Провадження №1-кп/127/870/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно, Рівненської області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000974 від 20.06.2025, -

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2025 року близько 12:00 години ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Citroen С 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Батозької у місті Вінниці, зі сторони вулиці А. Янгеля, в напрямку вулиці Гонти, в районі будинку №2Е, наближаючись до розмітки нерегульованого пішохідного переходу, перед яким в правій смузі попутного напрямку, для надання переваги у русі, зупинився трактор марки «Кий» реєстраційний номер НОМЕР_2 , до якого було приєднано причіп марки «2 ТСП-6» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 , не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, хоча перед передньою частиною вищевказаного трактора, справа-наліво проїзну частину перетинала малолітня пішохід ОСОБА_9 , розпочав маневр обгону, не надав переваги у русі останній, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, хоч повинен був і мав технічну можливість це зробити, в результаті чого, з необережності, допустив наїзд на ОСОБА_9 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи отримала тілесні ушкодження у вигляді: «політравма: закрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку легкого ступеня, підокісна гематома в лівій тім`яній ділянці, закрита травма органів грудної клітки-двобічна контузія легенів, забійне садно лопаткової ділянки справа, забій м`яких тканин грудно-поперекового відділу хребта, забій обох колінних суглобів, пошкодження капсульно-зв`язочного апарату лівого колінного суглобу-пошкодження заднього рогу внутрішнього меніску лівого колінного суглобу», які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи:

«У досліджуваній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля «Citroen С 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість зменшити швидкість та зупинитися до розмітки нерегульованого пішохідного переходу, для того щоб надати дорогу пішоходу і попередити наїзд на нього, тобто шляхом виконання вимог п. 18.4 правил дорожнього руху»;

«У досліджуваній дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія автомобіля «Citroen С 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачається невідповідність технічним вимогам п. п. 14.6 (в), 18.4 Правил дорожнього руху. Дії водія автомобіля «Citroen С 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , які не відповідали вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди».

За вищевикладених обставин водій ОСОБА_4 порушив вимоги п .п. 14.6 (в), 18.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено:

п. 14.6 - Обгін заборонено: в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті та 100 м - поза населеним пунктом;

п. 18.4 - «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, визнав у повному обсязі, суду повідомив, що рухаючись за кермом автомобіля по вул. Батозькій у м. Вінниці разом зі своєю дружиною, здійснював маневр об`їзду трактору, який знаходився перед ним та не помітивши дитину, яка переходила дорогу, здійснив на неї наїзд. Після чого, одразу зупинився, вийшов з машини та надавав допомогу потерпілій, а хтось з присутніх людей викликав медичну допомогу. Зазначив, що сам перебував у стресовому стані, оскільки хвилювався за потерпілу та вже тривалий час керує автомобілем, однак дана ситуація з ним втрапилась вперше. Крім того, повідомив, що про вчинене шкодує, просив суд суворо його не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами. З приводу заявленого цивільного позову повідомив, що визнає його частково, оскільки вимоги потерпілої є занадто високими, у нього не має стільки коштів. Також, повідомив, що намагався неодноразово примиритися з законним представником потерпілої, приїжджав у лікарню, цікавився станом дитини, однак спочатку вони йшли на контакт, а потім сказали, що все спілкування через адвоката. В подальшому, коли вже розпочався розгляд справи у суді, його захисник повідомляв, суми відшкодування, які він може сплатити, а також, пропонував домовитися за лікування і реабілітацію дитини у санаторії, однак мати відмовилась та вимагала лише гроші.

Допитана в судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_6 суду пояснила, що в день подій вона перебувала на роботі, їй зателефонували та повідомили про те, що її доньку збила машина, після чого вона одразу поїхала на місце події. Коли вона приїхала, то побачила свою доньку, яка сиділа на стільчику та було багато людей, вона запитала у натовпу хто причетний до подій, їй вказали на обвинуваченого, який знаходився неподалік, однак до неї не підходив. В подальшому, прибула швидка медична допомога та вона займалась дитиною. Також, зазначила, що подану позовну заяву підтримує в повному обсязі та просила суд її задовольнити, оскільки її доньці була спричинена шкода, вона перестала ходити на гуртки, спілкуватися з однолітками, боїться переходити дорогу і їздити на автомобіль та приймає близько тридцяти препаратів в день.

Окрім показань обвинуваченого, законного представника потерпілої, судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази надані сторонами кримінального провадження, а саме:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 20.06.2025, разом з фототаблицею (т.1 а.с. 184-189);

- довідка №4886 від 20.06.2025, відповідно до якої у ОСОБА_9 , було вставлено діагноз: струс головного мозку, забій грудної клітини (т.1 а.с. 190);

- висновок експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи №932/933 від 28.07.2025, відповідно до якого:

Згідно наданих медичних документів у ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді політравми: «Закрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку легкого ступеня, підокісна гематома в лівій тім`яній ділянці. Закрита травма органів грудної клітки - двобічна контузія легенів, забійне садно лопаткової ділянки справа. Забій м`яких тканин грудо-поперекового відділу хребта. Забій обох колінних суглобів. Пошкодження капсульно-зв`язочного апарату лівого колінного суглобу - пошкодження заднього рогу внутрішнього меніску лівого колінного суглобу».

Вказані ушкодження у вигляді політравми у ОСОБА_9 належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п.2.2.1. «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.1995р.), виникли від травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні чи групові особливості яких не відобразились, давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи - 20.06.2025р. (т.1 а.с. 195, 196);

- висновок експерта за результатами проведення інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/102-25/15161-ІТ від 24.07.2025, відповідно до якого:

На момент огляду робоча гальмова система та рульове керування автомобіля Citroen С 5 (номерний знак НОМЕР_1 ) знаходяться у працездатному стані.

У деталях та вузлах рульового керування та робочої гальмової системи автомобіля Citroen С 5 (номерний знак НОМЕР_1 ), на момент огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено (т.1 а.с. 198-201);

- висновок експерта за результатами проведення інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/102-25/16336-ІТ від 28.07.2025, відповідно до якого:

У досліджуваній дорожньо-транспортній ситуації, при заданому комплексі вихідних даних, водій автомобіля Citroen С 5 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 14.6 (в), 18.4 Правил дорожнього руху.

У досліджуваній дорожньо-транспортній ситуації, при заданому комплексі вихідних даних, водій автомобіля Citroen С 5 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_4 мав технічну можливість зменшити швидкість та зупинитися до розмітки нерегульованого пішохідного переходу, для того, щоб надати дорогу пішоходу і попередити наїзд на нього, тобто шляхом виконання вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху.

У досліджуваній дорожньо-транспортній ситуації, при заданому комплексі вихідних даних, в діях водія автомобіля Citroen С 5 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_4 вбачається невідповідність технічним вимогам п.п. 14.6 (в), 18.4 Правил дорожнього руху. Дії водія автомобіля Citroen С 5 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_4 , які не відповідали вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с. 204-207).

Також, судом було досліджено:

- витяг з кримінального провадження №0000974 від 20.06.2025 (т.1 а.с. 183);

- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про накладення арешту на майно від 25.06.2025 (т.1 а.с. 193);

- постанова про визнання речовим доказом від 25.06.2025 (т.1 а.с. 202).

Заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази, які «поза розумним сумнівом» вказують на доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, крім його показань, в яких він повністю визнав свою вину та повідомив про обставини вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди, його вина підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 20.06.2025, разом з фототаблицею.

Також, вина доводиться наявністю у потерпілої ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, що підтверджується, зокрема, довідкою №4886 від 20.06.2025 та висновком експерта №932/933 від 28.07.2025.

Так, згідно довідки №4886 від 20.06.2025, у ОСОБА_9 , було вставлено діагноз: струс головного мозку, забій грудної клітини.

З висновку експерти за результатами проведення судово-медичної експертизи №932/933 від 28.07.2025 вбачається, що у ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді політравми: «Закрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку легкого ступеня, підокісна гематома в лівій тім`яній ділянці. Закрита травма органів грудної клітки - двобічна контузія легенів, забійне садно лопаткової ділянки справа. Забій м`яких тканин грудо-поперекового відділу хребта. Забій обох колінних суглобів. Пошкодження капсульно-зв`язочного апарату лівого колінного суглобу - пошкодження заднього рогу внутрішнього меніску лівого колінного суглобу», які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 14.6 (в), 18.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується висновком судової експертизи технічного стану транспортних засобів №СЕ-19/102-25/16336-ІТ від 28.07.2025.

Крім того, згідно висновку експерта №СЕ-19/102-25/15161-ІТ від 24.07.2025 було встановлено, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_4 , був повністю справним, що в черговий раз підтверджує те, що саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм відбулась дана подія.

Диспозицією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України наступає за наявності сукупності наступних обставин: а) діяння у виді порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту; б) настання наслідків у виді середньої тяжкості тілесних ушкоджень; в) наявності причинного зв`язку між діянням та наслідками, що настали.

Для притягнення до кримінальної відповідальності за даний вид кримінального правопорушення необхідно чітко встановити, який саме пункт Правил дорожнього руху або експлуатації транспорту було порушено суб`єктом і що саме порушення ПДР призвело до негативних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень або смерті.

Крім того, злочин, передбачений у ст. 286 КК України, визнається необережним. По відношенню до діяння у виді порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту особа може ставитися умисно або необережно, по відношенню до наслідків у виді заподіяння шкоди життю або здоров`ю потерпілого - тільки з необережністю.

Таким чином, ОСОБА_4 було порушено п.п. 14.6 (в), 18.4 Правил дорожнього руху України, що знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілій було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що всі докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Вищезазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.

Таким чином, всі досліджені у судовому засіданні докази - логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, а тому суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

При вирішенні питання щодо обрання покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий (т.1 а.с. 208), на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (т.1 а.с. 209), під час вчинення кримінального правопорушення перебував в тверезому стані (т.1 а.с. 191), позитивно характеризується за місцем проживання (т.1 а.с. 38), має численні нагороди та зразкову характеристику за час несення служби (т.1 а.с. 216-237, 241-250).

Відповідно до роз`яснень зазначених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», слідує, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним та такими можуть визнаватися і інші обставини.

Згідно із ч. 2 ст. 66 КК України при призначення покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України.

Таким чином, суд вважає, що обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття, враховуючи визнання вини під час здійснення досудового розслідування та в ході судового розгляду, а також перше притягнення до кримінальної відповідальності.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого до вчиненого, необережну форму вини, суд приходить до висновку, що покарання достатнє для перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити у виді обмеження волі на строк, визначений в межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України.

При цьому враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання, має численні нагороди та зразкову характеристику за час несення служби, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання та про можливість звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного за цим вироком основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки реальне відбуття покарання обвинуваченим не буде відповідати інтересам суспільства на даний час.

Початок іспитового строку обвинуваченому рахувати з дати ухвалення вироку.

Відповідно до вимог ст. ст. 124, 126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати у відшкодування вартості проведення судових експертиз (т.1 а.с. 197, 203), оскільки їх проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України арешт накладений на речові докази в кримінальному провадженні.

Крім того, в межах даного кримінального провадження ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 до ОСОБА_4 було подано позовну заяву про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Що стосується заявленої позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Так, згідно заявлених позовних вимог ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_4 11 500 грн у відшкодування завданої майнової шкоди, яка полягала у пошкоджені речей, а саме, мобільного телефону та одягу потерпілої.

На підтвердження витрат було надано лише відривний корінець до квитанції №2344 від 11.09.2025 на суму 5200 грн, за ремонт мобільного телефону (т.1 а.с. 98).

Інші квитанції та відомості про витрати, які долучено до позовної заяви, як було зазначено в судовому засіданні представником потерпілої, не відносяться до матеріальної шкоди, а надані, як доказ наявності моральної шкоди.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, зважаючи на ненадання потерпілою документів, які б підтверджувати понесені нею витрати на придбання речей, а саме, спортивної кофти, футболки, джинсів та кросівок, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 300 000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також, суд приймає до уваги постанову пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», а саме п. 9 з якого вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги наявність такої шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки останній було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я, що призвело до її душевних страждань та негативно позначилося на її моральному та психологічному стані.

Також, слід звернути увагу, що у позовній заяві зазначено, як обґрунтування моральної шкоди підтвердження про лікування потерпілої та придбання безліч ліків за призначенням лікаря, однак витрати пов`язані з лікуванням не підлягають стягненню у відшкодування моральної шкоди, про що зазначав сам представник позивача в судовому засідання, який повідомив, що документи про витрати були надані, як такі, що підтверджують наявність моральних страждань.

Крім того, у позові зазначено, що потерпіла приймала багато ліків за призначенням лікарів, про що також, повідомляла її матір надаючи пояснення в судовому засіданні, однак суду не було надано призначень лікаря, які б підтверджували дані обставини, крім проходження потерпілою лазеротерапії та фізіотерапевтичних процедур, натомість долучено безліч документів про відвідування консультацій у різних приватних клініках, які визначали аналогічного змісту діагнози.

Заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним та таким, що не відповідає ані характеру події, ані реальному обсягу моральних страждань, про які заявляє потерпіла сторона.

Аналіз змісту позову та обставини справи свідчать про те, що позивач фактично використовує сам факт події, як підставу для одержання надмірної та необґрунтованої вигоди за рахунок обвинуваченого.

Про дану обставину свідчить і те, що обвинувачений неодноразово пропонував потерпілій грошові кошти, організувати лікування у лікувально-профілактичному закладі, намагався примиритися, що також, було неодноразово озвучено в судовому засідання, однак від будь яких пропозицій вона відмовилась, оскільки запропонована ним сума коштів є замалою, натомість стверджувала, що він нічого не пропонував та намагається таким чином уникнути від покарання за вчинене, не врахувавши те, що про вказані обставини, як він так і його захисник повідомляли безпосередньо в суді.

Судова практика виходить з того, що моральна шкода має компенсаторний, а не каральний характер, її розмір повинен бути справедливим, об`єктивно обґрунтованим та не призводити до збагачення потерпілої.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що настали, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалість, зважаючи на обставини, при яких було заподіяно моральну шкоду, поведінку обвинуваченого, який вину визнав, шкодує про вчинене, намагався відшкодувати потерпілій шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволення на суму вісімдесят тисяч гривень.

З приводу вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати, з-поміж іншого, складаються з витрат на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що, між законним представником потерпілої ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_7 06.08.2025 було укладено договір про надання правничої допомоги. Також, до позовної заяви долучено детальний рахунок робіт від 01.09.2025, квитанцію від 01.09.2025 про сплату 15 000 грн. за послуги адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт від 01.09.2025.

Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінального провадження, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, та стягнути з обвинуваченого понесені потерпілою витрати на правову допомогу у розмірі п`ятнадцяти тисяч гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 63, 65-67, 75, 76 КК України, ст. ст. 91, 100, 118, 124, 126, 128, 174, 368, 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 12 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням з іспитовим строком один рік.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 рахувати з дати ухвалення вироку, тобто з 17.11.2025.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави Україна процесуальні витрати в загальній сумі 5348,40 грн. у відшкодування вартості проведення криміналістичних досліджень в кримінальному провадженні.

Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області №127/19539/25 від 25.06.2025, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази в кримінальному провадженні №0000974, а саме:

- автомобіль марки «Citroen С 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили - повернути власнику ОСОБА_4 ;

- DVD-R диск з відеозаписом подій, після набрання вироком законної сили - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Позовну заяву ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 80 000 грн. у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 5200 грн. у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 15 000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1