УХВАЛА

13 січня 2026 року

м. Київ

справа № 728/1614/17

провадження № 13-6зво26

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

розглянула заяву захисника ОСОБА_21 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_22 , про перегляд ухвали Чернігівського апеляційного суду від 14 березня 2024 року та ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 червня 2024 за виключними обставинами, і

встановила:

За вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 липня 2021 року ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України) - у виді штрафу в розмірі 1 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 тис. грн з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_22 остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки.

Справа розглядалась судами неодноразово.

При новому розгляді Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 14 березня 2024 року скасував вирок місцевого суду стосовно засудження ОСОБА_22 за ч. 1 ст. 122 КК України та закрив кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). Визнав ОСОБА_22 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України і призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 тис. грн з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки і на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнив від відбування призначеного покарання в зв`язку з закінченням строку давності, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 10 червня 2024 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_21 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 14 березня 2024 року стосовно засудженого ОСОБА_22 .

До Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) надійшла заява захисника ОСОБА_21 про перегляд вищевказаних судових рішень апеляційної і касаційної інстанцій з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, в якій він просив скасувати їх за виключними обставинами, а справу призначити на новий розгляд до Чернігівського апеляційного суду.

Перевіривши, подану захисником ОСОБА_21 , заяву, Велика Палата дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею слід відмовити з огляду на таке.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК України виключною обставиною перегляду судових рішень, що набрали законної сили є встановлення міжнародною судовою установою юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 11 грудня 2025 року у справі «Бурковський та інші проти України» (заява № 30753/24 та 5 інших заяв) констатував порушення п.1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з надмірною тривалістю кримінального провадження та відсутністю ефективного засобу юридичного захисту для її оскарження. За допущене порушення Суд присудив заявнику в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди 900 євро, які держава-відповідач має сплатити заявнику.

Відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 459 КПК України Велика Палата Верховного Суду має право переглянути судові рішення та за наявності для цього підстав втручатися в них у випадку, зокрема, коли міжнародна судова установа, юрисдикція якої визнана Україною, встановить порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Повторний розгляд справи може бути адекватним способом поновлення прав заявника, порушення яких визнано рішенням ЄСПЛ, у тому випадку, якщо рішення ЄСПЛ спонукає до висновку, що оскаржені рішення національних судів були предметом перевірки міжнародної судової установи і суперечать Конвенції.

Натомість у справі «Бурковський та інші проти України» ЄСПЛ не оцінював судові рішення за результатами кримінального провадження на національну рівні та не робив висновку про порушення права на справедливий судовий розгляд під час розгляду та вирішення по суті кримінальної справи № 728/1614/17. Позиція ЄСПЛ, стосувалася питання «розумного строку».

Так, ЄСПЛ не вбачав жодних фактів або аргументів, здатних виправдати загальну тривалість провадження на національному рівні. З огляду на свою практику з цього питання, Суд вважав, що у цій справі тривалість провадження була надмірною та не відповідала вимозі «розумного строку» (6 років та 11 місяців і 5 днів, 3 рівні юрисдикції), при цьому, заявник не мав у своєму розпорядженні ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з цими скаргами. Тому ЄСПЛ встановив порушення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції.

Отже, в рішенні ЄСПЛ констатувалися лише такі порушення, які не вплинули й не могли вплинути на загальну справедливість судового розгляду та ухвалених судових рішень, у зв`язку із чим відсутні підстави визнання їх незаконними. Відтак повторний розгляд справи не може бути адекватним способом поновлення його прав.

Таким чином скасування ухвали Чернігівського апеляційного суду від 14 березня 2024 року та ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 червня 2024 за виключними обставинами, про які вказує у своїй заяві захисник ОСОБА_21 , не є належним заходом щодо усунення допущених Україною міжнародних зобов`язань, про які йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Бурковський та інші проти України» від 11 грудня 2025 року.

Зважаючи на викладене, немає правових підстав для відкриття провадження за заявою захисника ОСОБА_21 про перегляд ухвали Чернігівського апеляційного суду від 14 березня 2024 року та ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 червня 2024 року, у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, а твердження захисника про протилежне є неспроможними.

Ураховуючи наведене, у відкритті провадження за вищевказаною заявою захисника ОСОБА_21 слід відмовити.

Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК України, Велика Палата

ухвалила:

Відмовити у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_21 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_22 , про перегляд ухвали Чернігівського апеляційного суду від 14 березня 2024 року та ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 червня 2024 за виключними обставинами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

СуддіОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_23 ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20