Справа № 643/1468/26
Провадження № 1-кс/643/1206/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , заявника скарги ОСОБА_3 в режимі віеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 09.12.2025 про закриття кримінального провадження №0001275 від 20.11.2024, за ч. 1 ст. 364 КК України, -

встановив:

29.01.2026 до слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 09.12.2025 про закриття кримінального провадження №0001275 від 20.11.2024, за ч. 1 ст. 364 КК України, в якій заявник скарги просить скасувати оскаржувану постанову як незаконно винесену.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що випадково дізнався про закриття кримінального провадження №0001275 від 20.11.2024, коли 19.01.2026 отримав постанову від 06.01.2026 про закриття кримінального провадження № 0000032.

Заявник скарги вважає, що слідча ОСОБА_4 винесла постанову про закриття кримінального провадження незаконно, не провівши в порядку, передбаченому законом, слідчих дій та не врахувала, на думку заявника скарги, судову практику ЄСПЛ.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 29.01.2026 відкрито провадження за скаргою, призначено дату та час судового розгляду, з Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, витребувано матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0001275 від 20.11.2024.

Витребувані матеріали кримінального провадження в одному тому надійшли до слідчого судді при супровідному листі, зареєстрованому канцелярією суду 04.02.2026 (вх. № 6358/26).

В судовому засіданні заявник скарги виступив з промовою, в якій скаргу підтримав, виклавши тотожні аргументи.

Слідча в судове засідання не з`явилася, про дату та час повідомлялася належним чином, заяв та клопотань до слідчого судді не надходило. Неявка суб`єкта оскарження не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши заявника скарги, ознайомившись зі скаргою, дослідивши додані до скарги матеріали, матеріали витребуваного кримінального провадження, оцінивши докази, приходить до наступного.

Нормою ч. 3 ст. 26 КПК України врегламентовано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, на досудовому провадженні за п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів у передбаченому цим Кодексом порядку для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється внаслідок наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Однією із підстав закриття кримінального провадження є встановлення відсутності події кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим досудовим розслідуванням, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють відмову, зазначене є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Як вбачається із постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 09.12.2025, кримінальне провадження №0001275 від 20.11.2024 закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до положень п. ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

До такого висновку слідчий дійшов з огляду на результати слідства.

Зокрема, слідчим було проведено огляд матеріалів кримінального провадження № 0000005 від 25.12.2012, за ч.2 ст. 372, ч. 1 ст. 366 КК України, в результаті якого встановлено, що в кримінальному провадженні виконано значний обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а саме: допитано в якості свідка прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державному бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 . Свідок надав показання, що кримінальне провадження № 0000005 від 25.12.2012 закривалося на підставі п. 2 ч 1 ст. 284 КПК України. Постанова про закриття кримінального провадження скасовувалася слідчим суддею на підставі не надання матеріалів кримінального провадження, у зв`язку з чим слідчий суддя був позбавлений можливості дослідити обставини справи та перевірити доводи скарги ОСОБА_3 . Водночас не було спростовано відсутність підстав для притягнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, не спростовано законність та обґрунтованість прийнятого слідчим рішення; допитано в якості свідка слідчого 1 СВ ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_8 , який пояснив, що під час проведення обшуку квартири ОСОБА_3 у вересні 2010 вилучено ноутбук та комп`ютер, у яких встановлено дані щодо причетності до шахрайських дій. Однак допитаний потерпілий ОСОБА_3 наполягав на наявності факту фальсифікації працівниками СУ УМВС України в Полтавській області матеріалів кримінальної справи № 59100063 в частині внесення даних в комп`ютерну техніку, вилученого у нього при обшуку. Водночас згідно протоколу обшуку речові докази ноутбук «Asus» та системний блок № 322605043 упаковано та опечатано в присутності інших учасників слідчої дії. Згідно висновку судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів № 10141/10-20 від 26.11.2010 файли, що становлять доказову базу підтвердження вини ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 створено у 2009 році.

При цьому у вказаному висновку експерта зазначено, що досліджувані комп`ютери на експертизу направлено в опечатаному вигляді із відповідними написами про їх вилучення під час обшуку і підписами учасників слідчої дії. Таке опечатування унеможливлювало здійснення із комп`ютерами будь-яких дій, спрямованих на фальсифікацію доказів перед направленням для здійснення експертного дослідження.

Допитаний як свідок експерт ОСОБА_11 повідомив, що проводив експертизу комп`ютерної техніки (висновок № 10141/10-20 від 26.11.2010), яка була вилучена слідчими СУ УМВС України в Полтавській області за місцем проживання Ісмайлових і яка надана на дослідження в упаковці, що не дозволяла здійснити несанкціонований доступ до техніки.

Допитані як свідки працівники СУ УМВС України в Полтавській області підтвердили факт проведення 02.09.2010 обшуку в житлі ОСОБА_3 , а також вилучення системного блоку і ноутбуку останнього, у яких у подальшому були виявлені файли, що викривали протиправну діяльність ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 .

При цьому, свідки наголосили, що при вилученні зазначеної техніки, вона опечатувалася, що унеможливлювало несанкціонований доступ до файлових систем. Після вилучення техніка в первинній упаковці була направлена для проведення судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів. За результатами проведення експертних досліджень, у файлових системах виявлено докази злочинної діяльності ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Допитаний як свідок експерт ОСОБА_12 , який під час проведення експертизи № 8397 від 26.09.2013 виявив ознаки можливої фальсифікації файлових даних на техніці ОСОБА_3 , пояснив, що фальсифікація метаданих файлів (дат здійснення маніпуляцій з файлами), встановлених ним під час експертного дослідження, можлива при виконанні певних умов та за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення, хоча це вимагає проведення значного обсягу роботи високої складності.

Також повідомив, що у метаданих зазначених вище файлів дата створення змісту документа стоїть 21.09.2010, а дата створення у файловій системі - серпень 2009, що є нелогічним, так як дані спочатку створюються у файловій системі, а вже після цього створюється його зміст та ОСОБА_12 повідомив, що дані про дату створення файлу залежить від системної дати, встановленої на комп`ютері.

Допитана як свідок слідча ОСОБА_6 повідомила, що після проведення обшуку за адресою мешкання ОСОБА_3 02.09.2010 у кримінальній справі № 59100063 нею складений протокол, в який внесено всі вилучені речі та документи, в т.ч. і ноутбук. Всі вилучені речі та документи в присутності понятих належним чином упаковані в поліетиленові пакети, прошиті та скріплені паперовою биркою, з печатками СУ УМВС України в Полтавській області № 8, на яких поставлені підписи понятих, слідчого та учасників слідчої дії. В ході проведення огляду 29.10.2010 розпаковувалися лише пакети з документами. Інші вилучені речі не розпаковувалися. Саме ноутбук «АСУС» № 013928 був запакований в поліетиленовий пакет, прошитий з паперовою биркою, на якій були підписи понятих, слідчого з печаткою СУ УМВС України в Полтавській області № 9. Будь-яких пошкоджень при направленні на експертизу речові докази не мали. З моменту обшуку у ОСОБА_3 до направлення на експертизу зазначеного ноутбуку, ані слідчим ОСОБА_6 , ані іншими особами технічний пристрій не розпаковувався, не вмикався та не оглядався. Під час проведення ряду судових експертиз комп`ютерної техніки, виявлені розбіжності у датах створення та редагування файлів, що стосуються причетності ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема встановлено, що файли, виявлені на ноутбуці «Асус», вилученому у ОСОБА_3 та які слугували доказами у кримінальній справі відносно ОСОБА_3 , створені іншим користувачем на іншому комп`ютері. Крім цього, виявлена істотна різниця в датах створення самих файлів та створення інформації в файлах, що не має логічного пояснення.

Згідно висновків експертів, нелогічність та непослідовність дат створення документів пояснюється тим, що при встановленні події (наприклад дати створення та модифікації файлів, установки програмного забезпечення, тощо) може бути встановлена тільки «системна дата» (запис мітки часу у момент відбування події), відлік якої виконується мікросхемою таймеру материнської плати системного блоку комп`ютера. Оскільки системна дата може вільно змінюватись користувачем комп`ютера (засобами операційної системи, засобами BIOS) або скидатись у вихідне положення при збоях в роботі материнської плати, вона може відрізнятись від календарної дати, тобто, дата події є умовною (вірогідною) величиною.

Таким чином, системна дата на ноутбуці могла бути змінена необмеженим колом осіб, в тому числі і задовго до самого вилучення ноутбуку працівниками міліції під час обшуку, а тому неможливо об`єктивно стверджувати, що працівники СУ УМВС України в Полтавській області сфальсифікували докази з метою притягнення ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності.

10.10.2025 слідчим надано доручення у порядку ст. 40 КПК України ГУНП у Вінницькій області щодо допиту ОСОБА_3 як свідка у кримінальному провадженні № 0001275, на яке 05.11.2025 надійшли матеріали щодо відмови ОСОБА_3 від допиту, а також відмови останнього від явки до слідчого для проведення вказаної слідчої дії.

Диспозицією норми ст. 364 КК України визначено, що зловживання владою або службовим становищем як кримінально-каране діяння полягає в умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, при цьому розмір завданої шкоди повинен в сто і більше разів перевищувати неоподаткований мінімум доходів громадян.

Об`єктом службових злочинів виступають суспільні відносини, які забезпечують нормальну службову діяльність в органах державної влади, місцевого самоврядування, а також в юридичних особах публічного та приватного права.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони службових злочинів з матеріальним складом, являється заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

У постанові від 23.12.2020 у справі № 299/2144/17 ВС підкреслив в контексті службових злочинів, що зокрема зловживання владою або службовим становищем визнається злочином за наявності трьох ознак у їх сукупності: 1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення.

ВС звернув увагу на те, що колегія Великої Палати Верховного Суду, постановляючи ухвалу від 30.08.2018 № 13-40кс18, не знайшла підстав для відступу від існуючої правозастосовної практики, орієнтованої лише на кількісний (вартісний) показник виміру істотної шкоди, заподіяної охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Таким чином, виходячи з буквального розуміння змісту п. 3 примітки ст. 364 КК, котра має відсилання до ст. 365 КК України, істотна шкода може мати виключно матеріальний вимір і перераховуватися в матеріальний еквівалент.

Проте в матеріалах кримінального провадження відсутні докази заподіяння шкоди, визначеної диспозицією норми.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Також слід зауважити, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, діючи в межах дискреції, з урахуванням засад спеціально дозвільного принципу, при якому дозволено лише те, що прямо встановлено законом, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ч. 5 ст. 40 КПК України).

При цьому навіть способи судового контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04.04.2019 у провадженні № 11-945сап18).

Наведене цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі «Аль Фаєд проти Франції» (заява № 38501/02) від 02.10.2007 зазначив, що розбіжності, що виникали між слідчими та заявником, не вказували на існування недоліків чи перешкод, які б завадили компетентним органам з`ясувати ці обставини. Окрім того, невдоволення заявника рішеннями, схвалюваними суддями, слідчими під час провадження, не були достатньою підставою для визнання несправедливості процесу у контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У силу ч. 2 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Основним засобом збирання доказів, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань є проведення слідчих (розшукових) дій.

Нормами ч. 1 і 2 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Виходячи з наведеного, незгода особи з проведеними слідчими (розшуковими) діями під час досудового розслідування, їх видом (видами) та обсягом не є безумовним свідченням неповноти чи неправильності слідства.

У кримінально-правовому і кримінально-процесуальному значеннях подія злочину (подія кримінального правопорушення) це діяння особи, вчинення якого заборонено законом і яке законодавцем визнається злочином (кримінальним правопорушенням). Отже, подія злочину це вчинення особою діяння, яке має ознаки злочину. В найбільш узагальненому визначенні подія злочину це вчинення злочину.

Водночас в ході досудового розслідування в кримінальному провадженні в діях посадових осіб прокурора ОСОБА_5 та слідчого ОСОБА_8 не встановлено ознак зловживання службовим становищем при здійсненні досудового розслідування та процесуального керівництва.

У скарзі заявником не наведено переліку слідчих дій, які на його як учасника кримінального провадження думку мали б бути проведені в рамках досудового розслідування з метою досягнення завдань кримінального провадження.

Із врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до переконання, що доводи скаржника про незаконність оскаржуваної постанови є безпідставними та необґрунтованими, тоді як висновки слідчого відповідають обставинам кримінального провадження, рішення слідчого є законним, обґрунтованим, таким що ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені належними зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Нормами статті 23 КПК України врегламентовано, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд, з урахуванням наведеного вище, беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, з метою виконання його завдань в рамках належної правової процедури, прийшов до висновку, що скарга є необґрунтованою, доводи скарги спростовуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню, а постанова слідчого не підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 23, 26, 91, 93, 110, 117, 284, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 09.12.2025 про закриття кримінального провадження №0001275 від 20.11.2024, за ч. 1 ст. 364 КК України- відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0001275 від 20.11.2024 повернути до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 09.02.2026 о 12:50.

Слідчий суддя ОСОБА_1