Справа № 539/4308/25
Провадження № 1-кп/539/314/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Лубни кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 01.08.2025 року, за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, зареєстрованого проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, утриманців не маючого, перебуває на військовому обліку призовників в ІНФОРМАЦІЯ_2 , депутатом та інвалідом не являється, не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

встановив:

29.07.2025 близько 00 годин 10 хвилин ОСОБА_4 разом із колишньою співмешканкою ОСОБА_5 перебували у належному останній будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час, у ОСОБА_4 , в порушення Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», в ході конфлікту на ґрунті стійких та тривалих неприязних відносин із ОСОБА_5 , виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останній. ОСОБА_4 , в той час як ОСОБА_5 сиділа на дивані, в хаотичному порядку носком правої ноги наніс не менше 10 ударів в область носу, обличчя справа та зліва. Після цього, ОСОБА_4 схопив за волосся ОСОБА_5 та стягнув з дивану на підлогу, де наніс два удари носком правої ноги в область правого передпліччя. В подальшому, ОСОБА_4 схопив ОСОБА_5 за волосся та потягнув в іншу кімнату, де, стоячи позаду останньої, наніс один удар ступнею правої ноги в область спини ОСОБА_5 , від чого остання впала на підлогу. Далі, ОСОБА_4 , стоячи по правий бік від ОСОБА_5 , носком правої ноги наніс декілька ударів в область її обличчя справа та зліва. Після цього, ОСОБА_4 , присівши поряд з ОСОБА_5 , схопивши фалангами пальців своєї правої руки шию останньої, почав стискати руку, при цьому тримаючи іншою рукою за праве плече потерпілої.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді ЧМТ, струсу головного мозку, обширних синців навколо правого та лівого ока з субконьюнктивальними крововиливами, синців носу, нижньої губи, підборіддя, передньо-бокових поверхонь шиї справа та зліва, правої підключичної, лівої надключичної ділянки, по передній та задній поверхні грудної клітки, правої пахвинної ділянки, правого та лівого плеча, правого передпліччя, забитої рани нижньої губи, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 226 від 07.08.2025 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 подала клопотання відповідно до ст.46 КК України про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що вони примирилися, і їй відшкодовано завдані збитки.

Представник потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав подане потерпілою клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні подав заяву, в якій просить закрити кримінальне провадження у зв`язку з примиренням з потерпілою та запевнив суд, що наслідки закриття кримінального провадження із заявлених ним підстав йому зрозумілі, проти звільнення його від кримінальної відповідальності згідно ст. 46 КК України він не заперечує, відображені у обвинувальному акті обставини скоєного ним проступку визнає повністю, кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 125 КК України не оспорює.

Прокурор, за таких обставин, вважав наявними правові підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Суд, з`ясувавши позиції учасників цього кримінального процесу, перевіривши їх, доводи заявленого потерпілою клопотання, вивчивши наявні у нього на цій стадії матеріали справи, та виконавши вимоги ч.3 ст. 285 КПК України, прийшов до таких висновків.

Зокрема ст. 46 КК України регламентовано, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України відноситься до категорії проступків (ч.2 ст. 12 КК України), оскільки санкцією цієї норми не передбачене покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, визнав повністю та підтвердив відображені у обвинувальному акті установлені досудовим розслідуванням обставини його учинення, кваліфікацію своїх дій за ч.2 ст. 125 КК України не заперечував.

А отже, за таких передумов суд має змогу застосовувати норми ст. 46 КК України.

До того ж, обвинувачений раніше не судимий.

На цей час обвинувачений і потерпіла примирились, про що дали пояснення в судовому засіданні, паралельно вказавши, що будь яких претензій чи то морального, чи то матеріального характеру, один до одного не мають.

При цьому, у суду відсутні підстави сумніватись у цьому, а так само у добровільності і істинності їх позицій.

Таким чином, суд установив наявність одночасно усіх передумов, за яких положення ст. 46 КК України мають змогу бути застосовані, як то, обвинувачений вперше вчинив проступок і примирився з потерпілим. Інкримінований злочин, апріорі, не відноситься до корупційних.

Крім того, суд ураховував, що право на примирення у розумінні ст. 46 КК України- це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Тож, у цьому випадку, суд переконався у тому, що потерпіла особисто і добровільно виразила свою волю на примирення з обвинуваченим.

За таких обставин, беручи до уваги установлені фактичні обставини із даного питання, які свідчать про наявність умов, за яких можливе звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у тому числі, й вираження волі потерпілої, суд вважає, що її клопотання у цій справі підлягає до задоволення.

Саме ж кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати у цій справі відсутні, як те слідує із обвинувального акта, тому суд не вирішує це питання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

У даному кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_5 подала цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову у випадку закриття провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і під час розгляду в суді.

Враховуючи вищевикладене заявлену потерпілою позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ст.284, ч.4 ст.286 КПК України, ст. 44, 46 КК України, суд

постановив:

Клопотання потерпілої ОСОБА_5 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із його примиренням з потерпілою ОСОБА_5 .

Кримінальне провадження №0000491, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.08.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1