Номер провадження 1-кс/205/2719/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0040314, внесеному 29 жовтня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Республіки Азербайджан, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлучений, має малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець військової служби за контрактом, увільнений від посади гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше судимий: 07 жовтня 2024 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 125 КК України до пробаційного нагляду строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло вищевказане клопотання слідчого, в обґрунтування якого зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до витягу із наказу № 103 командира військової частини НОМЕР_2 від 20 травня 2021 року, солдата ОСОБА_5 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_3 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду водія 3 штурмового відділення 3 штурмового взвод 3 штурмової роти військової частини НОМЕР_2 . 14 листопада 2022 року за витягом з наказу № 319 командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_5 , колишнього водія 3 штурмового відділення 3 штурмового взвод 3 штурмової роти військової частини НОМЕР_2 , призначено на посаду солдата 14 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , а в подальшому, наказом № 328 від 23 листопада 2022 року - на посаду старшого радіотелефоніста відділення управління взводу управління дивізіону 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи цієї ж військової частини, з присвоєнням звання «старший солдат». 31 березня 2025 року, згідно витягу з наказу № 90 командира військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_5 , старшого радіотелефоніста відділення управління взводу управління дивізіону 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, призначено на посаду гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . 23 травня 2025 року за наказом № 143 командира військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_5 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 як такого, що нез`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану, тим самим самовільно залишив місце несення служби. Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 , в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України, є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про особливості несення військової служби під час дії воєнного стану. Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець повинен керуватися вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців. Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, а згідно ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника. За ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями , інструкціями тощо. Стаття 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає відповідальність солдата (матроса) у мирний і воєнний час за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стан, збереження виданого йому майна. А стаття 128 Статуту, зокрема, покладає на солдата обов`язок сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття. За приписами ст. ст. 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Разом з цим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України та достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують його діяльність, визначають загальні права та обов`язки як військовослужбовця Збройних Сил України, його взаємовідносини та регламентують порядок виконання ним військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, старший солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, свідомо допустив їх порушення та в умовах воєнного стану вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Старший солдат ОСОБА_5 , проходячи її в посаді водія 3 штурмового відділення 3 штурмового взводу 3 штурмової роти військової частини НОМЕР_2 , на порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 ч. 3 ст. 24 «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, незаконно, припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення місця служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, та без поважних причин, будучи придатним для проходження військової служби діючи всупереч інтересам та встановленого порядку несення військової служби, під час дії воєнного стану, 15 травня 2022 року, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив місце виконання бойових завдань військовою частиною НОМЕР_2 в населеному пункті АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), звідки прибув до міста Дніпра, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_2 не приймав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був незаконно відсутній на військовій службі до 10 жовтня 2022 року, коли ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 , де заявив про свої наміри продовжити військову службу, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

05 грудня 2025 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Викладені обставини дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що підтверджуються: актами службового розслідування, проведеного за фактом нез`явлення до військової частини без поважних причин, з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, повідомленнями про вчинення кримінальних правопорушень, рапортом про виявлення відсутності у військовій частині тощо.

Необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, відповідальність за який передбачена у виді позбавлені волі від п`яти до десяти років, з метою уникнення кримінальної відповідальності останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а у випадку доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, підозрюваному, загрожує реальне позбавлення волі. Наразі підозрюваний тривалий час переховується від органів досудового розслідування та суду; орган досудового розслідування вважає, що підозрюваний має можливість, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що також підтверджується репутацію самого підозрюваного ОСОБА_5 , який, являючись військовослужбовцем, має «широкий» доступ до будь-якого виду зброї, яку може застосувати під час тиску на свідків. Крім того, під важелем понесення відповідальності, підозрюваний, будучи діючим військовослужбовцем, якщо відносно останнього буде застосовано інший запобіжний захід, може самовільно залишити місце служби та взагалі територію України, що у свою чергу утворить самостійний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 КК України. Підозрюваний ОСОБА_5 , 29 червня 2023 року, проходячи військову службу у військовій частини НОМЕР_1 , не повернувся до місця несення служби з лікувального закладу. Дана обставина підтверджується актом службового розслідування, що долучений до матеріалів.

З огляду на викладене, слідчий звернувся до суду з цим клопотанням в якому просив застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вважає обґрунтованими причини і підстави, викладені у клопотанні, та просила слідчого суддю обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного строком на 60 діб.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив залишення ним військової служби та не заперечує щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні підтримав позицію підозрюваного щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

В провадженні СВ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0040314, внесеного 29 жовтня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

05 грудня 2025 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед іншого - вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця проживання і роботи; наявність судимостей у підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(c) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд встановлює, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 , 29 червня 2023 року, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , не повернувся до місця несення служби з лікувального закладу, що підтверджується матеріалами клопотання.

Також прокурором доведено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, що дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Більш того, відповідно до позиції ЄСПЛ, зокрема з пункту 36 Рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», Європейський Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, під час досудового розслідування встановлені достатні підстави вважати наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена у виді позбавлені волі від п`яти до десяти років, з метою уникнення кримінальної відповідальності він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а у випадку доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, підозрюваному, загрожує реальне позбавлення волі.

Прокурором у судовому засіданні також доведена наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний має можливість, вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки будучи діючим військовослужбовцем, якщо щодо нього буде застосовано інший запобіжний захід, може самовільно залишити місце служби та взагалі територію України, що у свою чергу утворить самостійний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 КК України.

Крім того, будь-яких обставин, які є перешкодою для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що передбачені ч. 2 ст. 183 КПК України, а також фактів, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчий суддя на цей час не встановив.

Разом з тим, при розгляді клопотання слідчим суддею враховуються положення ч. 8 ст. 176 КПК України, згідно яких, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно із ст. ст. 176, 177, 178, 182 КПК України розмір застави визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже, враховуючи обставини кримінального правопорушення та особу, яка підозрюється, слідчий суддя вважає за доцільне визначити заставу у розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

Статтею 194 КПК України передбачено, що на підозрюваного повинні бути покладені обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 5 цієї статті на строк не більше 2 (двох) місяців, а у разі невиконання цих обов`язків підозрюваним щодо нього можуть наступити наслідки, передбачені КПК України.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0040314, внесеному 29 жовтня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 діб, тобто до 30 січня 2026 року включно.

Визначити щодо підозрюваного ОСОБА_5 заставу у кримінальному провадженні у розмірі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

У випадку внесення підозрюваним ОСОБА_5 встановленої застави у розмірі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, вважати, що до нього обрано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 строком до 30 січня 2026 року включно, виконувати обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави, а до нього для забезпечення виконання визначених законом обов`язків може бути застосовано інший запобіжний захід.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 06 грудня 2025 року о 15 год. 40 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1