ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_9 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2025 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000992 від 01.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч. 1 ст.286-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2025 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, громадянина України, одруженого, який має середню-спеціальну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286-1 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Початок строку відбуття покарання за цим вироком ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання. Вирішено питання про арешт майна та речові докази. Стягнуто з обвинуваченого процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 4775 грн. 40 коп. в дохід держави.

31.10.2024, приблизно о 11 годин 30 хвилин водій ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним, належним йому автомобілем марки «ГАЗ» моделі «3110» державний номерний знак « НОМЕР_1 », рухаючись разом з пасажиром ОСОБА_9 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, по автодорозі «00537» сполученням «Слов`янськ-Пришиб» зі сторони вул. Літературна, в напрямку вул. Генерала Батюка м. Слов`янська Краматорського району, Донецької області, де в районі нерегульованого Т-подібного перехрестя автодороги «00537» сполученням «Слов`янськ-Пришиб» та вул. Курської, м. Слов`янська, Краматорського району, Донецької області, всупереч вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, згідно з якими:

12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.»

Діючи необережно проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не забезпечив безпечний рух, не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, втратив керування транспортним засобом, внаслідок чого, виїхав на ліве узбіччя по ходу свого руху, де допустив некерований виїзд у кювет та наїзд на дерево передньою правою частиною кузова керованого ним автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля марки «ГАЗ» моделі «3110» державний номерний знак « НОМЕР_1 » ОСОБА_9 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми голови, грудної клітки, правої верхньої кінцівки, закритого перелому обох кісток правого передпліччя, закритого перелому 7 ребра праворуч, поперечного перелому остистого відростку VI шийного хребця, забійної рани лоба праворуч, верхнього віка правого ока, садна спинки носу, забою шийного відділу хребта, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Допущені водієм ОСОБА_6 , порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходились у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодившись з вказаним вироком суду захисник ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи вину ОСОБА_7 у скоєному кримінальному правопорушенні вважає вирок надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Вказує, що суд при винесені вироку зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особистості засудженого, можливості виправлення особи без відбуття покарання у місцях обмеження або позбавлення волі. Вважає, що зазначений вирок занадто суворим, а тому таким, що підлягає скасуванню. Вказує, що обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено. Судом встановлені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Вважає, що суд не прийняв до уваги визнання вини у повному обсязі, добровільне відшкодування потерпілому усіх збитків, допомогу потерпілому після ДТП, та під час лікування і реабілітації, позицію потерпілого який у клопотанні до суду наполягав щодо утвердження судом примирення з ОСОБА_6 . Вказує, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, має стійкі соціальні зв`язки проживає разом із матір`ю, яка знаходиться на його утримані та потребує постійного догляду. На обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Є пенсіонером, учасником бойових дій у Афганістані. Вважає, що відповідно до ст. 69 КК України, суд мав право призначити м`якше покарання, ніж передбачено санкцією статті, оскільки наявні численні пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Вважає, що цілей покарання виправлення особи та попередження нових злочинів можна було досягти без застосування покарання у вигляді позбавлення волі. Просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити покарання не пов`язане з позбавлення волі згідно ст.69 КК України тобто перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання не пов`язаного з позбавленням волі та не зазначеного в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України.

Від прокурора надійшли заперечення на апеляційну скаргу в яких просить вирок залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника, думку прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, судовий розгляд в суді першої інстанції проходив з дотриманням визначеного ч.3 ст. 349 КПК України порядку суд обмежив дослідження фактичних обставин провадження допитом обвинуваченого, який визнав вину в пред`явленому йому обвинуваченні в повному обсязі та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом першої інстанції встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у здійсненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості ушкодження, доведена у судовому засіданні повністю та суд вважає правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Правова процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України передбачає особливості оскарження для учасників судового розгляду, так згідно ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу. Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 погодився з висунутим обвинуваченням, як і погодився на розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, він не може наразі в апеляційному порядку оскаржувати висунуте йому обвинувачення, як і докази.

Фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому правопорушенні та юридична кваліфікація його дій не є предметом апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, є безпідставними, оскільки апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції врахував ці обставини та зазначив їх у своєму рішенні.

Доводи апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_6 стійких соціальних зв`язків, зокрема проживання з матір`ю, яка перебуває на його утриманні та потребує постійного догляду, також є необґрунтованими. Сторона захисту надала до апеляційного суду фотокопії низької якості свідоцтва про народження ОСОБА_6 та медичного висновку щодо його матері, ОСОБА_10 . Проте з матеріалів справи та вказаних документів встановлено, що сам ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У свою чергу, його мати, відповідно до медичного висновку, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, вказаним медичним документом підтверджено, що ОСОБА_10 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Разом з тим із матеріалів справи не вбачається, що такий догляд здійснює саме ОСОБА_6 . Тобто наведені доводи апелянта під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги про задовільну характеристику ОСОБА_6 за місцем проживання, надані у вигляді фотокопій поганої якості, а також копії пенсійного посвідчення та посвідчення учасника бойових дій, були взяті апеляційним судом до уваги. Водночас ці документи не є підставою для зміни призначеного судом першої інстанції покарання чи зміни вироку, оскільки не можуть розцінюватися як обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень у розумінні ст. 69 КК України.

Крім того, у матеріалах справи наявна характеристика, згідно з якою ОСОБА_6 за адресою: м. Слов`янськ, вул. Софії Ковалевської, 5 характеризується посередньо. Цю обставину також врахував суд першої інстанції та зазначив у вироку.

Колегія суддів наголошує, що доводи апеляційної скарги щодо наявності пом`якшуючих обставин, таких як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції врахував під час призначення покарання і відобразив у своєму рішенні.

Також у вироку судом першої інстанції враховано позицію потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому найменш суворе покарання та не мав до нього жодних претензій.

Крім того, суд у своєму рішенні зазначив, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, брав участь у слідчих діях щодо з`ясування обставин злочину та повідомив про них суду. Потерпілий будь-яких претензій до нього не висловив.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що суд призначив ОСОБА_6 надмірно суворе покарання, є необґрунтованими та зазначає наступне.

Відповідно до санкції ч.1 ст. 286-1 КК України за скоєне кримінальне правопорушення покарання призначається у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст.286-1 КК України суд першої інстанції призначив покарання в нижніх межах передбачене санкцією статті у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Також при вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65-67 КК України призначив покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, і відповідно до положень Загальної частини КК України взяв до уваги конкретні обставини скоєного кримінального правопорушення, характер і тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії нетяжких злочинів, підвищену суспільну небезпечність порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, а також наявні обставини, пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілого та дані про особу обвинуваченого.

У відповідності зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла кримінальне правопорушення, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а також попередження здійснення нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

За вказаних вище підстав, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових кримінальних правопорушень та підстав для пом`якшення покарання, не вбачає.

Суд апеляційної інстанції не вбачається підстав для застосуванням положень ст. 69 КК України та про необхідність призначити покарання у відповідності до санкцій статей кримінального закону у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2025 року у кримінальному провадженнівнесеному до ЄРДР за № 0000992 від 01.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч. 1 ст.286-1 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді