Справа № 301/2756/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/486/25 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 серпня 2025 рокувідносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, місце народження: с. Імстичово, Іршавського району Закарпатської області, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , працюючого ПП ОСОБА_10 , одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 серпня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

Цивільний позов представника неповнолітнього потерпілого адвоката ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого АДРЕСА_1 - 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп моральної шкоди.

В іншій частині заявленого цивільного позову відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

19 липня 2024 року близько 22.50 години, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території подвір`я Імстичівського ЗЗЗО І-ІІІ ступенів по вул. Центральна, 26, що в с. Імстичово, Хустського району, Закарпатської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли в ході словесної суперечки з неповнолітнім потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_1 умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень ліктем своєї правої руки наніс неповнолітньому потерпілому в область грудної клітини тілесні ушкодження. В результаті вказаних неправомірних дій ОСОБА_6 , неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця шкірних покровів ділянки тіла грудини. При амбулаторному обстеженні в КНП «Іршавська МЛ» було діагностовано: КТ. Забій грудної клітини, які згідно висновку експерта №102-і від 22.07.2024 року за ступенем тяжкості кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше, як 6 днів, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачене ч.1ст.125 КК України, а саме - нанесення потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження.

Не погоджуючись із вказаним вироком місцевого суду обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить вирок суду скасувати та винести виправдувальний вирок відносно нього. Вважає, що вказаний вирок є незаконним із-за істотних порушень кримінально-процесуального закону, із-за неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

На апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_11 подала заперечення, в яких вказує, що вирок є законним та просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, невмотивованими, а також не відповідають вимогам закону, фактичним обставинам справи, а тому не підлягають задоволенню.

До початку апеляційного розгляду подано доповнення до апеляційної скарги обвинуваченим ОСОБА_6 щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема: суд першої інстанції не розглянув рапорт виклику поліції з боку директора школи ОСОБА_12 і не надав жодної оцінки факту; суперечливі докази свідчень свідків у суді щодо кількості нанесених ударів та зазначених у висновках суду; суд не вмотивував своє рішення доказами, які взяв до уваги, а які ні і по якій причині; суд не мотивував, в який спосіб та на підставі чого він встановив, що надані два відео стосуються даної кримінальної справи і підтверджують дату і час події, його вину. Зазначає, що дані факти були наведені обвинуваченим в судовому засіданні, але не були судом спростовані або підтверджені. Вказує, що в ході судового розслідування обвинуваченим було заявлено дослідження письмових доказів, які суд розглянув поверхнево, без з`ясування всіх обставин. Просить суд дослідити докази кримінального провадження та скасувати оскаржуваний вирок суду і винести виправдовувальний вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача,обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, потерпілого, його законних представників, думку прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Обвинувачений не обґрунтував, чому відповідні докази були досліджені судом першої інстанції неповністю чи з порушеннями. А за умови відсутності обґрунтованих клопотань сторін кримінального процесу щодо повторного дослідження доказів апеляційний суд не має законних підстав повторно досліджувати докази у кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

Тому за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч. 3 ст. 404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства. (Постанова ВС від 21.12.2022 у справі № 759/5737/17 (провадження № 51-2899км20).

Що стосується викладу фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, то структурні елементи, які входять до підозри та формалізуються у повідомленні про підозру, мають відтворюватися в обвинувальному акті, а тому вони викладаються в ньому так, як їх встановив прокурор за результатами досудового розслідування, і у тому обсязі, який, на думку останнього, підтверджує сформоване обвинувачення (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 295/12923/19).

Наведене означає, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів. Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_6 є неконкретним.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 26.08.2025 належним чином умотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) КК, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинуваченого визнано винним, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Доводи наведенні в апеляційній скарзі з приводу того, що суд першої інстанції надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, є безпідставними.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у письмових документах:

- протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.07.2024 (а.с. 8-9);

- копіях медичної документації, а саме довідки щодо звернення 20.07.2024 ОСОБА_7 з тілесними ушкодженнями до приймального відділення КНП «Іршавська міська лікарня» (а.с. 40);

- висновку експерта № 102-і від 26.07.2024 згідно до якого, за ступенем тяжкості виявлені у потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження слід кваліфікувати, як легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше, як 6 днів, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України, від 17.01.1995 (а.с.41-44);

- висновку психолога від 30.07.2024 за результатами проведення допиту неповнолітнього ОСОБА_7 , згідно до якого встановлено, що дитина зазнала фізичного насильства чи психологічного насильства зі сторони дорослого чоловіка, що спричинило появи страху в дитини за своє життя та життя батьків, яким чоловік погрожував. У результаті пережитої травмувальної події, у хлопця з`явилися проблеми зі сном. Неповнолітньому ОСОБА_7 рекомендовано консультацію та супровід психолога для покращення психоемоційного стану дитини та повернення відчуття безпеки (а.с. 45-47);

- заяві про долучення відео неповнолітнього свідка ОСОБА_13 (а.с.65);

- заяві про долучення відео неповнолітнього свідка ОСОБА_15 (а.с. 94);

- відеозаписами на CD-R дисках та протоколами огляду документів від 25.07.2024 (а.с.66, 95, 67-70, 96-98 );

- висновку Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №175 від 20.07.2024 ОСОБА_6 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, за результатом обстеження - «Алкофор 307 - 0.27» (а.с.146).

Досліджені в судовому засіданні покази потерпілого та свідків, а також письмові докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, дав належну оцінку сукупності доказів та обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Судом першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку зроблено висновок, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 мало місце.

Це діяння містять склад кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України нанесення потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження.

Щодо твердження ОСОБА_6 , що суд не вмотивував своє рішення доказами, не знаходить свого підтвердження, оскільки у оскаржуваному вироці судом надано оцінку всім доказам, які надані сторонами.

З приводу недопустимості відеодоказів слід зазначити наступне.

У судовому засіданні були досліджені заяви про долучення відео неповнолітніх свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , переглянуто відеозаписи на CD-R дисках та протоколи огляду документів від 25.07.2024.

Також, неповнолітні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 під час допиту в суді підтвердили той факт, що саме вони надали під час досудового розслідування відеозаписи саме по факту нанесення тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 , який мав місце 19 липня 2024 року близько 22.50 години на території подвір`я Імстичівського ЗЗЗО І-ІІІ ступенів по вул. Центральна, 26, що в с. Імстичово Хустського району Закарпатської області. Крім того, допитані в суді свідки підтвердили, що хтось із присутніх знімав конфлікт на телефон.

Щодо неповного викладення у вироку показань свідків необхідно зауважити, що згідно з КПК України, суд не зобов`язаний дослівно викладати показання свідків у вироку, а відображає їх у сутнісній (змістовній) складовій, яка має значення для встановлення істини, тобто, показує, що свідки повідомили про обставини, важливі для справи, їхню достовірність та суперечності. Важливо, щоб у вироку були відображені ключові моменти показань свідків, які підтверджують або спростовують обставини, що підлягають доказуванню (ст. 91 КПК).

Також, в ході розгляду справи обвинуваченим було заявлено клопотання щодо дослідження письмових доказів, яке судом було задоволено та досліджено:

- рапорт ЄО щодо повідомлення на службу 102 про повідомлення, що біля Імстичівської школи слухають російську музику, на зауваження не реагують (а.с.6,7);

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення (а.с.8-9);

- повідомлення про початок досудового розслідування - (а.с.13);

- повідомлення заявнику про початок досудового розслідування - (а.с.15);

-пояснення ОСОБА_7 ( а.с. 21-23);

-пояснення ОСОБА_7 ( а.с.24-25);

-протокол допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - (а.с. 34-37);

-пояснення ОСОБА_12 - (а.с. 48);

-пояснення ОСОБА_13 - (а.с. 56-58);

-протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 (а.с. 61-64);

-пояснення ОСОБА_15 - (а.с. 86-87);

-протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_15 - (а.с. 90-93);

-клопотання ОСОБА_6 (а.с. 124);

-протокол огляду предмета (а.с. 125-128 );

-клопотання ОСОБА_6 (а.с 135-136);

-повідомлення про розгляд клопотання ОСОБА_6 - (а.с. 137) ;

-постанова про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 (а.с. 138-139)

-пояснення ОСОБА_6 (а.с. 142-145);

-клопотання ОСОБА_6 від 02.08.2045 року (39-40);

-повідомлення про розгляд клопотання від 02.08.2024 року з долученими фототаблицями (а.с.42-44);

-постанова про відмову в задоволенні клопотання від 26 липня 2024 року (а.с.36-37);

-фотографії місця події надані обвинуваченим (а.с.152-153);

-копії скріну часу на лінію 102 (а.с.155);

-електронну заяву ОСОБА_6 від 15.08.2025 на адресу МВС України;

-відповідь Національної поліції України від 18.08.2025 за № 53705/09-2025.

Речовий доказ: футболку синього кольору з світло голубим візерунком на ній (передана до кімнати зберігання речових доказів, номер книги обліку 711, порядковий номер 313).

Таким чином, судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі докази по справі, які в своїй сукупності доводять вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19 зазначено про те, що для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, виконав вказані вимоги закону, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не встановлено. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за якою визнав ОСОБА_6 винним, вважав за необхідне призначити останньому покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Надаючи оцінку доводам і вимогам ОСОБА_6 щодо можливості застосування більш м`якого покарання, які передбачені ч.1ст.125 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 .

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 серпня 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 ,- залишити без задоволення.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 серпня 2025 рокувідносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді