Провадження № 1-кп/554/1019/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001188 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в суді перебуває вищевказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування свого клопотання прокурор покликається на обставини, зазначені в обвинувальному акті, згідно з якими сторона обвинувачення інкримінує ОСОБА_4 те, що він, будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи на відповідній військовій посаді, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, в порушення вимог законодавства та статутів, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, самовільно залишив місце служби, а саме розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в Полтавській області. При цьому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини та виконання службових обов`язків або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь. 23 липня 2025 року ОСОБА_4 добровільно з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві за адресою: вул. Гоголя, 25, м. Полтава, у зв`язку з чим кримінальне правопорушення було припинено. Таким чином, ОСОБА_4 з 09.05.2025 по 23.07.2025 обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження виконання відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав та займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби. Отже, за цим обвинувальним актом дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані як самовільне залишення військовослужбовцем місця служби, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, що належить до категорії тяжких злочинів. Зокрема, у разі доведеності вини, за такий злочин законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Також прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведення вини, може переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності; обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, як особисто, так і через третіх осіб, з метою зміни свідками наданих раніше показань, надання неправдивих показань чи помсти за надання свідками певних показань під час досудового розслідування; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. На переконання прокурора, фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 злочину, вказують на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, що у сукупності з тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, свідчать про наявність вищевказаних ризиків, і спростовують можливість застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

На підставі викладеного, з урахуванням вимог ч. 7 ст. 176 КПК України, прокурор просить продовжити під час судового розгляду строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому, на 60 днів, без визначення розміру застави.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений та його захисник із зазначеним клопотанням прокурора не погодилися. Просили взагалі відмовити у застосуванні запобіжного заходу.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, які необхідні для вирішення вказаного процесуального питання, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

За змістом ст. 199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, 23 липня 2025 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави під час досудового розслідування до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 14:30 год 20 вересня 2025 року, без визначення розміру застави.

19 вересня 2025 року ухвалою суду суд обрав (продовжив) до 16 листопада 2025 року включно запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , без визначення розміру застави.

13 листопада 2025 року суд продовжив строк дії обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого до 10 січня 2026 року.

Відповідно до вищевказаної ухвали слідчого судді та ухвали суду під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор, заявляючи клопотання про продовження строку вищевказаного запобіжного заходу також покликається на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які суттєво не зменшилися та продовжують існувати, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином .

Суд вважає, що вказані прокурором ризики є доведеними, на теперішній час суттєво не змінилися, продовжують існувати та їх вагомість не зменшилася з огляду на таке.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. При цьому ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками.

Оскільки справа перебуває на стадії судового розгляду, тому суд під час вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу не надає оцінки обґрунтованості підозри.

У судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений має професійно-технічну освіту, офіційно не працює, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, фізично розвинений, не хворіє, раніше не судимий. Крім того, суд надавав оцінку зазначим обставинам, що характеризують особу обвинуваченого, під час обрання запобіжного заходу.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який продовжено до теперішнього часу.

На думку суду, враховуючи характер та обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , обставини наявності (продовження) воєнного стану в Україні, а також фактичні бойові дії на значній її території, - свідчать про наявність ризиків, які зазначені прокурором та встановлені в судовому засіданні.

Отже, прокурор довів ризик ухилення обвинуваченого від суду, що залишається реальним з огляду на тяжкість злочинів, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_4 , а також у зв`язку із суворістю можливого покарання, яке загрожує за такий злочин, у разі визнання особи винуватою у їх вчиненні. Все це може спонукати обвинуваченого залишити місце проживання, у тому числі, покинути межі України, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та перешкодить здійсненню правосуддя.

Таким чином, суд бере до уваги тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а в сукупності з іншими обставинами, які мають правове значення та враховуються при вирішенні цього процесуального питання.

Та обставина, що ОСОБА_4 має постійне (зареєстроване) місце проживання не є безперечним фактором, що здатний запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду.

Висловлення обвинуваченим ОСОБА_4 бажання продовжувати військову служби не зменшує наявність ризиків переховування від суду та можливому перешкоджанню кримінальному провадженню.

Крім того, оцінку вказаним обставинам суд надавав під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому.

Таким чином, є вагомі та достатні підстави вважати, що обвинувачений, якому стороною обвинувачення інкриміновано, зокрема, вчинення тяжкого злочину, дійсно може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказані обставини є достатніми для висновку, що ризики, які встановлені судом, заявлені і доведені прокурором у судовому засіданні, на теперішній час продовжують існувати, суттєво не зменшилися, а жоден інший запобіжний захід на теперішній час не може їм запобігти.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що з моменту взяття під варту ОСОБА_4 та до моменту вирішення цього клопотання прокурора суттєво не змінилися обставини, які стали підставою для обрання вказаного запобіжного заходу.

Нових, суттєвих обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу суду не надано, тоді як встановлені вище ризики не зникли та не зменшилися, що в сукупності виправдовує подальше застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи викладене, є достатні підстави для обрання (продовження) строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому, як про це просить прокурор.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні цієї ухвали враховує підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, та не визначає розмір застави у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 при обранні (продовженні) йому запобіжного заходу, оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

З огляду на неможливість застосування іншого запобіжного заходу, суд вважає недоцільним визначати розмір застави як альтернативний запобіжний захід відносно обвинуваченого.

Отже, клопотання прокурора необхідно задовольнити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 331, 370, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити до 25 лютого 2026 року включно строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі Державної установи Полтавська установа виконання покарань (№ 23).

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1