УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 463/8634/25

провадження № 51 - 4272 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду

Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 10 липня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0002335 від 17 червня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищезазначену ухвалу, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вищезазначених судових рішень в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для її задоволення немає.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 310 КПК визначено, що оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, скаржник порушує питання про перегляд касаційним судом ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2025 року.

Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 310, ч. 4 ст. 424 КПК, скаржник подав касаційну скаргу на судове рішення, які відповідно до положень цього Кодексу не підлягає оскарженню в суді касаційної інстанції.

Щодо доводів касаційної скарги про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року Суд зазначає наступне.

Право особи на апеляційне оскарження спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Особливостями права на апеляційний перегляд судового рішення є те, що це право не є абсолютним, оскільки може бути обмежене відповідно до законодавства шляхом визначення кола питань, які виключаються з права на апеляційне оскарження, або чіткого визначення випадків, за яких таке право виникає.

Згідно зі ст. 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 309 КПК встановлює вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Згідно з ч. 4 ст. 399 КПК, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що 06 жовтня 2025 року суддя-доповідач, перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2025 року, якою було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у визнанні його потерпілим, дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття апеляційного провадження.

Мотивуючи своє рішення суддя зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК, апеляційному оскарженню підлягають лише ті ухвали слідчого судді, щодо яких така можливість прямо передбачена законом. Частинами 1 та 2 ст. 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим не входить до цього переліку.

Суд також послався на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення у справах «Мельник проти України», «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» та «Кромбах проти Франції», де наголошено, що право доступу до суду може бути обмеженим за умови дотримання принципу пропорційності та законної мети.

Тому, керуючись вимогами ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на таке судове рішення слідчого судді.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з мотивами наведеними в ухвалі апеляційного суду та вважає, що суддя-доповідач обґрунтовано дійшов висновку про безпідставність вимог ОСОБА_4 щодо можливості оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2025 року.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 23 травня 2018 року в справі № 237/1459/17, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці законності ухвали слідчого судді лише у випадках, якщо слідчий суддя постановив рішення не передбачене кримінальним процесуальним законом, оскільки право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК.

Проте, постановлення слідчим суддею ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, недвозначно врегульоване кримінальними процесуальними нормами, викладеними в п. 5 ч. 1 ст. 303, п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК.

Неможливість оскарження таких рішень в апеляційному порядку безпосередньо виходить з приписів статей 307, 309 цього Кодексу, з яких слідує, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, є рішенням, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування, а тому колегія суддів апеляційного суду діяла відповідно до положень кримінального процесуального закону і постановила законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

Щодо доводів заявника про порушення його права на доступ до правосуддя внаслідок відмови у відкритті апеляційного провадження, Суд зазначає, що встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець керується такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням, не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд, відповідно доводи ОСОБА_4 є неспроможними.

Враховуючи, що з касаційної скарги, наданої до неї копії судового рішення не вбачається підстав для задоволення скарги, колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження скаржнику слід відмовити.

Керуючись частинами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 рокупро відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3