Справа №766/5726/20
н/п 1-кп/766/2668/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття кримінального провадження

20.11.2025 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого : ОСОБА_4 ,

під час відкритого судового дистанційного засідання проведеного в режимі відеоконференції в залі суду в м. Херсоні з розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000943 від 12.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Бельці, Республіка Молдова, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

03.03.2000 року Суворовським районним судом м. Херсона за ст. ст. 140 ч.2, 193 ч.3, 42 КК України до 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст.46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

29.10.2001 року Суворовським районним судом м. Херсона за ст. ст.229-6 ч.1, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 11.03.2005 року по відбуттю строку покарання;

09.02.2006 року Суворовським районним судом м. Херсона за ст.ст121 ч.1, 309 ч.2, 395, 70 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого 04.08.2011 року по відбуттю строку покарання;

26.07.2012 року Суворовським районним судом м. Херсона за ст.395 КК України до арешту, строком на 3 місяці, звільненого по відбуттю строку покарання 26.10.2012 року;

24.10.2013 року Дніпровським районним судом м. Херсона до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

12.02.2014 року Суворовським районним судом м. Херсона за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК вирок Дніпровськогорайонного суду від 24.10.2013 року виконувати самостійно ;

26.01.2015 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі звільненого 25.10.2018 року по відбуттю строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України:

в с т а н о в и в:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою

03.04.2020 на розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області у провадження судді ОСОБА_5 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000943 від 12.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 09.04.2021 №01-09/1045/21 (звільнення судді ОСОБА_5 у відставку) та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказане кримінальне провадження передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.08.2021 зазначене кримінальне провадження передано у провадження судді ОСОБА_6 для вирішення питання щодо об`єднання з іншим кримінальним провадженням щодо ОСОБА_4 яке вже перебувало на розгляді суду.

01.03.2022 м. Херсон було окуповано військами рф, внаслідок чого рішенням зборів суддів Херсонського міського суду Херсонської області від 07.03.2022 роботу Херсонського міського суду Херсонської області зупинено, проте рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 роботу Херсонського міського суду Херсонської області відновлено з 01.06.2023, а датою початку процесуальної діяльності суду визначено 12.06.2023.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 19.12.2023 №1347/0/15-23 суддю ОСОБА_6 звільнено у відставку, питання щодо об`єднання кримінальних проваджень щодо ОСОБА_4 не вирішено та кримінальне провадження повернуто до попереднього складу суду.

Під час судового засідання обвинуваченим ОСОБА_4 після роз`яснення відповідного права судом, було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку з набуттям чинності 09.08.2024 Законом України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Прокурор вважала за можливе вирішити питання щодо закриття кримінального провадження з підстав визначених обвинуваченим.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про проведення розгляду справи без його участі.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує (ч. 3 ст. 479-2 КПК України).

ІІ. Встановлені судом обставини

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше засудженим за скоєння умисних злочинів проти власності на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову повторно, вчинив умисний злочин проти власності.

Так, ОСОБА_4 08.03.2020 року близько 17:15 годин, перебуваючи у приміщенні магазину «Єва», що розташований за адресою: м. Херсон, проспект 200 років Херсона, 16-а, переслідуючи умисел, направлений на викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із корисливих мотивів, таємно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, із вітринної полички із товарами скоїв крадіжку чоловічої туалетної води «Armand Basi L'Eau Pour Homme 75ml», вартістю 463 грн. 40 коп., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №652-МT від 24.03.2020 року, та розпорядився ними на власний розсуд, в наслідок чого заподіяв ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на загальну суму 463 грн. 40 коп.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

ІІІ. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали

09.08.2024 набув чинності Закон України 18.07.2024 №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон №3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме: 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту обвинувального акта вбачається, що діяння, вчинене ОСОБА_4 яке мало місце 08.03.2020, підпадає під ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185 КК України.

Станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102,00 гривні, а 50 відсотків від його розміру становили 1051,00 гривень. Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185КК України, розмір вартості майна, яким обвинувачений заволодів шляхом крадіжки та з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2020 році становив 2102 гривні (1051,00 ?2 = 2 102).

Оскільки згідно обвинувального акту вартість майна, яким ОСОБА_4 заволодів шляхом крадіжки: в березні місяці 2020 року становить 463,40 гривень, тобто не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2020 році (2102 гривень), тому ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, то суд вважає, що вказані дії ОСОБА_4 не підпадають під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Передбачені ч. 1 ст. 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність (постанова ВС від 09.09.2019 в справі №591/6379/16-ц).

Крім того, згідно п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Отже, у такому випадку закриття кримінальної справи з підстави, визначеної у пункті 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із декриміналізацією діяння, суд не повинен доводити розгляд справи до кінця з постановленням виправдувального вироку, а виносить ухвалу про закриття такого кримінального провадження з підстав набрання чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження, відпала необхідність і доцільність вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що мало місце 08.03.2020 року, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185 КК України на час вчинення інкримінованого йому діяння складу злочину, передбаченої статтею, а також формування правових висновків щодо їх застосування.

З огляду на наведене вище клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України підлягає задоволенню (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 №345/3522/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 справа №0306/7567/12; постанова Верховного Суду від 22.08.2024 справа №567/507/23).

Вирішуючи питання щодо закриття кримінального провадження, вирішенню підлягають і такі питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів (ч. 1 ст. 118 КПК України). Процесуальні витрати виникають і пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння, й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

У такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загально дозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння, таких витрат.

Отже, заявлені стороною обвинувачення витрати на залучення експерта, здійснені за рахунок державного бюджету підлягають віднесенню на користь держави.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України. Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру. Вирішення цивільного позову у разі закриття провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

Тому, у зв`язку із необхідністю закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 заявлений представником потерпілої сторони ТОВ «РУШ» цивільний позов слід залишити без розгляду.

Долю речових доказів, лише щодо яких надані відомості, вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 129,284, 372-376, 479-2 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000943 від 12.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Цивільний позов представника потерпілого ТОВ «РУШ» до ОСОБА_4 про стягнення шкоди в сумі 779,00 грн. залишити без розгляду.

Витрати на залучення експерта в розмірі 471 гривень 03 копійок віднести на рахунок держави.

Речові докази:

- відеозапис із камери відеоспостереження, що розташована у приміщенні магазину ТОВ «ЄВА», який розташований за адресою: м. Херсон, пр. 200 років Херсона,16 -а залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1