Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9784/25
Номер провадження 1-кс/711/2474/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м.Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000694 від 14.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням в якому просить накласти арешт на майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,9 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080), із забороною відчуження. Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України просить розглядати клопотання без повідомлення власника з метою недопущення його відчуження та забезпечення арешту майна.

В обґрунтування клопотання зазначено, що СУ ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали з виконавчого комітету Черкаської міської ради щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, а саме, що невстановлені особи, використовуючи підроблені документи заволоділи квартирою АДРЕСА_2 , яка належить територіальній громаді м. Черкаси.

Досудовим розслідування встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 07 серпня 1997 р. №429 «Про приватизацію державного житлового фонду» та додатку №1 даного рішення, державне житло, а саме квартира АДРЕСА_2 передана в приватну власність ОСОБА_4 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №9, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Придніпровського РС м. Черкаси від 28.05.2025 по справі №711/2025/25 задоволено заяву Черкаської міської ради про визнання спадщини відумерлою та передачі квартири АДРЕСА_2 до комунальної власності м. Черкаси після померлої ОСОБА_4 .

З метою внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, департамент житлово-комунального комплексу листом від 15.08.2025 №14918-11-05-10 звернувсь до департаменту економіки та розвитку з проханням виготовити технічний паспорт на жиле приміщення та оформити у власність територіальної громади м. Черкаси квартиру АДРЕСА_2 , надавши при цьому необхідні документи.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №446366910 від 06.10.2025 встановлено, що квартира є власністю ОСОБА_5 на підставі договору дарування серія та номер 7234 від 06.11.2002 виданого приватним нотаріусом ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_5 , шляхом обману придбав право власності на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, встановлено, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 14 жовтня 2025 року, квартира АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

А тому, враховуючи викладені вимоги практики Європейського суду з прав людини вважаю, що без накладення арешту на вказане майно, орган досудового розслідування буде позбавлений можливості досягти мети у встановленні істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою збереження речового доказу та запобіганню відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Встановлена необхідність розгляду клопотання без повідомлення власника квартири в порядку ч.2 ст.172 КПК України на підставі вмотивованих доводів прокурора.

Прокурор ОСОБА_3 до початку судового засідання подав заяву в якій просив клопотання про накладення арешту у кримінальному провадженні розглядати без його участі, клопотання підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, неявка в судове засідання вказаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Положеннями ч.4 ст.107 КПК України визначено, що у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За вказаних обставин, слідчий суддя вважає за можливе розгляд клопотання проводити у відсутність учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні слідчого управління ГУ Національної поліції в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження0000694 від 14.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Досудове розслідування здійснюється на підставі матеріалів, які надійшли до Су ГУНП в Черкаській області з виконавчого комітету Черкаської міської ради щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, а саме, що невстановлені особи, використовуючи підроблені документи заволоділи квартирою АДРЕСА_2 , яка належить територіальній громаді м. Черкаси.

Встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 07 серпня 1997 р. №429 «Про приватизацію державного житлового фонду» та додатку №1 даного рішення, державне житло, а саме квартира АДРЕСА_2 передана в приватну власність ОСОБА_4 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №9, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.05.2025 по справі №711/2025/25 задоволено заяву Черкаської міської ради про визнання спадщини відумерлою та передачі квартири АДРЕСА_2 до комунальної власності м. Черкаси після померлої ОСОБА_4 .

З метою внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, департамент житлово-комунального комплексу листом від 15.08.2025 №14918-11-05-10 звернувсь до департаменту економіки та розвитку з проханням виготовити технічний паспорт на жиле приміщення та оформити у власність територіальної громади м. Черкаси квартиру АДРЕСА_2 , надавши при цьому необхідні документи.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №446366910 від 06.10.2025 встановлено, що квартира є власністю ОСОБА_5 на підставі договору дарування серія та номер 7234 від 06.11.2002 виданого приватним нотаріусом ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_5 , шляхом обману придбав право власності на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, встановлено, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 14 жовтня 2025 року, квартира АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положеннями ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання його зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Також слід зазначити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст.ст.170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його перетворення, шляхом розділення чи об`єднання, відчуження іншим особам, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено, з огляду їх недоведеність в судовому засіданні володільцем майна. Встановлені обставини, на момент розгляду клопотання, мають унікальність, що підтверджується доводами та письмовими документами, а тому дійсно потребує детального з`ясування, для чого і накладається арешт на предмет посягання, а саме квартиру. При цьому, слідчим суддею враховано, що органом досудового розслідування обрано найлегший та найприйнятніший вид накладення арешту, як заборона лише відчуження вказаної квартири.

Керуючись ст.ст.7, 110, 131, 132, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,9 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, з метою збереження речового доказу.

Арешт накласти шляхом встановлення заборонити відчуження вищевказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала суду не пізніше наступного дня з дня оголошення надсилається особі, яка не була присутня в судовому засіданні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1