У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Подільського районного суду м. Києва клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000652 від 29.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000652 від 29.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

В обґрунтування клопотання вказує, що в провадженні ВД Подільського УП ГУНП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0000652, дані щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.08.2025, за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.08.2025 до Подільського УГІ

ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення, що працівники поліції при поверхневому огляді виявили у ОСОБА_4 11.07.2007 року речовину рослинного походження, зовні схожу на наркотичну.

Опитана за даним фактом ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що виявлена у нього речовина являється наркотичною речовиною - яку він придбав використовуючи свій мобільний телефон марки «Хіоті Redmi», моделі «9с NFC», із імеі: НОМЕР_1 , імеі: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 та сім картками з номерами:

НОМЕР_4 у месенджері «Telegram», після оплати отримав повідомлення відправлення замовленої речовини яку він в подальшому забрав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

29.08.2025, під час затримання за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, 15Б, було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет із пазовою застібкою з рослинною речовиною невідомого походження, зовні схожою на наркотичну, який поміщено до спеціальних пакетів ICR0111736, також ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно надав мобільний телефон марки «Хіомі Redmi», моделі «9с NFC», чорного кольору у якому міститься інформація що до вилучених речовин, який було поміщено до спеціального пакету ICR 0111784 та 30.08.2025 під час огляду предмету вищеозначений мобільний телефон був перепакований до спеціального пакету NPU5091192 .

29.08.2025 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000652, дані щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.08.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

З метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор просить накласти арешт на вказане майно.

В судове засідання прокурор не з`явився, жодних клопотань, заяв на адресу суду не подавав.

Дослідивши клопотання про арешт майна та матеріали кримінального провадження на його обґрунтування, заслухавши думку учасників, суд дійшов наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Перевіряючи мету та правові підстави для накладення арешту на майно, вказане у клопотанні, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, слідчим суддею встановлено, що в провадженні ВД Подільського УП ГУНП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0000652, дані щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.08.2025, за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

29.08.2025, під час затримання за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, 15Б, було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет із пазовою застібкою з рослинною речовиною невідомого походження, зовні схожою на наркотичну, який поміщено до спеціальних пакетів ICR0111736, також ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно надав мобільний телефон марки «Хіомі Redmi», моделі «9с NFC», чорного кольору у якому міститься інформація що до вилучених речовин, який було поміщено до спеціального пакету ICR 0111784 та 30.08.2025 під час огляду предмету вищеозначений мобільний телефон був перепакований до спеціального пакету NPU5091192 .

29.08.2025 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона, обмеження користування або розпорядження майном може бути застосоване лише в разі доведеності існування обставин, які підтверджують, що незастосування таких заходів призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі такого майна, проте, вказані обставини не підтверджені достатніми доказами, в розумінні ст. 86 КПК України.

Також є необґрунтованими посилання в клопотанні, що накладення арешту на майно є необхідним з метою збереження речових доказів, оскільки, в порушення вимог КПК України, не доведена необхідність застосування саме такої забезпечувальної цілі кримінального провадження заходу, як арешт автомобіля і не доведена наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов?язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь. У кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави, з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Враховуючи вищевикладене, та те, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом вчинення злочину, а правові підстави, з яких орган досудового розслідування просить накласти арешт на майно, є такими, що не співвідносяться з матеріалами справи, слідчий суддя дійшов висновку, що у даному кримінальному провадженні сторона обвинувачення не довела необхідності у накладенні арешту на вилучене під час затримання особи майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, є підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням даного кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що у розумінні вимог ст. 132, 173 КПК України, прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які останній посилається у клопотанні про арешт майна щодо мети та підстав його накладення, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000652 від 29.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_5