провадження № 11-сс/991/57/26
слідчий суддя: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду про арешт майна від 22.12.2025 р., -

в с т а н о в и л а:

29.12.2025 року на розгляд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена апеляційна скарга, яку 05.01.2026 року передано судді-доповідачу та цього ж дня призначено до апеляційного розгляду.

1.Короткий зміст оскаржуваного рішення та доводи апеляційної скарги.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на вилучені під час обшуку автомобіля «Mercedes-Benz», який належить ОСОБА_8 , грошові кошти у сумі 150 тис. доларів США.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання. Стверджує, що вилучені грошові кошти жодним чином не пов`язані з предметом розслідування у даному провадженні, оскільки не здобуті злочинним шляхом та не використовувались у злочинній діяльності. Сторона обвинувачення жодним чином не довела незаконності походження цих коштів та використання їх у злочинній діяльності. При цьому, вилучені кошти є спільним майном подружжя, тому висновок слідчого судді про накладення на них арешту є хибним. Також, відсутні підстави для застосування спеціальної конфіскації, оскільки висновки слідчого судді про те, що у діяльності злочинної організації використовувалась готівка, яка належала ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , суперечать матеріалам провадження. Слідчий суддя проігнорував наявні у матеріалах клопотання документи на підтвердження офіційного доходу ОСОБА_8 , який веде легальний бізнес, а також залишив поза увагою обставини продажу майна родиною підозрюваного, що підтверджує легальність походження грошових коштів.

2.Узагальнений виклад позицій учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, наведених у скарзі. Додатково наголосив на відсутності підстав вважати, що вилучені у ОСОБА_8 грошові кошти підлягають спеціальній конфіскації або ж конфіскації як виду покарання. Зауважив на непропорційності втручання у права дружини підозрюваного, яка не має жодного процесуального статусу у даному провадженні. Посилаючись на викладене, просив скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у накладенні арешту на вилучені грошові кошти.

Прокурор ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вона не містить жодних доводів, що були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підозрюваний ОСОБА_8 , належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення апеляційного розгляду не звертався.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, явка учасників провадження за умови їх належного повідомлення не є обов`язковою. Враховуючи, що підозрюваний належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не був позбавлений можливості прибути в судове засідання, колегія суддів дійшла висновку, що його неявка не перешкоджає судовому розгляду, а тому апеляційну скаргу розглянуто за його відсутності.

3. Встановлені слідчим суддею обставини та мотиви оскаржуваного рішення.

За змістом клопотання про арешт майна, яке було предметом розгляду слідчого судді, детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування, а прокурорами САП - процесуальне керівництво у провадженні № 0000154 від 03.04.2023 р., зокрема за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України.

Вирішуючи питання, визначені у ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що на даному етапі досудового розслідування наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а також визнав достатніми підстави вважати, що, виходячи із санкції ч. 5 ст. 191 КК України, суд може призначити ОСОБА_8 у випадку його подальшого засудження покарання у вигляді конфіскації майна. Слідчий суддя також наголосив, що можливе поширення на вилучені кошти режиму спільної сумісної власності подружжя не перешкоджає накладенню на них арешту, оскільки арешт з метою забезпечення спеціальної конфіскації може накладатись на майно третьої особи за наявності підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації (ч. 4 ст. 170 КПК України).

Враховуючи, що слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстави вважати, що вилучені у ОСОБА_8 кошти ймовірно призначалися (використовувалися) для схиляння осіб до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення, на них накладено арешт з метою забезпечення можливості спеціальної конфіскації, а також конфіскації майна як виду покарання.

4.Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

В апеляційній скарзі не ставиться під сумнів висновок оскаржуваної ухвали щодо обґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри, натомість, її доводи зводяться лише до необґрунтованості арешту майна, тому колегія суддів перевіряє законність оскаржуваної ухвали виключно в межах цих доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення злочину.

Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

09.12.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України. Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України він має статус підозрюваного і щодо його майна може вирішуватися питання про застосування заходів забезпечення, зокрема арешту.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, не вирішуючи наперед питання про доведеність його вини та остаточну кваліфікацію дій, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

При цьому, арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що у випадках, передбачених КК України, суд може призначити покарання у виді конфіскації майна (ст. 170 КПК України).

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України, що інкримінується ОСОБА_8 , передбачає відповідальність у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, відтак, у випадку визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину суд може призначити йому додаткове покарання у виді конфіскації майна. При цьому, його призначення не залежить від того, чи інкримінується особі закінчений злочин, чи замах на його вчинення, оскільки злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя дійшов цілком вірного висновку, що вилучені грошові кошти ймовірно призначалися для схиляння осіб до вчинення кримінального правопорушення або матеріального забезпечення кримінального правопорушення, відтак, на них обґрунтовано накладено арешт з метою забезпечення можливості спеціальної конфіскації.

Так, за версією органу досудового розслідування, наміри учасників злочинної організації були спрямовані на безпідставне і безоплатне отримання комерційно привабливих земельних ділянок у м. Києві для будівництва на них об`єктів комерційної нерухомості, а оформлення на них неіснуючих нежитлових будівель використовувалося для уникнення процедури земельних торгів. Для досягнення цієї мети співучасники створювали товариства для перереєстрації на них об`єктів нерухомості для подальшого оформлення на такі товариства прав на розміщені під ними земельні ділянки. Формальними власниками та керівниками таких товариств стали пов`язані та підконтрольні учасникам злочинної діяльності особи, які за ці послуги отримували фінансову винагороду. Вказаний механізм оформлення права власності на об`єкти нерухомості, створення ланцюга їх відчуження, а також реєстрації товариств-отримувачів земельних ділянок на третіх осіб використовувався учасниками злочинної організації з метою унеможливлення їх ідентифікації як реальних бенефіціарів та запобігання подальшому їх викриттю. Функціонування такого механізму потребувало від співучасників здійснення систематичного фінансування витрат, зокрема на оплату послуг фіктивних власників товариств, поповнення статутного капіталу, оплату реєстраційних та нотаріальних дій, тощо.

Згідно матеріалів слідчих та негласних дій, проведених відносно співучасників, фінансування вказаних витрат розподілялось між партнерами по відповідним проектам, серед яких підозрювані ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , а також інші невстановлені особи, з якими досягнуто домовленості про спільне фінансування майбутніх комерційних проектів по забудові одержаних протиправним шляхом земельних ділянок.

Як вбачається зі змісту повідомленої ОСОБА_8 підозри, останній, будучи пособником у заволодінні земельними ділянками, здійснював фінансування та контроль фізичних осіб, які реєстрували на себе право власності на неіснуючі об`єкти нерухомості, які начебто побудовані до 05.08.1992 року, виступав директором ТОВ «В-6» та ТОВ «Маякоф», на адресу яких начебто продавалися або вносилися до їх статутного капіталу підконтрольними співучасникам особами неіснуючі будівлі, здійснював фінансування та контроль самочинного будівництва нежитлових будівель на земельних ділянках, якими намагалися заволодіти співучасники організації (файл на диску «Том 1 арешт «ОСОБА_14», арк. 28-48).

Згідно протоколів огляду телефона та планшета підконтрольної, за версією органу досудового розслідування, ОСОБА_9 особи - ОСОБА_8 , виявлено листування, яке свідчить про надіслання останнім звітів ОСОБА_9 про проведені витрати по різних об`єктах будівництва. Так, 03.10.2022 року ОСОБА_8 надіслав ОСОБА_9 розрахунки, що стосуються об`єкта будівництва біля станції метро Берестейська (АДРЕСА_1) (мовою оригіналу): «Доброе утро. Мне на завтра нужно: Нотариус (Берестейка) - 7000. Регистрация ТОВ- 3500. Юр.адрес (Берестейка) - 4200. Электроэнергия - 6500. Доставка газа- 2850. Итого: 24050». Крім того, 09.05.2023 року ОСОБА_8 переслав повідомлення ОСОБА_9 наступного змісту (мовою оригіналу): «Ромчик сможешь до конца дня мне перебросить: 4200 реєстрація ТОВ «Маякоф» (за версією органу досудового розслідування - неіснуюча нежитлова будівля за адресою: м. Київ, вул. Червоної Калини, 6-Б). 4200 реєстрація тов колібрік. 4200 нотдоки по маякоф. 4200 нотдоки по колібрік. И 200$ письмо кирил 13 е депкульт спасская. Договорился на утро на завтра». У період 17-22.11.2023 року ОСОБА_8 надсилав ОСОБА_9 детальні фото та відеозвіти доставки будівельних матеріалів та будівництва об`єкта за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2 (ТОВ «Маякоф»). 02.07.2024 року ОСОБА_8 надіслав ОСОБА_9 таблицю з витратами по об`єкту будівництва на АДРЕСА_3 (ТОВ «В-6»). Серед витрат: реєстрація майна 22500$, прокуратура 2000$, будівництво 9000$, благоустрій 600$, подяка 1000$ (файли на диску «5-ий том огляди носії ОСОБА_8 », арк.1-247).

Крім того, зазначені протоколи містять відомості щодо листування ОСОБА_8 з іншим підозрюваним - заступником директора КП «Київблагоустрій» ОСОБА_12 щодо різного роду розрахунків та витрат по будівництву об`єктів на земельних ділянках у м. Києві. 17-22.11.2023 року ОСОБА_8 надсилав ОСОБА_12 детальні фотозвіти незаконного будівництва об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2 (ТОВ «Маякоф»).

Також, матеріали клопотання містять протоколи допиту та додаткового допиту ОСОБА_13 від 06.02.2025 р. та від 26.09.2025 р., який повідомив, що до діяльності злочинної організації його залучив ОСОБА_12 , який познайомив його з ОСОБА_8 . За домовленістю з ОСОБА_12 з березня 2023 року він почав систематично їздити до м. Києва до нотаріусів, де підписував документи щодо реєстрації на нього об`єктів нерухомого майна. За кожен такий візит ОСОБА_12 або ОСОБА_8 надавали йому грошову винагороду у розмірі 500 доларів США готівкою або на банківську карту (файл на диску «Готовий 6-ий том (огляди та нсрд по суті)» арк. 236-242).

З огляду на вищевикладені обставини та докази на їх підтвердження, зокрема вищезазначене листування та показання ОСОБА_13 щодо ймовірного систематичного здійснення фінансування злочинної діяльності, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності достатніх підстав вважати, що вилучені у ОСОБА_8 кошти могли призначатись для забезпечення діяльності злочинної організації та її ймовірних співучасників. Відтак, доводи апеляційної скарги щодо безпідставності накладення арешту на вилучені грошові кошти з метою забезпечення можливості спеціальної конфіскації відхиляються.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що вилучені кошти не є особистим майном підозрюваного у розумінні цивільного та сімейного законодавства, а є спільним сумісним майном подружжя та складаються із заощаджень родини та з доходу від відчуження нерухомого майна, колегія суддів виходить з такого.

Згідно наданих стороною захисту документів, ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_14 15.02.2022 року (а.с. 102). При цьому, як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2024 р., вартість відчужуваної ОСОБА_8 квартири визначена відповідно до Звіту про оцінку майна та становить 1 090 021 грн. (а.с. 110-113). Більше того, у договорі прямо зазначено, що вказана квартира належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2021 р., тобто до укладення шлюбу підозрюваного з ОСОБА_14 , що спростовує режим спільної сумісної власності коштів, одержавних від продажу вказаної нерухомості. Крім того, згідно договору купівлі-продажу приміщення від 22.04.2024 р., нерухоме майно належить ОСОБА_8 (продавцю) з 12.12.2019 року, тобто також до укладення шлюбу.

За наведених обставин колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що накладення арешту на грошові кошти, вилучені в автомобілі ОСОБА_8 , призводить до необґрунтованого та непропорційного обмеження прав його дружини - ОСОБА_14 .

Крім того, навіть можлива належність майна до спільної сумісної власності подружжя жодним чином не перешкоджає накладенню на нього арешту, адже у відповідності до ч. 2 ст. 60 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Набуте під час шлюбу майно в силу вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що презюмується. Натомість, визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Тобто, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Втім, ані під час розгляду клопотання слідчим суддею, ані під час апеляційного розгляду суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що якась частина арештованих коштів належить ОСОБА_14 особисто.

Що стосується договорів купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна ОСОБА_14 , які надано стороною захисту на підтвердження того, що частина вилучених у ОСОБА_8 грошових коштів належить їй особисто, колегія суддів наголошує, що ані дружина підозрюваного, ані її уповноважений представник не зверталися з апеляційними скаргами щодо скасування арешту в цій частині. Натомість, адвокат ОСОБА_6 , яким подано апеляційну скаргу, у даному провадженні є захисником підозрюваного ОСОБА_8 та не наділений повноваженнями на представництво інтересів інших володільців майна. Відповідно, оцінку доводам апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не надає.

Виходячи з того, що завданням арешту майна є запобігання можливості його знищення, перетворення, відчуження, а також зважаючи на обставини, що розслідуються у межах цього провадження, враховуючи можливість конфіскації та спеціальної конфіскації майна ОСОБА_8 за вироком суду у разі доведення його вини, заявлена стороною обвинувачення мета (забезпечення конфіскації майна як виду покарання та можливість спеціальної конфіскації) може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна підозрюваного з метою запобігання ризику його відчуження.

5. Висновки суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді відповідає фактичним обставинам провадження та доказам, наданим на обґрунтування клопотання про арешт майна, а висновки слідчого судді є достатньо вмотивованими. Істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали, що були б підставою для її скасування, під час апеляційного розгляду також не встановлено, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення її без змін.

Керуючись ст. ст. 369-372, 170-173, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22.12.2025 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

ОСОБА_4