ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1158/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001535 від 19.10.2024, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз 23.11.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за частиною 1 статті 185 КК України із урахуванням змін внесених ухвалою Харківського апеляційного суду від 24.05.2021 року до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого за відбуттям строку покарання 04.02.2022 року, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Строк відбуття покарання обчислювати з дня фактичного взяття ОСОБА_7 під варту.

Згідно вироку 16.10.2024 року приблизно о 12:30 годині, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 перебував за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 , у якого при собі був планшет марки «Lenovo Tab M10», модель «TB-X505L», чорного кольору, imei НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

Перебуваючи у кімнаті вищезазначеної квартири, ОСОБА_7 реалізовуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, під час воєнного стану, скориставшись тим, що ОСОБА_8 пішов до ванної кімнати, тим самим залишив планшет на столі без нагляду, підійшов до столу, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав планшет марки «Lenovo Tab M10», модель «TB-X505L», чорного кольору, imei НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №4191 від 12.12.2024, складає 3730 гривень.

Після вчинення зазначених вище дій, ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму. Не погодившись з вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, на підставі статті 75 КК України звільнити його від покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, з покладенням обов`язків відповідно до статті 76 КК України, в іншій частині вирок суду залишити без змін. Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини та щире каяття, відмову потерпілої від цивільного позову, судом не в повній мірі враховані дані про особу обвинуваченого. Судом не наведено жодного аргументу, чому виправлення обвинуваченого є неможливим без ізоляції від суспільства. Обвинувачений посилається на те, що суд першої інстанції мав з`ясувати його вік, стан здоров`я, наявність матері пенсійного віку, її стан здоров`я, адже вона має проблеми з зором, потребує оперативного лікування. Вважає, що у суду першої інстанції були достатні підстави застосувати статтю 75 КК України. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Висновки суду відносно фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого апелянтом не заперечуються, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції на підставі частини 1 статті 404 КПК України переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги. Надаючи оцінку вироку в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого. Обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції не враховано повне визнання ним вини та розкаяння. Однак, з оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав його щире каяття. Тобто обставини визнання ОСОБА_7 вини у вчиненому та його розкаяння були прийняті до уваги судом першої інстанції. Підстави для визнання вини додатковою обставиною, що пом`якшує покарання, відсутні, оскільки визнання вини є складовою частиною щирого каяття. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до статті 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено. Враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд першої інстанції не встановив підстав для застосування до нього статті 75 КК України, з чим погоджується колегія суддів. Щодо можливості застосування в даному випадку положень статті 75 КК України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Стаття 75 КК України передбачає, якщо суд, крім випадків засудження за окремі злочини, визначені цією статтею, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ОСОБА_7 вже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, востаннє звільнений з ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» 04.02.2022 року, у зв`язку з відбуттям строку покарання, та знову вчинив корисливий злочин 16.10.2024. Вказані обставини характеризують ОСОБА_7 як особу схильну до кримінально-протиправної поведінки. Доводи обвинуваченого про те, що потерпіла не заявляла цивільного позову, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо неможливості звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання із випробуванням, оскільки викрадений планшет був повернутий їй працівниками поліції. Крім того, з матеріалів судового провадження вбачається, що планшет був проданий свідку ОСОБА_10 за 500 гривень, в подальшому свідок добровільно видав планшет співробітникам поліції. Таким чином, повернення викраденої речі не є ініціативою обвинуваченого ОСОБА_7 , а майно повернуто власниці завдяки діям співробітників поліції. Наявність щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання, за відсутності інших даних, які позитивно характеризують обвинуваченого та які б свідчили про його належну поведінку під час іспитового строку, є недостатнім для висновку про можливість застосування при призначенні покарання положень статті 75 КК України. Судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює, має постійне місця проживання. Обвинувачений додатково посилається на стан його здоров`я та його матері, долучив до апеляційної скарги довідку від 03.03.2025 про встановлений у неї діагноз: незріла катаракта обох очей, що потребує оперативного лікування. Разом з цим, наявність у обвинуваченого матері пенсійного віку, яка має вищезазначене захворювання, безумовно не свідчить про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням і не є достатньою підставою для застосування положень статті 75 України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який звільнившись в 2022 році з установи виконання покарань знову вчинив умисний корисливий злочин. Щодо даних про стан здоров`я обвинуваченого, то ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції надано довідку про встановлений у нього діагноз, призначене йому лікування. Разом з цим, у виписці із медичної картки стаціонарного хворого зазначено, що пацієнт неодноразово порушував лікарняний режим, на зауваження медичних працівників не реагував, виписаний за порушення лікарняного режиму на амбулаторне лікування. У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав вважати стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , як обставину, що обумовлює необхідність звільнення останнього від відбування призначеного покарання із випробуванням. Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. З огляду на дані, що характеризують особу обвинуваченого, який не стає на шлях виправлення, та після звільнення з установи виконання покарань не дотримався загальноприйнятих правил поведінки, вчинивши злочин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції з урахуванням положень статей 50, 65 КК України, з дотриманням вимог статті 70 КК України призначив той вид та розмір покарання, який є співмірним з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та відповідає принципам індивідуалізації, є достатнім для виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 вказаних висновків не спростовують та не є достатніми для застосування до нього при призначенні покарання положень статті 75 КК України. У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції мотивованими. Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені статтею 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: