УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Забродки Новосанжарського району Полтавської області, громадянина України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції з ДУ «Снігурівська ВК № 5»)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року, відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений не погоджуючись із рішенням суду зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Вказує, що має 5 заохочень, працевлаштований в установі відбування покарання, своїм сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

До Снігурівського районного суду Миколаївської області, надійшла заява засудженого ОСОБА_5 , в якій він просить звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково за наявності пільги.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року, відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Відмовляючи в задоволенні заяви, суд прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання став на шлях виправлення, зміни у його особистості є достатньо позитивними і він повністю готовий до самокерованої правослухняної поведінки.

Обставини встановлені апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення ( крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення слід враховувати не тільки поведінку засудженого під час відбування покарання, а і сукупність даних, що характеризують його особу в цілому, а також характер та тяжкість злочинів, вчинених засудженим.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень. Крім того, прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування покарання також залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав для звільнення засудженого умовно-достроково від відбування покарання не ґрунтуються на вимогах закону.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_5 засуджений вироком Василівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2020 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 9 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення покарання, призначеного за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2020 року, остаточно призначено покарання до відбуття 9 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 07 червня 2019 року, кінець строку - 07 червня 2028 року. Відбутий строк покарання засудженим, станом на 20 листопада 2025 року, складає 06 років 05 місяців 13 днів, що є більше, ніж 2/3 строку покарання. Не відбутий строк - 02 роки 06 місяців 17 днів.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, Відповідно до характеристики начальника державної установи "Снігурівська виправна колонія (№ 5)", засуджений ОСОБА_5 в установах виконання покарань знаходиться з 12 червня 2019 року, в даній установі перебуває з 14 червня 2023 року, в цілому характеризується посередньо. В установі офіційно не працевлаштований, виконує разові доручення по благоустрою відділення та прилеглої території на загальних засадах. Має тимчасове місце проживання. Стосунки з рідними та близькими підтримуються, а саме з батьком шляхом телефонних розмов, що має позитивний характер. Не одружений. Відсутні явні прояви неадекватної поведінки, відсутні явні ознаки нервового збудження. Самооцінка адекватна. ОСОБА_5 регулярно вживав алкоголь до засудження, алкоголь грає значну роль у житті засудженого та справляє помітний шкідливий вплив на засудженого, але він не усвідомлює цього. Засуджений стає агресивним, може становити небезпеку для оточуючих під впливом алкоголю. Має нестійку мотивацію для припинення вживання, що змінюється залежно від оточуючих. По теперішній справі ОСОБА_5 засуджений за нанесення тяжких тілесних ушкоджень в стані алкогольного сп`яніння потерпілому, що спричинило смерть останнього. Форма вини за чинним вироком - умисел. Засуджений не усвідомлює наслідки вчиненого кримінального правопорушення для потерпілої особи, заперечує серйозність або мінімізує наслідки своїх дій. Вину у вчиненому правопорушенні визнав. Бажає змінити своє життя, проте це бажання має поодинокий та несистемний характер. Має намір підтримувати кримінальні зв`язки після звільнення, дехто у колі спілкування підтримує прокримінальні настанови та спосіб життя. Легко піддається впливу прокримінального та/або антисоціального оточення. Засуджений залучався до участі у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених "Підготовка до звільнення" та завершив її проходження. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Згідно довідки про заохочення та стягнення від 12 листопада 2025 року, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 мав 4 заохочення (за виконання разових доручень та зразкову поведінку - 04 жовтня 2023 року, за підсумками роботи 10 січня 2024 року,09 квітня 2025 року, 20 жовтня 2025 року) та 4 стягнення у вигляді догани (12 серпня 2019 року) за вилучену саморобну електричну плиту та ДІЗО (20 жовтня 2022 року, 24 січня 2023 року, 16 травня 2024 року) за вживання алкогольної рідини та вилучено мобільний телефон. виявлену та вилучену бражної закваски, які на даний час погашені у встановленому порядку.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання став на шлях виправлення, зміни у його особистості є достатньо позитивними і він повністю готовий до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що наявність у засудженого ОСОБА_5 4 стягнення, які хоча і погашені та зняті у встановленому законом порядку, свідчить про недостатність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував і те, що на засіданні комісії 07 грудня 2023 року розглядалося питання про заміну засудженому не відбутої частини покарання більш м"яким покаранням, також 07 червня 2025 року розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, та в усіх випадках було відмовлено як такому, що не довів свого виправлення.

Доводи засудженого про те, що він довів своє виправлення не підтверджується матеріалами судової справи. З матеріалів провадження не вбачається, а засуджений ОСОБА_5 не надав в розпорядження суду доказів, які б давали підстави вважати, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення, та може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

Мотиви застосування умовно-дострокового звільнення на які посилається засуджений ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі не передбачені чинним законодавством, що виключає можливість для суду звільнити останнього умовно-достроково.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_5 сформованої правослухняної поведінки та не доведення свого виправлення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає, а відтак і для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2025 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді