Справа № 331/613/26
Провадження № 1-кс/331/205/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Олександрівського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0001111 від 16.12.2025 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Велика Білозерка, Великобілозерського району, Запорізької області, громадянки України, українки, яка має середньо-спеціальну освіту, не працюючої, заміжньої, яка на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням, погодженим прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 , про застосування до ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В клопотанні органу досудового розслідування зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 при невстановлених обставинах, маючи умисел на незаконне придбання вогнепальної зброї та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995 р., також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС № 662 від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ №576 від 12.10.1992 р., діючи умисно, придбала у невстановленої під час досудового слідства особи вогнепальну зброю та боєприпаси, а саме: автомат з магазином, який є бойовою нарізною автоматичною вогнепальною стрілецькою зброєю автоматом Калашникова зразка 1974 року (АК-74) калібру 5,45х39 мм, бойову ручну наступальну осколкову гранату РГН та патрони в кількості 30 штук, які є боєприпасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї.

В подальшому 24.01.2026 року ОСОБА_6 , діючи умисно, перенесла придбану нею без передбаченого законом дозволу вищевказану вогнепальну зброю, вибуховий пристрій та боєприпаси до парку культури та відпочинку «Дубовий Гай», розташований по вул. Глісерна в м. Запоріжжя, де збула вказані предмети ОСОБА_7 за 35 000 гривень. Після чого у ОСОБА_7 було вилучено: металевий предмет, зовні схожий на автомат з магазином та під`єднаним прикладом, який згідно висновку експерта судової експертизи зброї №СЕ-19/108-26/1727-БЛ від 27.01.2026 проведеної експертами Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, наданий на дослідження предмет є автомат з магазином, який є бойовою нарізною автоматичною вогнепальною стрілецькою зброєю автоматом Калашникова зразка 1974 року (АК-74) калібру 5,45х39 мм (заводський серійний номер НОМЕР_1 ), промислового виробництва ВО «ИЖМАШ» (срср), 1984 рік. Автомат придатний для стрільби; предмет схожий на корпус гранати РГН, який згідно висновку експерта судової експертизи №СЕ-19/108-26/1729-ВТХ від 29.01.2026 проведеної експертами Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, є корпусом бойової ручної наступальної осколкової гранати РГН промислового виготовлення, який до бойових припасів та вибухових пристроїв не відноситься, але містить в собі заряд бризантної вибухової речовини А-ХІ-1 (флегматизований гексоген) масою 114 г; предмет схожий на запал УДЗ, який згідно висновку експерта судової експертизи №СЕ-19/108-26/1729-ВТХ від 29.01.2026 проведеної експертами Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, є бойовим удароно-дистанційним підшивачем УДЗ промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але є самостійним вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містить в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС масою 0,1 г, азид свинцю масою 0,2 г та бризантнк вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1 г. Наданий на дослідження корпус бойової ручної гранати РГН в конструктивному поєднанні з наданим на дослідження бойовим удароно-дистанційнимпідривачем УДЗ є бойовою ручною наступальною осколковою гранатою РГН, яка відноситься до бойових припасів та вибухових пристроїв військового призначення; металеві предмети зовні схожі на патрони в кількості 30 штук, які який згідно висновку експерта судової експертизи №СЕ-19/108-26/1728-ВТХ від 28.01.2026 проведеної експертами Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, є боєприпасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39 мм з кулею «ПС» зі сталевим осердям (чотирнадцять патронів) та трасуючою кулею «т» (шістнадцять патронів), промислового виготовлення (срср). Патрони призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм (автоматів конструкції Калашникова (АК-74, АКС-74, АКС-74У), ручних кулеметів конструкції Калашникова (РПК-74) та їх модифікацій. Патрони придатні для стрільби.

Таким чином, вказану зброю, боєприпаси та вибуховий пристрій ОСОБА_8 придбала та незаконно збула без передбаченого дозволу.

Крім того, в ході досудового розслідування, встановлено, що 29.01.2026 ОСОБА_6 , при невстановлених слідством обставинах, у невстановлений час та місці, діючи незаконно, маючи умисел на незаконне придбання та збут вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995 р., також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС № 662 від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ №576 від 12.10.1992 р., придбала вибухові пристрої та перенесла їх до парку культури та відпочинку «Дубовий Гай», розташований по вул. Глісерна в м. Запоріжжя, де збула вказані предмети ОСОБА_7 за 5 000 гривень. Після чого у ОСОБА_7 було вилучено: предмет схожий на корпус гранати РГД-5, який згідно висновку експерта судової експертизи №СЕ-19/108-26/1988-ВТХ від 30.01.2026 проведеної експертами Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, є корпусом бойової наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 промислового виготовлення, який до бойових припасів та вибухових пристроїв не відноситься, але містить в собі заряд бризантної вибухової речовини тротил, масою100-115г; предмет схожий на запал, який згідно висновку експерта судової експертизи №СЕ-19/108-26/1988-ВТХ від 30.01.2026 проведеної експертами Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, є бойовим уніфікованим підшивачем дистанційної дії типу УЗРГМ-2, промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але є самостійним вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містить в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС масою 0,1 г, азид свинцю масою 0,2 г та бризантнк вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1 г. Наданий на дослідження корпусом бойової наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 в конструктивному поєднанні з наданим на дослідження бойовим уніфікованим підшивачем дистанційної дії типу УЗРГМ-2 є бойовою наступальною осколковою ручною гранатою РГД-5 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів та вибухових пристроїв військового призначення.

Таким чином, вказані вибухові пристрої ОСОБА_9 , незаконно придбала, зберігала та в подальшому незаконно збула без передбаченого законом дозволу .

Таким чином, встановлена достатня кількість доказів для підозри ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який кваліфікується як: придбання, зберігання та збут вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

30 січня 2026 року складено та оголошено повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_9 : може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити, сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідківу цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_9 під вартою, немає, відсутні інші дані, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення (злочину), може переховується від органу досудового розслідування та суду, може впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити на підставах, викладених у ньому.

Підозрювана ОСОБА_6 та її захисник в судовому засіданні проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід та наполягали на задоволенні скарги на незаконність затримання.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення прокурора, підозрюваної, думку захисника, дослідивши доводи клопотання, долучені до нього копії документів, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Відділу поліції № 2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №0001111 від 16.12.2025 року, за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

29.01.2026 року о 15 год. 20 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

30.01.2026 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Клопотання оформлено відповідно до вимог ст. 184 КПК України. Копію клопотання та матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, отримані підозрюваним та його захисником завчасно до судового розгляду.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування матеріалами: протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.01.2026 р.; протоколом огляду місця події від 29.01.2026 р.; протоколом огляду місця події від 24.01.2026 р.; протоколом видачі грошових коштів для проведення оперативної закупівлі від 24.01.2026 р.; протоколом видачі грошових коштів для проведення оперативної закупівлі від 29.01.2026 р.; висновком експерта №СЕ-19/108-26/1727-БЛ від 27.01.2026 р.; висновком експерта №СЕ-19/108-26/1728-БЛ від 28.01.2026 р.; висновком експерта №СЕ-19/108-26/1729-ВТХ від 29.01.2026 р.; висновком експерта №СЕ-19/108-26/1988-ВТХ від 30.01.2026 р. та іншими матеріалами кримінального провадження.

Згідно положень ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частина ч. 2 ст. 194 КПК України, передбачає обов`язок слідчого судді, суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, підозрювана ОСОБА_6 ймовірно вчинила кримінальне правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, віднесене до категорії тяжких злочинів.

Водночас слідчий суддя враховує особу підозрюваної, стан її здоров`я, наявність постійного місця проживання, а також те, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризиків, не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Аналізуючи обставини ймовірно вчиненого злочину, який має підвищену суспільну небезпеку, слідчий суддя приходить до висновку про існування ризику можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Однак, прокурором в судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваної не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту у певний період доби.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, слідчий суддя доходить висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, доцільно застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, з забороною покидати місце проживання в нічний час доби.

Строк застосування вказаного запобіжного заходу, відповідно до ч.6 ст. 181 КПК України, необхідно встановити два місяці.

Щодо скарги захисника в порядку ст. 206 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення.

Згідно із ч. 4 ст. 206 КПК України якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 206 КПК України незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність передбачених законом підстав для затримання ОСОБА_6 , а саме затримання в порядку ст. 208 КПК України.

Статтею 211 КПК України передбачено, що строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Норма ст. 206 КПК України, крім іншого, покликана врегулювати питання забезпечення законного тримання особи під вартою та її звільнення з-під варти за недоведеності підстав для такого тримання.

Враховуючи твердження захисника підозрюваної, слідчий суддя звертає увагу, що визначені КПК України граничні строки затримання ОСОБА_6 ще не закінчилися, слідчим стосовно останньої подано клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання до спливу 60 годин від часу затримання.

Після отримання клопотання слідчим суддею, в межах строку, визначеного ст. 211 КПК України, призначено до розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому не встановлено, що органом досудового розслідування допущено зволікання у доставленні особи до суду.

Відтак, відсутні підстави, визначені ч. 5 ст. 206 КПК України, для звільнення затриманої, а тому скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст. 131, 132, 176-178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 205, 206, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0001111 від 16.12.2025 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України відмовити.

Застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби.

Покласти на підозрювану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- не залишати місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 21:00 годин до 06:00 годин наступного дня, без дозволу слідчого, прокурора, чи суду;

- з`являтися до органів досудового слідства та суду, за першим викликом, у призначений час;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваній, що в разі невиконання обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваної передати для виконання відділенню поліції за місцем проживання підозрюваної.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити строком до 01 квітня 2026 року.

Скаргу адвоката ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України - залишити без задоволення.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 01 лютого 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1