Провадження № 1-кп/734/83/26 Справа № 734/3412/25
В И Р О К

іменем України

28 січня 2026 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000267 від 30.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Романьки Козелецького району Чернігівської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:

Приблизно о 17:00 год 27.06.2025 ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання: АДРЕСА_1 , на території подвір`я, на ґрунті виниклих неприязних сімейних відносин, у ході конфлікту з особистих мотивів, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у виді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілій та бажаючи їх настання, ідучи позаду своєї дружини ОСОБА_4 , штовхнув її в область спини рукою, внаслідок чого потерпіла не втримала рівновагу та впала на землю. У момент, коли ОСОБА_4 перебувала в положенні лежачи на лівому боці, ОСОБА_6 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, направлені на заподіяння їй тілесних ушкоджень, наніс їй два удари правою ногою за механізмом «знизу-вверх» в область правого плеча, чим спричинив потерпілій тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої плечової кістки з відривом великого бугорка плечової кістки, що відповідно до висновку експерта відноситься до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж на 21 добу, що спричинено одночасно одноразовою травматичною дією тупого предмету по механізму удару.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS № 210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі означає акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Зазначеними умисними діями ОСОБА_6 у відповідності до ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив домашнє насильство у формі фізичного насильства щодо дружини ОСОБА_6 .

У судовому засіданні ОСОБА_6 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся, повідомив про примирення з потерпілою, яка це підтвердила.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким із учасників процесу не оспорюються. Водночас судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності їх позицій немає, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому діяння повністю доведене і правильно кваліфіковане за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров?я.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_6 , є щире каяття.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 , є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, притягувався до адміністративної відповідальності, раніше не судимий, його вік, зміст досудової доповіді, згідно з якою виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та двох обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід не застосовувався, підстав для його застосування до набрання вироком законної сили не встановлено.

Керуючись ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7