Провадження №11-кп/801/143/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_2 (суддя-доповідач),

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) кримінальне провадження № 0000060, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 лютого 2024 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженки с. Берека, Первомайського району Харківської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої на тимчасово окупованій території України, раніше несудимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 1111 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 1111 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в закладах освіти строком 15 років.

Ухвалено строк відбування основного покарання ОСОБА_8 рахувати з дня її фактичного затримання на виконання вироку суду, а додаткового покарання - з дня відбування основного покарання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2025 року у справі №127/15078/25 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України залишено без змін до моменту її фактичного затримання на виконання вироку суду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона з кінця травня 2022 року, будучи громадянкою України, працюючи вчителем математики та перебуваючи на посаді заступника директора Лиманського ліцею № 2 Лиманської міської ради Донецької області, розташованого за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Пушкіна, буд. 13-А, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині 24 лютого 2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, добровільно переїхала на тимчасово окуповану територію с. Біловодська Старобільського району Луганської області, та маючи умисел на вчинення дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, вступила в злочинну змову з окупаційними військами рф та представниками так званої «ЛНР», та отримавши від них пропозицію на зайняття посади в закладі освіти окупаційної влади в с. Біловодськ Старобільського району Луганської області, а саме «Государственное бюджетное общеобразовательное учреждение Луганской Народной Республики «Беловодская средняя школа №1» (мовою оригіналу), розташованого за адресою: Луганська область, селище Біловодськ, вул. Леніна, 93, в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно, умисно погодилась на указану пропозицію, тобто відмовилася в закладах освіти України від вітчизняних стандартів освіти з одночасним переходом на стандарти освіти країни-агресора.

Надалі, ОСОБА_8 наприкінці травня 2022 року, будучи громадянкою України, перебуваючи на території с. Біловодська Старобільського району Луганської області, діючи зі своїх особистих мотивів та бажання, погоджуючись на пропозицію представників окупаційної адміністрації держави-агресора рф та представників незаконних збройних формувань так званої «ЛНР», умисно, добровільно зайняла посаду - «заместителя директора по воспитательной работе» (мовою оригіналу), з метою впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 обіймаючи указану посаду в зазначеному закладі освіти вчиняє дії щодо забезпечення навчання відповідно до стандартів освіти держави-агресора, таких як, розробка стандартів освіти для тимчасово окупованих територій, розробка типових освітніх програм, типових навчальних планів, їх затвердження, забезпечення контролю виконання цих стандартів, планів, програм, тобто здійснює забезпечення відповідності певного рівня освіти стандартам освіти держави-агресора через участь у розроблені навчального плану або/та освітньої програми, їх затвердження, надання вказівок щодо їх реалізації, а також сприяє окупаційній владі у розробленні навчального плану або/та освітньої програми держави-агресора.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч. 3 ст. 1111 КК України, як здійснення громадянином України дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та закрити кримінальне провадження

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

вина ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні не підтверджується сукупністю доказів у справі;

місцевим судом не встановлено суб`єктивну сторону злочину, зокрема наявність умислу в обвинуваченої;

суд безпідставно поклав в основу обвинувачення неналежні та недопустимі докази, які перебувають у публічному доступі та не містять відомостей щодо достовірності зазначеної в них інформації;

показання свідка ОСОБА_9 не є належним доказом на підтвердження умислу в діях обвинуваченої;

оскаржуваний вирок ухвалений судом першої інстанції за відсутності обвинуваченої, чим порушено її право на захист.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, указав, що оскаржуваний вирок є законним і обґрунтованим.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що судом дотримані указані положення закону, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду.

Судовий розгляд кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 проведено у відсутність обвинуваченої, оскільки провадження за її обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про її належне повідомлення про час та місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення про виклик обвинуваченої ОСОБА_8 на веб-сайті «Судова влада України» та опублікування повідомлення у газеті «Урядовий кур`єр».

У межах досудового розслідування цього кримінального провадження ОСОБА_8 , у відповідності до вимог ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні інкримінованого злочину шляхом публікації на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора повідомлень про підозру та повісток про виклик до слідчого для її допиту як підозрюваної, однак остання не з`явилася до останнього без поважних причин.

Крім того, у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» опубліковано повідомлення про виклик ОСОБА_8 до слідчого для її допиту як підозрюваної, проведення інших слідчих і процесуальних дій у статусі підозрюваної у даному кримінальному провадженні, однак остання не з`явилась до слідчого відділу без поважних причин.

Повідомлення про підозру також вручено захиснику підозрюваної адвокату ОСОБА_7 , про що свідчать розписки в матеріалах кримінального провадження.

Постановою слідчого від 21 лютого 2025 року підозрювану ОСОБА_8 оголошено в державний та міжнародний розшук.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2025 у справі № 127/15078/25 підозрюваній ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2025 року у справі №127/15106/25 задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

У газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» опубліковано повідомлення про здійснення щодо ОСОБА_8 спеціального досудового розслідування.

У подальшому, в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» опубліковано повістки про виклик підозрюваної ОСОБА_8 до слідчого для проведення процесуальних дій з її участю, у тому числі: повідомлення про завершення досудового розслідування, надання доступу до матеріалів досудового розслідування, вручення копій обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, однак ОСОБА_8 не з`явилася без поважних причин.

Факти численних викликів ОСОБА_8 у порядку ст. 135 КПК України підтверджуються відповідними матеріалами кримінального провадження.

Також з метою захисту та представлення у кримінальному процесі прав, свобод і законних інтересів підозрюваної ОСОБА_8 , у порядку ст. ст. 46, 48, 49, 52, 110 КПК України та п. 7 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», залучено захисника адвоката ОСОБА_7 , якій відповідно до вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України вручено всі копії процесуальних документів, що підлягали врученню підозрюваній.

Повідомлення про підозру ОСОБА_8 вручене захиснику останньої, про що свідчить розписка в матеріалах кримінального провадження.

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75) 11 від 19 січня 1973 року встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

3 цього приводу Комітетом Міністрів Ради Європи також надано Рекомендації № R (87) 18 від 17 вересня 1987 року «Про спрощення кримінального судочинства», згідно ч. 3 п. б розділу III яких держави-члени повинні розглянути питання про надання своїм судам можливості, хоча б у випадках нетяжких злочинів та з урахуванням можливої міри покарання, слухати справи та виносити за ними рішення за відсутності обвинуваченого за умови, що його було належним чином поінформовано про дату слухань та про його право мати адвоката чи іншу особу, яка представляє його інтереси.

Сформована практика Європейського суду з прав людини з даного питання вказує: «Той факт, що судове засідання проводиться за відсутності підсудного не є саме по собі порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому відмова в доступі до правосуддя має місце, коли особа, засуджена заочно, не має можливості в подальшому досягти нового судового рішення стосовно обґрунтованості обвинувачення за фактичними та юридичними підставами після того, як воно було заслухано, якщо не встановлено, що вказана особа відмовилась від права на захист та на явку в суд, чи мав місце намір ухилитись від правосуддя».

Відповідні позиції Суду викладені, зокрема, у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» (№ 50049/99, п. 54), «Меденіца проти Швейцарії» (№ 20491/92, п. 54-55) «Кромбах проти Франції» (№ 29773/96), «Колоцца проти Італії» (№ 9024/80 п. 30).

Водночас, інститут спеціального кримінального провадження, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, передбачає можливість подання обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, апеляційної скарги поза межами загальних процесуальних строків, за умови надання обвинуваченим підтвердження поважності причин неприбуття на виклик, передбачений ст. 138 цього Кодексу (ч. 3 ст. 400 КПК України).

Повідомлення обвинуваченої ОСОБА_8 про судовий розгляд здійснено з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення її про час та місце судового розгляду

Отже, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку останньої до суду вжитими заходами не вдалося. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачена вважається належним чином ознайомленою з її змістом.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 1111 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в частині не доведення вини обвинуваченої ОСОБА_8 є безпідставними, оскільки вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені місцевим судом.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що знайома зі ОСОБА_8 , оскільки з 1995 року вони були колегами, працювали вчителями математики та проживали в м. Лиман Донецької області. Зазначила, що вони регулярно спілкувалися з професійних питань, зустрічалися під час нарад, разом проходили курси підвищення кваліфікації у м. Донецьку та майже щоденно бачилися по роботі.

Указала, що 15 квітня 2022 року вона виїхала з м. Лиман на підконтрольну Україні територію, після чого особисто з обвинуваченою не зустрічалася. Їй відомо, що остання також певний час перебувала на підконтрольній Україні території, зокрема, за словами самої ОСОБА_8 , у Полтавській області.

Повідомила, що влітку 2022 року ОСОБА_8 телефонувала їй та у розмові повідомила, що має намір повернутися у м. Лиман, оскільки її житло зруйноване, а проживання на підконтрольній Україні території є надто дорогим. Після цього, обвинувачена більше їй не телефонувала.

Про те, що ОСОБА_8 повернулася на тимчасово окуповану територію вона дізналася з мережі Інтернет. Зокрема, побачила відеозапис, який поширювався в мережі, у якому повідомлялося про вчителя математики з тридцятирічним стажем, яка висловлювала проросійські наративи та перебувала в с. Біловодськ, де обіймала посаду заступника директора школи. Зазначила, що впізнала на цьому відеозаписі саме ОСОБА_8 , яка повідомляла, що їй надано роботу та вона займає посаду заступника директора навчального закладу.

На підтвердження доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 суд першої інстанції послався і на досліджені в ході судового розгляду письмові докази, а саме:

витяг з ЄРДР відповідно до якого на підставі матеріалів правоохоронних органів (рапортів) 05 лютого 2024 року за № 0000060 внесено відомості про вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 1111 КК України;

повідомлення № 53/6/12-418ві від 26 лютого 2024 року щодо виконання доручення слідчого у кримінальному провадженні № 0000060 від 05 лютого 2024 року за № 53/6/7-516 від 14 лютого 2024 року, відповідно до якого встановлено та допитано свідків протиправної діяльності обвинуваченої ОСОБА_8 , зокрема ОСОБА_9 ;

протокол огляду від 22 лютого 2024 року, об`єктом якого були відомості щодо ОСОБА_8 , які розміщені у мережі Інтернет. Здійснено огляд вебсайту «kramatorsk post» за посиланням https://www.kramatorskpost.com/vikladacka-matematiki-z-limanu-z-30-ricnim-stazem-pisla-na-robotu-do-okupantiv_85166 «Викладачка математики з Лиману з 30-річним стажем пішла на роботу до окупантів» та збережене відео (vid_20240131_111334_999.mp4), на яких розповідається, що ОСОБА_10 до початку повномасштабної російсько-української війни була заступницею директора з навчально-виховної роботи і викладачкою математики у загальноосвітній школі № 2. Під час окупації м. Лиман Донецької області ОСОБА_10 добровільно переїхала на окуповану територію у м. Біловодськ Луганської області та почала співпрацювати із окупованою владою. У м. Біловодськ зайняла посаду завуча школи (на даний час тимчасово виконує обов`язки директора школи) та розпочала впроваджувати стандарти освіти держави-агресора. В інтерв`ю пропагандистам так званої «ГТРК ЛНР» ОСОБА_10 розповіла, що внаслідок бойових дій у м. Лимані були зруйновані її та родичів (донька, свекруха) будинки, тому вона вирішила виїхати з міста і виїхала саме на окуповану територію: «Я залишилася без дому. Дім доньки згорів, у свекрухи згорів дім. Ми виїхали, рятувавши онучку», - розплакавшись, казала колаборантка. Жінка змогла знайти собі нову роботу на окупованій території завдяки раптовому знайомству із самоназваною керівницею Біловодської середньої школи № 1 ОСОБА_11 : «З роботою мені чисто випадково: зустрілися зі ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 , - ред.) і я спитала. Я ж сама вчитель. Просто поцікавилася. І мені сказали з Новосибірська, що потрібен замдиректора (школи в Біловодську, - ред.)», - розповіла ОСОБА_14 . Колаборантка розповідає, що в ОСОБА_15 у неї залишилися родичі, які повідомляють їй про обстановку у місті: «Обстановка дуже серйозна. З ріднею спілкуємося дуже серйозно. Прильоти, як ми у народі любимо це говорити. Дуже тяжко», - описує обстановку у своєму рідному населеному пункті колишня мешканка Лиману. Під час перегляду вказаного інтернет-ресурсу, зафіксовано 03 березня 2023 року розміщення публікації журналіста ОСОБА_16 із таким змістом: «Викладачка математики з Лиману з 30-річним стажем пішла на роботу до окупантів». До протоколу додано 1 CD-R диск, на який записано збережені знімки екрану (зображення № 1-9) та відеофайл (vid_20240131_111334_999.mp4);

інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на предмет належності ОСОБА_8 нерухомого майна;

висновок експерта № СЕ 19/102-24/5503-ФП від 16 квітня 2024 року щодо проведення судової портретної експертизи, яким встановлено, що:

ОСОБА_17 осіб жіночої статі, що містяться в файлі під назвою « ОСОБА_14 .pdf» та у відеозаписі під назвою «VID_20240107_225143_331.mр4» - придатні для проведення порівняльного ідентифікаційного дослідження;

Особа жіночої статі, яка зображена в електронній особовій картці на ім`я ОСОБА_8 , що міститься в файлі під назвою « ОСОБА_14 .pdf» та особа жіночої статі (з короткою стрижкою, без окулярів), яка зображена у відеозаписі під назвою « ОСОБА_18 » - одна і та ж сама;

повідомлення № 53/6/12-3034ві від 17 грудня 2024 року щодо виконання доручення слідчого у кримінальному провадженні № 0000060 від 05 лютого 2024 року за № 53/6-7-3303ві від 22 жовтня 2024 року, відповідно до якого допитано свідків протиправної діяльності обвинуваченої ОСОБА_8 , в т. ч. і ОСОБА_9 , а також проведено огляд офіційної вебсторінки сайту Біловодської ЗОШ №1 (ТОТ Луганської області), посаду завуча у якій добровільно займає ОСОБА_8 ;

протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 грудня 2024 року та 11 грудня 2024 року з додатками, відповідно до яких свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_9 серед пред`явлених їм фотознімків на одному з них впізнали свою знайому ОСОБА_8 ;

протокол огляду від 16 грудня 2024 року, відповідно до якого об`єктом огляду була вебсторінка сайту Біловодської ЗОШ № 1 (ТОТ Луганської області), посаду завуча у якій добровільно займає ОСОБА_8 .

При ухваленні вироку місцевим судом ураховано, що мотивом умислу у цьому кримінальному провадженні стало те, що 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечили військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя.

18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до складу РФ.

Одночасно з цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і до нині.

Унаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації РФ окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими РФ з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими РФ (зокрема окупаційною адміністрацією РФ) починаючи з 07 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII.

24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України. 3 цього моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Відтак загальновідомими і такими, що не потребують доказування в межах даного кримінального провадження факти того, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку РФ частини території України є за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за злочин, вчиненню якого послугувало прийняття таких актів; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Відтак вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину в повному обсязі підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема протоколами оглядів з долученими до них відеозаписами, на яких зафіксовано факти цього злочину.

Докази, на які послався суд у вироку, є допустимими та такими, що у своїй сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченою діяння, інкримінованого їй стороною обвинувачення.

На переконання апеляційного суду, встановлені під час судового розгляду фактичні об`єктивні обставини та наведені у вироку висновки місцевого суду підтверджують умисел обвинуваченої та спростовують твердження сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_8 .

З матеріалів кримінального провадження слідує, що суд першої інстанції, дослідивши всі обставини цього провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника про неналежність та недопустимість доказів, які суд поклав в основу вироку колегія суддів визнає безпідставними, оскільки відповідних клопотань про визнання будь-якого доказу недопустими, з посиланням на переконливі аргументи, стороною захисту, під час розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції не заявлялось.

Ураховуючи, що місцевим судом не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод обвинуваченої, встановлених ст. 87 КПК України, відсутні підстави для визнання доказів недопустимими та скасування вироку з підстав, визначених ст. 284 КПК України.

Водночас усі фактичні дані у цьому провадженні, що досліджені місцевим судом отримані стороною обвинувачення в цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і в належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Ба більше, досліджені у цьому провадженні докази, як кожен окремо, так і у їх сукупність, підтверджують обставини, що регламентовані ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин його вчинення), причетності обвинуваченої до вчинення інкримінованого їй діяння, її винуватості, форми вини, та водночас дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак пред`явленого ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто, для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 наводить власну оцінку доказам на користь невинуватості ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні, однак клопотання про дослідження доказів не заявляла, на підставі чого апеляційний суд позбавлений можливості надати іншу оцінку доказам у справі.

Водночас колегія суддів констатує, що сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження (постанова Верховного Суду від 20 січня 2022 року (провадження № 51-4667км21).

Ба більше, під час апеляційного провадження повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року провадження № 13-43кс19).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 1111 КК України прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини.

Апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника щодо порушення права на захист обвинуваченої ОСОБА_8 у зв`язку з розглядом справи за її відсутності з огляду на таке.

За змістом ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Частиною другою статті 297-1 КПК України встановлено, що спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 442-1, 443, 444, 445, 446, 447 КК України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Відтак КПК України встановлено перелік правових підстав, за сукупності яких можливе проведення спеціального судового провадження, а саме: обвинувачення у вчиненні певних видів злочинів; оголошення у міждержавний та/або міжнародний розшук; підтвердження того, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження; ухилення від явки на судовий виклик (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази); підтвердження того, що обвинувачений переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Місцевий суд установив, що необхідність здійснення спеціального судового провадження була обумовлена тим, що обвинувачена, переховувалася від суду, не з?являлася в судові засідання суду першої інстанції, оголошена у розшук (у тому числі міжнародний) та обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 1111 КК України, за яким допускається спеціальне судове провадження.

Також місцевий суд викликав обвинувачену для її участі в судовому розгляді кримінального провадження усіма наявними в його розпорядженні засобами, передбаченими КПК, зокрема шляхом публікації відповідних судових сповіщень на офіційному веб-сайті Вінницького міського суду Вінницької області та в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур?єр»).

Ба більше, обвинувачена була забезпечена захисником, який брав участь як під час досудового розслідування, так і протягом усього судового розгляду та мав можливість у змагальному процесі захищати інтереси підзахисної у спосіб, передбачений КПК.

Отже, за конкретних обставин цього кримінального провадження, місцевий суд належним чином обґрунтував необхідність здійснення судового розгляду в порядку in absentia з дотриманням відповідної процедури, визначеної КПК.

Відтак розгляд цього кримінального провадження за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 , однак за участю її захисника, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Отже, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника, за обставин викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 1111 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Інформацію про ухвалення судового рішення буде опубліковано у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннями ст. 2975 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4