Справа № 459/1870/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1109/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційними скаргами прокурора Шептицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 та захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шептицького міського суду Львівської області від 11 листопада 2025 року,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Червонограда Львівської області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до призначеного покарання за даним вироком, шляхом часткового складання призначених покарань, приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Шептицького міського суду Львівської області від 13 травня 2025 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років одного дня позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з часу фактичного затримання - 18 вересня 2025 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 28 квітня 2025 року, близько 16 год. 17 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка», розташованого по вул. Тарнавського, 1 в м. Шептицькому, Львівської області, діючи в умовах воєнного стану введеного 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 (із подальшими змінами та доповненнями), маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, відкрито, викрала із вищевказаного магазину ковбасу «Папероні» сиро-копчену вищого гатунку «Глобино», вагою 0,264 кг, вартістю без ПДВ 197 грн. 46 коп., ковбасу снекову «Золотиста», сиро-копчена «Традиція», вагою 0,258 кг, вартістю без ПДВ 133 грн. 41 коп., дві пачки сиру плавленого із шинкою «Sertop», вагою 130 г, вартістю без ПДВ 71 грн. 90 коп. за штуку та дві жестяні банки напою слабоалкогольного 8.5% «Рево» «Енерджі» ємністю 0,5 л, вартістю без ПДВ 50 грн. 10 коп. за штуку, та тримаючи у руках вказаний товар, почала швидко виходити із приміщення вищевказаного магазину, де в подальшому на вулиці, ігноруючи прохання касирів торгівельного залу магазину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зупинитися і повернути вказаний товар, пішла у невідомому напрямку та розпорядилась викраденим на власний розсуд.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_7 , ТОВ ТВК «Львівхолод» завдано майнову шкоду на загальну суму 574 грн. 87 коп.

В апеляційній скарзі прокурор Шептицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні у зв`язку з неправильним в частині призначення покарання застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та правової позиції об`єднаної палати Верховного Суду про застосування положень ч.4 ст. 70 КК України щодо реального та умовного покарань.

Просить вирок Шептицького міського суду Львівської області від 11 листопада 2025 року змінити в частині призначеного покарання, виключити з його мотивувальної та резолютивної частин покликання на застосування положень ч.4 ст. 70 КК України щодо вироку Шептицького міського суду Львівської області від 13 травня 2025 року та вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до п`яти років позбавлення волі.

Вирок Шептицького міського суду Львівської області від 13 травня 2025 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 357 КК України та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю один рік виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 покликається на те, що при постановленні вироку судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

На думку апелянта, наявність кількох пом`якшуючих обставин, а саме повне визнання вини, щире каяття, надання викривальних показань, відшкодування шкоди та наявність на утриманні малолітньої дитини, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_7 злочину, та дає підстави для застосування ст. 69 КК України і призначення останній покарання нижче від найнижчої межі санкції і звільнення від його відбування з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Зазначає про неправильне застосування положень ч.4 ст. 70 КК України, оскільки у випадку вчинення особою іншого злочину до постановлення попереднього вироку та призначення за новим вироком покарання, яке підлягає реальному відбуванню, кожен вирок виконується самостійно. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що інкриміноване обвинуваченій ОСОБА_12 за ч.4 ст. 186 КК України кримінальне правопорушення було вчинено до постановлення вироку Шептицького міського суду Львівської області від 13 травня 2025 року, яким її засуджено за ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 357 КК України до п`яти років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим на один рік.

Просить вирок Шептицького міського суду Львівської області від 11 листопада 2025 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 змінити та призначити останній покарання за ч.4 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки, із застосуванням ст. 69 КК України.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку покликання на застосування положень ч.4 ст. 70 КК України щодо вироку Шептицького міського суду Львівської області від 13 травня 2025 року.

Вирок Шептицького міського суду Львівської області від 13 травня 2025 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та частково апеляційну скаргу сторони захисту, виступ захисника адвоката ОСОБА_8 і пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу та частково апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу сторони захисту слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченої та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Разом з тим, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Так, відповідно до положень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Аналогічну правову позицію про застосування положень ч.4 ст. 70 КК України щодо реального та умовного покарань викладено об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26543/17).

Так, матеріалами справи встановлено, що обвинувачену ОСОБА_7 раніше було засуджено вироком Шептицького міського суду Львівської області від 13 травня 2025 року до п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком один рік.

Злочин, передбачений ч.4 ст. 186 КК України, за який ОСОБА_7 засуджено в цій справі до покарання, яке слід відбувати реально, вчинено 28 квітня 2025 року, тобто до постановлення щодо неї вироку в першій справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг сторони захисту та обвинувачення з цього приводу та приходить до висновку, що суд при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання не повинен був застосовувати положення ч.4 ст. 70 КК України, оскільки в такому випадку два вироки щодо останньої мають виконуватися самостійно.

Наведеному, на переконання колегії суддів, місцевий суд не дав належної правової оцінки та допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим, згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України вирок суду підлягає зміні.

Що стосується доводів захисника адвоката ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає, що з огляду на дані про особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, проаналізовані і враховані судом першої інстанції при застосуванням положень ст. 69 КК України, та продубльовані захисником в апеляційній скарзі, наведене, на переконання колегії суддів, суперечитиме загальним засадам призначення покарання і не забезпечить, у даному конкретному випадку, досягнення його мети, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Шептицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задоволити, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Шептицького міського суду Львівської області від 11 листопада 2025 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку покликання на положення ч.4 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до п`яти років позбавлення волі.

Вирок Шептицького міського суду Львівської області від 13 травня 2025 року відносно ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4