У Х В А Л А

Іменем України

03.02.2026 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні№0000331 від 24 квітня 2025 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України , -

в с т а н о в и в:

У провадженні судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 перебували матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000331 від 24 квітня 2025 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_6 з посади судді Франківського районного суду м. Львова, на підставі розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_7 №298/Р від 08.09.2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025, справу передано судді ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 09.09.2025 прийнято до свого провадження матеріали кримінального провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.09.2025 призначено судовий розгляд матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено судове засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.12.2025 клопотання ОСОБА_4 про заміну захисника задоволено, доручено Західному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги здійснити заміну захисника для захисту обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000331 від 24 квітня 2025 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

В подальшому на адресу Франківського районного суду м. Львова надійшло повідомлення про призначення обвинуваченому захисника - адвоката ОСОБА_5 .

В перерві між судовими засіданнями прокурором Франківської окружної прокуратури м. 13.01.2026 Львова ОСОБА_3 подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обгрунтоване тим, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов"язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу, свідків. Зазначає, що оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відтак неможливе застосування більш м"якого запобіжного заходу, з урахуванням наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив таке задоволити.

Захисник та обвинувачений заперечили проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з тим, не надали суду обгрунтовані докази, які б спростовували твердження прокурора. Захисник просив змінити запобіжний захід -на домашній арешт.

Потерпіла в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, в матеріалах справи міститься заява потерпілої про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати у її відсутності.

Розглянувши клопотання прокурора та захисника, заслухавши думку учасників судового процесу, суд приходить до наступного.

Ст.331 КПК України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад три роки.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а згідно ч.3 ст.199 КПК України також і те, що заявлені ризики не зменшилися.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Суд вважає встановленим, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості ухилення обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні та можливості вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені ризики не зменшилися.

У ході судового засідання з`ясовано, що вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, доказів протилежного стороною захисту суду не надано.

Вказане стверджено інформацією КНП "6 міська поліклініка м.Львова" від 08.01.26, наданою на запит суду щодо перебування ОСОБА_4 на обліку в офтальмолога та стану його здоров"я про те, що дані про звернення останнього до лікарів офтальмологів відсутні.

Суд враховує те, що з метою уникнення покарання обвинувачений може переховуватись від суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд звертає увагу, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року, Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Рішенням Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень».

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися, інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, що не спростовано в судовому засіданні стороною захисту, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в клопотанні обвинуваченого та його захисника слід відмовити.

Ч.3 ст.183 КПК визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків.

Проте, ч.4 цієї статті передбачає право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам останнього переховуватися від суду, чинити тиск на свідків, які ще не допитані судом, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи у суді, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на шісдесят днів, без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у кримінальному провадженні №0000331 від 24 квітня 2025 року відмовити.

Клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - задоволити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів - до 03.04.2026 включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику Державної установи "Львівська установа виконання покарань (№ 19)" для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1