ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/39/26 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю представника власників майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000065 від 10 січня 2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.191 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом УСБУ в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000065 від 10 січня 2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.191КК України.

Органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування за фактом протиправної діяльності, вчиненої ТОВ "РІН - СПЕЦОДЯГ" (), ТОВ "САНСТОР" (, на теперішній час змінено назву на ТОВ «САНПОЛ»), ТОВ "ТД ФЕЛІКС" (, на теперішній час змінено назву на ТОВ «АПС ГЕНТР»), ТОВ "ТПК ВПЕРЕД ЮА" (), які протягом 2022 2023 років уклали низку договорів про закупівлю для державних потреб товарів речової служби та відвантажило на адресу МО України та його підрозділів матеріальні ресурси (спальні мішки) на загальну суму понад 382 млн. грн. Вказані закупівлі здійснювались за рахунок коштів державного бюджету України.

Згідно висновку Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" №61064 від 11.04.2024 всі спальні мішки, передані МО України вказаними суб`єктами господарювання не відповідають технічним умовам (технічному опису №258 від 2018 року), затверджених Головним управлінням розвитку та супроводження матеріального забезпечення ЗС України. Тобто фактично постачальниками (суб`єктами господарювання) на адресу МО України відвантажений неякісний (некондиційний) товар військового призначення, який не відповідає умовам договорів та технічним вимогам.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , який є співзасновником "РІН - СПЕЦОДЯГ" (33% у статутному капіталі), приймає безпосередню участь у господарській діяльності підприємства спільно з ОСОБА_10 та разом з нею організували виготовлення неякісних спальних мішків та відвантаження на адресу МО України.

13.11.2025 року в період часу з 07:06 до 11:46 на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова про дозвіл на обшук від 10.11.2025 року проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , а саме в приватному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено: мобільний телефон, ноутбук, грошові кошти та документи

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 14.11.2025 року вилучене майно визнано речовими доказами.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт вилученого 13.11.2025 року майна.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою недопущення приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі цих доказів, оскільки незастосування такого заходу призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також вилучені речі визнані речовими доказами та можуть сприяти розкриттю кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м.Харкова від 21.11.2025 року клопотання прокурора про арешт майна задоволено.

Суд вирішив накласти арешт шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000065 від 10.01.2024 року на тимчасово вилучене під час проведення обшуку 13.11.2025 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , в приватному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон Iphone 16 Pro Max, s/n НОМЕР_1 , imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 із сім картою з номером телефону НОМЕР_4 , чорного кольору у чохлі чорного кольору;

- предмети за загальними ознаками схожі на грошові кошти у національній валюті «Українська гривня» номіналом 1 000 у кількості 100 купюр на загальну суму 100 000 грн;

- предмети за загальними ознаками схожі на грошові кошти у національній валюті «Українська гривня» номіналом 500 у кількості 64 купюр на загальну суму 32 000 грн;

- документи формату А4, на яких зазначено інформацію стосовно ТОВ «Рін Спецодяг» та контрагентів на 12 арк.;

- документи формату А4 з назвою «Пакувальний лист» на 9 арк.;

- документи формату А4 з назвою «Наказ №18 (Розпорядження) про припинення трудового договору з кутовим бланком ТОВ «Рін Спецодяг» на 2 арк;

- ноутбук Macbook Air , s/n J6N54KVYJY, темно-синього кольору;

- предмети за загальними ознаками схожі на грошові кошти у національній валюті «Українська гривня» номіналом 500 у кількості 100 купюр на загальну суму 50 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Представник власників майна подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг представник власників майна зазначає, що постанова слідчого про визнання вилученого майна речовими доказами є формальною та прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту, оскільки ним не надано доказів, що все вилучене майно, на яке він просить накласти арешт є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Вказує, що вилучені грошові кошти мають законне походження, оскільки є заощадженнями родини. Крім того, з матеріалів кримінального провадження слідує, що органом досудового розслідування проводиться розслідування за подіями 2022-2023 років, однак ОСОБА_7 став учасником ТОВ «РІН-СПЕЦОДЯГ» лише 19.03.2024 року, що свідчить про те, що він не має жодного відношення до подій кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власників майна на підтримання вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що прокурором доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження в якості доказів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що Слідчим відділом УСБУ в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000065 від 10.01.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 10.11.2025 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_11 , а саме в домоволодінні АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення: документів, речей, чорнових записів, електронних носіїв інформації, засобів мобільного зв`язку зі слідами листування, Sim-карток, блокнотів, персональних електронно-обчислювальних машин та інших електронних приладів (комп`ютерів, ноутбуків, планшетів, жорстких дисків, флеш накопичувачів, тощо), на яких зберігається інформація із відомостями про обставини, що встановлюються у цьому кримінальному провадженні, грошових коштів, отриманих злочинним шляхом.

13.11.2025 року в період часу з 07:06 до 11:46 на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова про дозвіл на обшук від 10.11.2025 року проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , а саме в приватному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено: мобільний телефон, ноутбук, грошові кошти та документи згідно з переліком до протоколу обшуку.

Постановою слідчого в УСБУ в Харківській області у кримінальному провадженні від 14.11.2025 року вилучене майно визнано речовими доказами.

Як убачається з матеріалів судового провадження, досудове розслідування здійснюється за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.191 КК України. Тобто вилучені техніка, документи та грошові кошти за місцем проживання ОСОБА_7 за своєю специфікою та призначенням можуть мати певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням та могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.191 КК України.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки воно з огляду на дані кримінального провадження та його специфіки може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення судових експертиз, висновки яких є релевантними в таких кримінальних правопорушеннях.

Колегія суддів відхиляє доводи представника власників майна з приводу того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є добросовісними набувачами вилученого майна, а тому у слідчого судді були відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора, оскільки арешт майна, з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до клопотання прокурора досудове розслідування здійснюється за фактом протиправної діяльності, вчиненої рядом юридичних осіб, в тому числі ТОВ "РІН - СПЕЦОДЯГ", які протягом 2022 2023 років уклали низку договорів про закупівлю для державних потреб товарів речової служби та відвантажило на адресу МО України та його підрозділів матеріальні ресурси (спальні мішки), які не відповідали технічним умовам (технічному опису №258 від 2018 року) на загальну суму понад 382 млн. грн. Тобто вилучене майно, в тому числі мобільний телефон, ноутбук, грошові кошти та документи згідно з переліком до протоколу обшуку, можуть мати певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням, а дійсні джерела його походження вказаного майна є предметом доказування, згідно ст. 91 КПК України, виходячи з обраної кваліфікації дій.

Твердження власника майна про те, що ОСОБА_7 не має відношення до подій кримінальних правопорушень, оскільки органом досудового розслідування проводиться розслідування за подіями 2022-2023 років, однак ОСОБА_7 став учасником ТОВ «РІН-СПЕЦОДЯГ» лише 19.03.2024 року, є безпідставними, оскільки на даний час досудове розслідування ще триває, здійснюється збір доказів у справі та встановлюються всі фактичні обставини справи. В подальшому органом досудового розслідування має бути надана оцінка як колу осіб причетних до кримінальних правопорушень так періоду вчинення кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права і інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власниками, ані їх представником не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим. Разом з цим, у подальшому власники майна мають право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і майно їм може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000065 від 10 січня 2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.191 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4