Справа № 396/2251/25
Провадження № 1-кп/396/254/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.10.2025 року м. Новоукраїнка
Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Приют, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , не одруженого, на утримані має 5 дітей- 2018, 2021, 2022, 2024 та 2025 р.н., батьком яких в свідоцтві про народження не вказаний, освіта повна загальна середня, проходить службу у Збройних Силах України за мобілізацією на посаді солдата резерву запасної роти, військової частини НОМЕР_1 , ВОС-140790037 А, у військовому званні солдат, раніше судимого, востаннє: - 20.10.2023 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ст. 185 ч. 4 КК України, до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки.
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, призваним по мобілізації до лав Збройних Сил України на виконання Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 « Про загальну мобілізацію», проходячи службу на посаді солдата резерву запасної роти, військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, в порушення вимог ст. ст. 3, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 23.06.2025 року близько 7 год. 30 хв. (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи в домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 , де проживає із співмешканкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та п`ятьма спільними малолітніми дітьми, батьком яких ОСОБА_3 не вказаний у свідоцтвах про народження, збирався вести сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до дитячого садочку в с. Приют Новоукраїнського району, Кіровоградської області. В той час поки ОСОБА_4 збирала ще одну дитину в будинку до садочку, ОСОБА_3 з ОСОБА_5 перебував на подвір`ї, і в цей момент дитина почала лізти на дерево, забруднюючи одяг та на зауваження ОСОБА_3 не реагував. Після цього ОСОБА_3 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_5 та лівою рукою двічі вдарив малолітнього ОСОБА_5 по обличчю, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді синця і саден у правій скроневій ділянці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ознаками кримінального проступку за ч. 1 ст.125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.
Частиною 2 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.
Від прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 надійшло клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і разом з законним представником малолітного потерпілого згодні з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні за їх відсутності, у відповідності до положень ст.381, 382 КПК України, просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового розгляду в порядку ч.2 ст.302 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 захист якого здійснював захисник - адвокат ОСОБА_7 надав письмову заяву, в якій зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення він беззастережно визнає в повному обсязі, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені в повному обсязі.
Також, у вказаній заяві зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Крім того, в заяві ОСОБА_3 вказав, що він згодний на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, добровільно та беззаперечно визнає вину та надає згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності.
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_4 , також звернулась до суду з заявою, в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за її відсутності.
Враховуючи викладене, положення підпункту 6 пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2617-VIII та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, враховоючи заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згодний з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяви законного представник малолітнього потерпілого ОСОБА_4 та клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку повністю доведена. Дії ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.
У відповідності до частини 2 ст.382 КПК України у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, які підтверджують обставини, встановлені судом.
ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззастережно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст.125 КК України.
Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу винного, не одружений, на утримані має 5 дітей- 2018, 2021, 2022, 2024 та 2025 р.н., батьком яких в свідоцтві про народження не вказаний, проходить службу у Збройних Силах України за мобілізацією на посаді солдата резерву запасної роти, військової частини НОМЕР_1 , ВОС-140790037 А, у військовому званні солдат, відповідно до наказу командира військової части № НОМЕР_1 від 21.06.2025 року ОСОБА_3 самовільно залишив пункт постійної дислокації та йому призупинено виплату грошового забезпечення, за місцем проживання характеризується негативно, не перебуває на "Д" обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, раніше судимого, востаннє: 20.10.2023 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ст. 185 ч. 4 КК України, до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки. Обставини, що пом`якшують покарання, судом не встановлені, обставини, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку та дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді громадських робіт, встановлені санкцією ч.1 ст.125 КК України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок.
Виходячи із цих положень Закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочин, це слід розцінювати як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.
Згідно частини 1 статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Встановлено, що злочин передбачений ч. 1 ст. 125 КК України обвинувачений ОСОБА_3 вчинив 23.06.2025 року тобто в період іпитового строку, який був йому встановлений вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2023 року на строк 2 роки.
При цьому судом враховується, що згідно ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.
Зважаючи на те, що ОСОБА_3 , вчинив проступок, не відбувши іншого покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2023 року, суд призначає ОСОБА_3 остаточне покарання на підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2023 року.
Суд вважає, що саме таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень відповідно до передбачених статтею 65 КК України загальних засад призначення покарання.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Долю речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався.
Керуючись ст. 374, 381-382, 394, 424, 473, 475 КПК України, суд,-
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком у виді 120 годин громадських робіт, перевівши їх на підставі п. «г» ч.1 ст.72 КК України, у 15 (п`ятнадцять) днів позбавлення волі, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2023 року у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 , покарання у виді 5 (п`яти) років 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі.
Строк відбування покарання засудженому у виді позбавлення волі обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 в порядку виконання вироку.
Речові докази, після вступу вироку в законну силу, а саме:
- довідка лікаря травматолога з результатами огляду дитини, яка зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
На вирок учасниками кримінального провадження протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1