОБА_7 , а саме у бік ОСОБА_10 він кинув сокиру зі словами «Стій!». Надалі ОСОБА_10 почав втікати, а ОСОБА_7 кинувся наздоганяти його. Наздогнавши ОСОБА_10 , ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_10 , став у «стійку», після чого ОСОБА_7 почав наносити удари молотком по тулубу, рукам та ногам. Після того, як ОСОБА_10 впав на землю продовжив наносити удари молотком. Так, після нанесення декількох ударів, до нього підбіг ОСОБА_9 , який відібрав у нього молоток та ОСОБА_7 спочатку впав на землю, піднявшись зібрав інструмент, який випав з пакету та спокійно пішов на автобусну зупинку. Надалі був затриманий співробітниками поліції біля місця паркування магазину «Фоззі».

ОСОБА_7 також пояснив, що на той момент крові не бачив та наслідки після нанесених ударів не міг розуміти.

ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_10 знає з 2014 року. ОСОБА_10 прийшов до нього на роботу після звільнення, в них скалилися дружні відносини. Із ОСОБА_12 проживали разом, та потерпілого ОСОБА_9 знає, так як той є рідним братом ОСОБА_12 із ОСОБА_9 конфліктів не було.

В суді 1-ої інстанції сторона захисту ОСОБА_7 за епізодом відносно ОСОБА_10 просила кваліфікувати дії обвинуваченого за ст. 124 КК України, які колегія суддів обґрунтовано відхилила.

Натомість, в апеляційному суді ОСОБА_7 , посилаючись на встановлені фактичні обставини за відсутності такого наслідку як смерть потерпілого ОСОБА_10 , з урахуванням отриманих потерпілим тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забійної рани голови справа, синців голови справа, просив перекваліфікувати його дії на ч.1 ст. 121 КК України.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисту про відсутність умислу у обвинуваченого ОСОБА_7 на позбавлення життя ОСОБА_10 із посиланням на те, що його дії повністю охоплюються складом злочину, передбаченим ч.1 ст. 121 КК України, а саме спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно з ч.1 ст.15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Частиною 3 ст. 15 КК України передбачено, що замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено судом 1-ої інстанції, при розгляді даного кримінального провадження, враховано, що:

- ініціатором конфлікту був саме обвинувачений ОСОБА_7 , що підтверджується показами потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 ;

- обвинувачений ОСОБА_7 у пізній період доби йшов за потерпілим ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_12 , маючи при собі у пакеті сокиру, молоток та ніж, що не заперечувалось обвинуваченим під час розгляду цієї справи;

- обвинувачений ОСОБА_7 припинив свій напад не з власної ініціативи, а внаслідок дій потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 , направлених на негайне відвернення та припинення протиправного посягання обвинуваченого ОСОБА_7 ;

Також, судом 1-ої інстанції прийняті до уваги поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення злочину та суб`єктивне ставлення останнього до наслідків своїх дій.

Окрім того, дослідженими доказами підтверджено, що після того, як обвинувачений ОСОБА_7 зрозумів, що поранив потерпілого ОСОБА_10 в область голови та потерпілого ОСОБА_9 в область обличчя, він не викликав швидку медичну допомогу або поліцію з метою повідомлення про інцидент та відтворення тяжких наслідків своїх протиправних дій, а навпаки, покинув місце вчинення злочину.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком судом 1-ої інстанції про відсутність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 на ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, так і відсутність підстав для кваліфікації його дій за ч.1 ст. 121 КК України, а саме спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, оскільки наведені вище дії обвинуваченого ОСОБА_7 повністю охоплюються диспозицією ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на вбивство, тобто ОСОБА_7 з причин, що не залежали від його волі не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно із висновками експертів, потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесне ушкодження в життєво-важливий орган - голову, знаряддя вчинення злочину - молоток, та при експертизі потерпілого виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку з вдавленим переломом правої тім`яної кістки, що ускладнилося накопиченням крові над твердою мозковою оболонкою в правій тім`яній ділянці; забійна рана голови справа; синці голови справа.

Відтак апеляційний суд вважає, що вказані обставини у своїй сукупності спростовують твердження сторони захисту про те, що засуджений не мав намір на вчинення вбивства ОСОБА_10 , оскільки завдання ОСОБА_7 поранення потерпілому у життєво-важливий орган - голову із значною силою, свідчить про намір засудженого позбавити життя потерпілого, а локалізація поранення, значна сила удару, з якою було заподіяне вказане тілесне ушкодження, знаряддя вчинення злочину - молоток, на переконання апеляційного суду спростовує версію обвинуваченого про те, що він мав умисел на завдання тяжких тілесних ушкоджень, а не вбивство.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 розумів, що здійснює посягання на життя потерпілого та свідомо допускав настання наслідків у виді його смерті, яка не настала з причин, що не залежали від волі обвинуваченого.

Разом із цим, спосіб вчинення злочину, спрямованість удару, локалізація і характер заподіяного потерпілому тілесного ушкодження, на думку апеляційного суду свідчать про наявність у ОСОБА_7 умислу саме на заподіяння смерті потерпілому.

На це також вказує і поведінка обвинуваченого, який перед вчиненням злочину був ініціатором конфлікту, а також його поведінка після вчинення злочину, а саме, обвинувачений ОСОБА_7 припинив свій напад не з власної ініціативи, а внаслідок дій потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 .

Відтак дії обвинуваченого ОСОБА_7 відносно потерпілого ОСОБА_10 кваліфіковані правильно за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 однією фразою просив повторно дослідити письмові докази у провадженні, без жодного мотивування вказаного клопотання.

В судовому засіданні апеляційного суду було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, з підстав відсутності його жодного обґрунтування, натомість, в апеляційній скарзі та уточненнях до неї, ОСОБА_7 не наводить жодного доводу щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі, в той час коли клопотання та доводи обвинувачення стосуються незгоди із встановленими фактичними обставинами та зводяться до одного абзацу прохальної частини.

При цьому, сам по собі факт подачі на вирок апеляційної скарги із вимогою про його скасування не свідчить про те, що суд апеляційної інстанції автоматично зобов`язаний переглянути справу у повному обсязі, як це здійснював суд першої інстанції.

Водночас, в апеляційній скарзі, захистом взагалі не вказано, в чому підлягає неповнота або порушення судом 1-ої інстанції при встановленні обставин кримінального провадження та оцінці доказів, а всі доводи апеляційної скарги фактично зводились до незгоди із прийнятим судовим рішенням та призначеним покаранням.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №127/14811/17 (провадження 51-5046км20).

Повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду даний факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено у суді першої інстанції.

Таким чином, ст. 404 КПК України не зобов`язує апеляційний суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. Коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Версія та доводи ОСОБА_7 про незгоду з обвинуваченням, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження його умислу на вбивство потерпілого мають суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відхилення судом його версії подій.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Всі перелічені вище письмові докази, у співвідношенні з показаннями потерпілих, свідків та матеріалами справи мають доказове значення у цьому провадженні.

Так, частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.

Відтак, колегія суддів ретельно дослідила докази по справі, які мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винних, встановила обставини та спосіб вчинених злочинів, поведінку обвинуваченого і всі інші обставин, що мали відношення до справи.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

Таким чином, чином, версія сторони захисту щодо недоведеності умислу обвинуваченого на скоєння злочину спростовується сукупністю обставин справи, встановлених під час судового та апеляційного розгляду на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні, стороною обвинувачення, на переконання апеляційного суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги наступне: визнання вини, щире каяття, те, що обвинувачений раніше не судимий, його сім`я надавала кошти на лікування потерпілого, з огляду на наступне.

Так, при призначені покарання обвинуваченому, судом було враховано особу винного, його вік, стан здоров`я, характер, мотиви, обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, з огляду на встановлені обставини, приймаючи до уваги ступінь тяжкості скоєних злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, вину визнав частково, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, думку потерпілих, та те, що матір`ю обвинуваченого ОСОБА_21 надавались потерпілому ОСОБА_10 кошти, близько десяти тисяч гривень на його лікування, суд 1-ої інстанції прийшов висновку, що для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій статей особливої частини КК України.

Обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання ОСОБА_7 колегія суддів не вбачала.

Враховуючи викладене, наведені данні про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , те, що за ступенем тяжкості вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, згідно із ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, даний злочин вчинено з прямим умислом на ґрунті раптово виниклого конфлікту, тому апеляційний суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України ближче до нижньої межи покарання, із врахуванням того, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а призначене судом покарання буде достатнім для перевиховання особи та попередження скоєння нових правопорушень.

Апеляційний суд враховує, щоб бути справедливим, покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в катуванні і муках людини і не в тому, щоб зробити неіснуючим вже скоєний злочин. Покарання не може бути марною жорстокістю і знаряддям злоби. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому на думку суду слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на душу людей і були б найменш болісними для тіла злочинця.

Призначення вказаного покарання у виді позбавлення волі, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного злочину, його обставинам, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1-ої інстанції про необхідність призначення. покарання у виді позбавлення волі, яке буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та враховує, що підстав вважати покарання, призначене йому несправедливим внаслідок м`якості або суворості, колегія суддів не вбачає.

Водночас, апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1-ої інстанції з урахуванням встановлених обставин про відсутність підстав для застосування положень як ст. 69 КК, так і ст. 75 КК України.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

При цьому, КПК України не встановлює обмежень для розгляду клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності під час апеляційного розгляду.

Положення ч. 1-3 ст. 49 КК України, якими передбачено підстави та умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не наділяють суд дискрецією, оскільки законодавець чітко визначив, що суд звільняє від кримінальної відповідальності особу в разі існування підстав для застосування положень ст. 49 КК України. Ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності є безумовною.

З урахуванням того що, по епізоду спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 спливли строки притягнення до кримінальної відповідальності, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження в цій частині, колегія суддів, з урахуванням позицій учасників, зобов`язана, на підставі ч.4 ст.286 КПК України, ч. 1 ст.49 КК України прийняти рішення по суті клопотання.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що на час апеляційного розгляду справи, закінчився строк давності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, передбачений ст. 49 КК України, відповідно до якої, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

При цьому, суд може ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК лише за наявності згоди особи на закриття справи з такої підстави. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі і загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та може звільнити обвинуваченого від покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України.

Наведені підстави та порядок застосування положень ст. 49 КК є сталою судовою практикою, зокрема викладений у правовій позиції в постановах Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №515/331/17, та від 09.04.2019 року у справі №760/18016/15-к.

Згідно з санкцією ч. 2 ст. 125 КК України в редакції, чинній на момент вчинення проступку та положеннями ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відноситься до категорії кримінального проступку.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною восьмою зазначеної норми закону передбачено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотанняпро звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності, у зв`язку з чим кримінальне провадження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК Українипідлягає закриттю, на підставі чого вирок суду в цій частині підлягає скасуванню.

Отже, апеляційним судом встановлені обставини, згідно з яким вирок суду 1-ої інстанції підлягає частковому скасуванню, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 24, 49, 370, 376, 404, 405, 407, 413, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 23.05.2024року в частині засудження ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, №0001365 від 08.10.2019року в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності та закінченням строків давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

На підставі ч.4 ст.286 КПК України, ч. 1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК Україниу зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 КК України та кримінальне провадження в цій частині закрити.

В решті вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4