Номер провадження: 11-сс/813/290/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29.12.2025, якою в межах к/п № 0000404 від 10.07.2025 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Красноярському краї рф, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.02.2026 включно, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_9 та стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.02.2026 включно, без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились на даній стадії к/п, при цьому, слідчий суддя на підставі абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України вирішив не визначати розмір застави підозрюваному ОСОБА_7 .

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не погодилася із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою та незаконною, оскільки:

- слідчий суддя обмежився формальним посиланням на положення ст. 177 та ч. 4 ст. 183 КПК України дійшовши висновку про відсутність правових підстав для визначення розміру застави;

- слідчий суддя належним чином не вмотивував висновок про неможливість досягнення завдань кримінального провадження шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_7 ;

- сторона обвинувачення не надала достатніх доказів на підтвердження існування ризиків в цьому к/п, а сам по собі ступінь тяжкості кримінального правопорушення не може розглядатися як автоматична підстава для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- клопотання слідчого не містить обґрунтованих доводів щодо неможливості застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту;

- сторона захисту надала докази, які спростовують наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та свідчать про те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності та не має судимостей, має постійне зареєстроване місце проживання, є вдівцем, підтримує сталі соціальні зв`язки, перебуває у фактичних сімейних відносинах та проживає разом із сім`єю, має інвалідність ІІ групи та страждає на хронічні захворювання, потребує систематичної медичної допомоги, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, працевлаштований, а з моменту набрання запобіжного заходу ступінь ризиків істотно зменшився.

За таких обставин захисник ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та винести нову, якою застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт або визначити заставу в 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та ретельно дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, положення ст. 199 КПК України регулюють процедуру продовження строку тримання під вартою, за змістом яких підставами продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник фактично не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_7 за обставинами, які викладені у повідомленні про підозру, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України на даному етапі слідства є обґрунтованою та потребує подальшого розслідування.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За обставинами цього к/п ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, який карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років, що є тяжким злочином відповідно до класифікації ст. 12 КК України.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Окрім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до сформованої практики ЄСПЛ, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відтак, в контексті обставин цього к/п та з врахуванням положень чинного кримінального процесуального законодавства та практики ЄСПЛ апеляційний суд враховує специфіку інкримінованого злочину проти основ національної безпеки України, вчиненого в умовах воєнного стану та тяжкість інкримінованого діяння, за яке передбачене суворе покарання, що підтверджує існування ризику переховування від органу досудового розслідування/суду, який продовжує існувати та не зменшився на цій стадії к/п. При цьому, апеляційний суд, також, враховує вік підозрюваного ОСОБА_7 , який дозволяє йому безперешкодно покидати територію України під час дії воєнного стану, що є додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику.

Окрім того, за обставинами цього к/п досудове розслідування ще триває та уповноважений орган здійснює зібрання доказової бази, отримання висновків експертиз тощо, що свідчить про вчинення дій з метою встановлення фактичних обставин к/п, що в подальшому може вплинути на кваліфікацію дій фігурантів цього к/п. Таким чином, з метою недопущення перешкоджання розслідуванню, в тому числі вчинення іншого кримінального правопорушення, продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним та виправданим, що підтверджує існування ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які все ще є актуальними на цій стадії к/п.

Водночас, слідчий суддя правильно звернув увагу на те, що в межах цього к/п органу досудового розслідування необхідно вчинити ще ряд процесуальних дій (отримання висновків експертиз, вирішити питання щодо остаточної кваліфікації інкримінованих діянь, зняти грифи секретності, ознайомити підозрюваних з матеріалами досудового розслідування тощо), що свідчить про виправданість продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки це відповідає виконанню завдань цього к/п.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що вимогами ч. 6 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тобто запобіжний захід у вигляді тримання під вартою).

Тобто, законодавець імперативно передбачив обов`язок суду за наявності відповідних ризиків застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою особі, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України. Отже в цій справі висновок слідчого судді про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та відповідає вимогам закону. Відтак, в системному взаємозв`язку з наведеним, підстави для застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Крім того, за приписами ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України.

Апеляційний суд зауважує, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених ст.ст. 177, 178 КПК України.

Таким чином, оскільки в даному кримінальному провадженні стосовно підозрюваного ОСОБА_7 встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави цілком відповідає встановленим кримінальним процесуальним законодавством вимогам, що обумовлено особливістю законодавства про притягнення до відповідальності осіб за визначеним в ст. 176 КПК України переліком статей КК України та збройною агресією проти України.

При цьому, апеляційний суд враховує посилання захисника на те, що підозрюваний вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації, міцні соціальні зв`язки, стан здоров`я підозрюваного тощо, однак оскільки вказані обставини існували на момент ймовірного вчинення інкримінованих діянь та не стали стримуючими факторами для особи, яка підозрюється у їх вчиненні з врахуванням специфіки обставин цього к/п, вказане не нівелює існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на можливість в подальшому звернутися з клопотанням про зміну виду запобіжного заходу з врахуванням подальших результатів розслідування інкримінованого злочину.

Водночас, колегія суддів зважає на посилання сторони захисту щодо стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 , з огляду на що апеляційний суд вважає необхідним зобов`язати уповноважений орган тимчасового тримання під вартою забезпечити необхідне медичне обстеження обвинуваченого та надання йому належної медичної допомоги, в тому числі у разі потреби в закладах МОЗ України.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29.12.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.02.2026 включно, без визначення застави залишити без змін.

Доручити службовим особам ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Одеській обласній філії ДУ «Центр охорони здоров`я» ДКВС в Миколаївській та Одеській обл. забезпечити надання належної медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_7 , в тому числі в разі необхідності в закладах МОЗ України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4