ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2877/25 Справа № 213/2187/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Кривий Ріг колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000215 від 15.04.2024 року за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, працює монтажником в ТОВ «КРИВОРІЗЬКЕ ПРОМЕНЕРГО», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винуватим за ст. 336 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, -

в с т а н о в и л а :

вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 08 липня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним за ст. 336 КК України за наступними обставинами: відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком кожного громадянина України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно із ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба у Збройних Силах України є державною службою особливого характеру, яка пов`язана із захистом Вітчизни. Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, на яку відповідно до ст.39 вказаного Закону призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 06.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024) в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, оголошено загальну мобілізацію, строк проведення якої продовжено Указами Президента України № 342/2022 від 17.05.2022, № 574/2022 від 12.08.2022, № 758/2022 від 07.11.2022, № 59/2023 від 06.02.2023, №255/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, №50/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України"особливий період - період, що настає з моменту оголошення ріше ння про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

24.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі за текстом - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) розпочато призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа військовозобов`язаних та резервістів.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 49/3 від 06.03.2024 визнаний придатним до військової служби.

06.03.2024 перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_4 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 в категоричній формі відмовився отримати повістку на призов за мобілізацією (бойова повістка) для відправки до відповідного підрозділу ЗСУ та будучі повідомленим про прийняття рішення про зарахування його у список команди до відправи у війська, всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, п.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105-ІХ від 03.03.2022, п.1 додатку 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016, з метою ухилення від призову за мобілізацією в особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попередженим про час прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період, під надуманим привидом того, що після проходженням ним навчання на кафедрі військової підготовки в категоричній формі відмовляється від отримання повісток, а також прибуття до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_5 для відбуття на проходження військової служби, ухилившись таким чином від призову за мобілізацією в особливий період.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник адвокат ОСОБА_7 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання ОСОБА_8 із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків передбачених п.п. 2 ч.1 ст.76 КК України.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини в повному обсязі, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутні обставини, які обтяжують покарання.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 одружений, має неповнолітню доньку, 2000 року народження, офіційно працює монтажником на підприємстві, яке має особливий статус та визнано критично важливим для економіки України. ОСОБА_8 є офіційно заброньованим. За місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий, веде зразковий спосіб життя, має стійкі соціальні зв`язки, приймає безпосередню участь у зміцненні обороноздатності країни. Вчинив не тяжкий злочин.

Вказує, що покарання з іспитовим строком буде справедливим, достатнім та відповідатиме меті покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу його захисника, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість призначеного покарання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК Українизавданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_7 не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановленого судом першої інстанції, доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені злочину та кваліфікація кримінального правопорушення.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 404 КПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів переглядає вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_8 .

Так, відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані ст. 336 КК України за ознаками.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Зазначені вище вимоги судом першої інстанції були враховані та дотримано принципів призначення покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, при цьому враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який одружений, має повнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , працює монтажником в ТОВ «КРИВОРІЗЬКЕ ПРОМЕНЕРГО», згідно витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_8 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 12 місяців до 12.07.2025, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг не надходило, за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, раніше не судимий, вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся. Також судом враховані обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо необґрунтованості призначення покарання, колегія суддів зазначає, що всі обставини, на які посилається захисник, безумовно враховані судом першої інстанції та обвинуваченому ОСОБА_8 призначено справедливе покарання, яке є мінімальним, передбаченим санкцією відповідної статті Особливої частини кримінального закону.

На переконання колегії суддів, доводи сторони захисту є підставою для призначення мінімальної міри покарання, але не є визначальними для вирішення питання можливості застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Апеляційний суд зауважує, що при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, сукупність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

В даному випадку, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, характеру вчиненого злочину, в період дії воєнного стану, даних про особу обвинуваченого, в тому числі і досудової доповіді, наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах мінімального строку, визначеного санкцією ст. 336 КК України, та вважає, що таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Зазначене переконливо свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення та неможливість застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком, оскільки в такий важкий для країни час, особа, на яку Конституцією України покладено обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, ухиляється від такого обов`язку.

Колегія суддів зауважує, що у випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання з випробуванням, останній підлягає звільненню і від військової служби, що є одним із способів ухилення від мобілізації, що фактично і є у випадку обвинуваченого, а тому застосування до нього положень ст. 75 КК України під час дії в Україні воєнного стану, коли держава перебуває в стадії активних військових бойових дій, колегія суддів вважає такою, що не відповідає вимогам закону та меті покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.05.2024 у справі № 596/801/23.

Таким чином, переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість рішення суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, тому апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , визнаного винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її оголошення.

Судді