Справа № 344/105/26
Провадження № 1-кс/344/271/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000264 від 17.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відносно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий ОСОБА_6 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 , звернувся з клопотання про застосування до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, одночасно із застосуванням застави у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання вказано про те, що досудовим розслідуванням встановлено, що станом на 23.11.2025 штаб-сержант ОСОБА_4 проходила військову службу в Збройних Силах України на посаді штаб - сержанта 3 категорії групи персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб на всій території України.

В подальшому, строк дії введеного на території України воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та триває на даний час.

В той же час, пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1455 від 29.12.2021, встановлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Згідно ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

Таким чином, на підставі вищевказаних Указів Президента України, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», зокрема, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється.

Проходячи військову службу у вищевказаному ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно вищевказані обставини щодо обмеження перетину кордону, зумовили громадян України до вчинення систематичних незаконних перетинів державного кордону України до країн Європейського союзу.

У зв`язку із цим, ОСОБА_4 в порушення вимог вищезазначених нормативно-правових актів, вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, наприкінці вересня 2025 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , скориставшись тяжким суспільним становищем щодо обмеження конституційних прав громадян України в частині обмеження виїзду за межі території України чоловікам віком від 18 до 60 років, організували злочинну схему незаконного переправлення вказаних осіб через державний кордон України за надання останніми на їх користь грошових коштів.

Відповідно до розробленого злочинного задуму, ОСОБА_4 повинна була здійснювати пошук осіб, яким необхідно незаконно перетнути державний кордон України, та надавати їм інформацію щодо можливості такого перетину на ділянці державного кордону України в межах Чернівецької області поза пунктами пропуску, безпосередньо особисто надавати вказівки та поради для безперешкодного перетину вищевказаними особами державного кордону України та керувати незаконним переправленням осіб через державний кордон України за сприяння невстановлених на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовців Державної прикордонної служби України.

У свою чергу, ОСОБА_7 , використовуючи своє службове становище військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечував безперешкодне переміщення таких осіб безпосередньо до ділянки державного кордону України в зоні відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ), зокрема через блок-пости Національної поліції та Державної прикордонної служби, а також надавав вказівки та поради щодо маршруту руху та поведінки після незаконного перетину державного кордону України.

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб між собою та іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, з корисливих мотивів, використовуючи умови правового режиму воєнного стану в Україні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді незаконного переправлення осіб через державний кордон України та бажаючи їх настання, достовірно знаючи порядок перетину державного кордону України, в порушення вимог Закону України «Про державний кордон України», Закону України «Про прикордонний контроль», Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, організували незаконне переправлення чоловіків віком від 18 до 60 років через державний кордон України та сприяли такому перетину порадами й вказівками.

Так, 12.10.2025 ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, підшукавши через свого знайомого ОСОБА_8 (особа, яку залучено до конфіденційного співробітництва в рамках кримінального провадження) чоловіка, який мав намір незаконно перетнути державний кордон України громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зустрілася спільно із ОСОБА_7 із ОСОБА_8 в м. Коломия Івано-Франківської області та запропонувала йому механізм перетину ОСОБА_9 державного кордону поза межами пункту пропуску на ділянці кордону, що знаходиться в Чернівецькій області, за умови надання на їх користь грошових коштів.

В подальшому, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 та іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів та з метою особистого і ОСОБА_4 збагачення, 23.11.2025 о 20 год. 10 хв. автомобілем марки «Toyota» моделі «Rav 4», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , забрав ОСОБА_9 поблизу кафе «Фрателлі», що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Нижній Вербіж, вул. Українська, 2-Б, та вирушив в напрямку державного кордону України, що знаходиться в Чернівецькій області.

Надалі, ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів та з метою особистого і ОСОБА_7 збагачення, сівши 23.11.2025 о 20 год. 30 хв. на виїзді з м. Коломия Івано-Франківської області у салон вищевказаного автомобіля марки «Toyota» моделі «Rav 4», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , провела ОСОБА_9 первинний інструктаж щодо порядку дій задля незаконного перетину державного кордон, одержала від нього грошові кошти в сумі 8000 доларів США та покинула салон вказаного автомобіля.

Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на організацію та сприяння незаконному перетину осіб через державний кордон України, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 та іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, 23.11.2025 в період часу з 20 год. 35 хв. по 23 год. 10 хв., використовуючи своє службове становище військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 , перевіз ОСОБА_9 автомобілем марки «Toyota» моделі «Rav 4», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , із м. Коломия Івано-Франківської області до с. Подвірне Мамалигівської сільської територіальної громади Дністровського району Чернівецької області, безперешкодно проїхавши при цьому блок-пости Національної поліції та Державної прикордонної служби України і провівши йому під час руху у даному автомобілі детальний інструктаж й надавши поради і вказівки щодо порядку дій задля незаконного перетину державного кордону й щодо його поведінки після незаконного перетину державного кордону України.

В подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на організацію та сприяння незаконному перетину осіб через державний кордон України, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, сівши 23.11.2025 о 23 год. 10 хв. в с. Подвірне Мамалигівської сільської територіальної громади Дністровського району Чернівецької області у салон вищевказаного автомобіля марки «Toyota» моделі «Rav 4», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , перевезла спільно з останнім ОСОБА_9 безпосередньо до ділянки державного кордону України з Румунією, що знаходиться в с. Новоіванківці Ванчиковецької сільської територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, провівши йому під час руху у даному автомобілі додатковий інструктаж та надавши поради і вказівки щодо порядку дій задля незаконного перетину державного кордону й щодо його поведінки після незаконного перетину державного кордону України.

Надалі, 23.11.2025 о 23 год. 49 хв. ОСОБА_9 , керуючись вказівками ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Новоіванківці Ванчиковецької сільської територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, покинув салон автомобіля марки «Toyota» моделі «Rav 4», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , та пішком вирушив до державного кордону України з Румунією.

Таким чином, завдяки злочинним діям ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та невстановлених на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовців Державної прикордонної служби України, ОСОБА_9 о 02:34 год. 24.11.2025, перепливши р. Прут, незаконно перетнув державний кордон України із Румунією в зоні відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , за що надав на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 8000 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 337 239,2 грн.

Таким чином, штаб - сержант 3 категорії групи персоналу ІНФОРМАЦІЯ_6 штаб-сержант ОСОБА_4 , діючи умисно та за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 й іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та з метою особистого і ОСОБА_7 збагачення, використовуючи умови введеного в Україні воєнного стану, достовірно знаючи порядок перетину державного кордону України, в порушення вимог Закону України «Про державний кордон України», Закону України «Про прикордонний контроль», Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, організувала незаконне переправлення через державний кордон України громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме 12.10.2025 через свого знайомого ОСОБА_8 (особа, яку залучено до конфіденційного співробітництва в рамках кримінального провадження) запропонувала ОСОБА_9 механізм перетину державного кордону поза межами пункту пропуску на ділянці кордону, що знаходиться в Чернівецькій області, 23.11.2025 о 20 год. 30 хв., перебуваючи у салоні автомобіля марки «Toyota» моделі «Rav 4», реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , на виїзді з м. Коломия Івано-Франківської області, провела останньому первинний інструктаж щодо порядку дій задля незаконного перетину державного кордону та одержала від нього грошові кошти в сумі 8000 доларів США, після чого спільно із ОСОБА_7 в період часу з 23 год. 10 хв. до 23 год. 49 хв. 23.11.2025 перевезли ОСОБА_9 вищевказаним автомобілем з с. Подвірне Мамалигівської сільської територіальної громади Дністровського району Чернівецької області до с. Новоіванківці Ванчиковецької сільської територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, провівши при цьому йому під час руху у даному автомобілі детальний інструктаж й надавши поради і вказівки щодо порядку дій задля незаконного перетину державного кордону й щодо його поведінки після незаконного перетину державного кордону України, звідки ОСОБА_9 пішком прямував безпосередньо до ділянки державного кордону України з Румунією та 24.11.2025 о 02:34 год., перепливши р. Прут, незаконно перетнув державний кордон в зоні відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу вищевказаного населеного пункту, за що надав на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 8000 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 337 239,2 грн., чим вчинила організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами та вказівками, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, максимальне покарання згідно санкції статті позбавлення волі на строк до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_4 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 16.10.2025; протоколами за результатами проведення НСРД; протоколом огляду, ідентифікації, помічення та вручення грошових коштів від 23.11.2025; допитами в якості свідків ОСОБА_9 від 18.10.2025 року, ОСОБА_8 від 18.10.2025, ОСОБА_10 від 20.10.2025; протоколом про затримання особи підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України від 03.01.2026; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування щодо підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є тяжким, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

- Незаконно впливати на свідків та експертів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 у силу того, що проходила військову службу в Збройних Силах України та в силу виконання своїх службових обов`язків на даній посаді має широке коло знайомих серед правоохоронців, без обрання йому запобіжного заходу під час досудового розслідування, матиме можливість, використовуючи свій авторитет, зв`язки в правоохоронних органах, а також здобутий досвід, впливати на свідків у кримінальному провадженні, які можуть бути обізнаними про обставини вчинення досліджуваного злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 з урахуванням відомих йому обставин вчинення кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни наданих слідству показань або до дачі вигідних для нього показань у майбутньому.

Окрім цього, у кримінальному провадженні ще не встановлено та не допитано усіх осіб, які можуть бути обізнаними про обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину.

- Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Без обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_4 зможе, користуючись наявним у неї авторитетом та координувати свої дії із іншими особами, що мають можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню.

Крім того, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для неї неправдиві показання.

- Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

ОСОБА_4 тривалий період часу уникала притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки обізнана із методами проведення досудового розслідування та конспіративно здійснював свою протиправну діяльність та неодноразово змінював методи конспірації, що підтверджується матеріалами досудового розслідування.

На сьогоднішній день до органу досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. У зв`язку з цим, є неможливим застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

При запобіжному заході у виді домашнього арешту підозрюваний усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого проживання, тим паче, враховуючи той факт, що останній проживає у безпосередній близькості до державного кордону України.

З викладеного вище вбачається, про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Сторона обвинувачення зазначає, що враховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам до ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та для забезпечення належного виконання ОСОБА_4 своїх обов`язків як підозрюваної та обов`язків, які можуть бути на нього покладені ухвалою слідчого судді про застосування запобіжного заходу необхідно визначити розмір застави на рівні 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 199 680 гривень.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав викладених в ньому, просив клопотання задоволити.

Захисник у судовому засіданні просив відмовити у вказаному запобіжному заході, так як його підзахисна вину визнає, не має наміру переховуватися від слідства та суду, має на утриманні двох дітей, є вдовою, чоловік загинув під час бойових дій.

Підозрювана у судовому засіданні підтримала позицію захисника.

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників розгляду клопотання, перевіривши матеріали клопотання, дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, № 0000264 відомості про яке 17.10.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369 КК України.

03 січня 2026 року ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

03 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме у тому, що вона підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразилися у організації незаконного перенаправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, за попередньою змовою групою осіб, вчинене з корисливих мотивів.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує також вагомість наявних доказів, які містяться у матеріалах клопотання: протоколах допитів свідків від 18.10.2025, протоколі допиту свідка 20.10.2025, протоколі за результатами проведення негласної слідчої дії «аудіо-, відеоконтроль особи» від 30.12.2025, протоколі за результатами проведення негласної слідчої дії «аудіо-, відеоконтроль особи» від 31.12.2025, протоколі за результатами проведення негласної слідчої дії «аудіо-, відеоконтроль особи» від 24.12.2025.

Разом з тим слідчий суддя на цьому етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Тому, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчим суддею визначено, що причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Прокурор у судовому засіданні довів, що існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки остання розуміє, що обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, у разі визнання судом її винною, може переховуватися від органів досудового розслідування; підозрювана може незаконно впливати на свідків, експертів у кримінальному провадженні.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик існує, так як вказані вище особи не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту можуть змінити свої показання, які вони надавали під час досудового розслідування.

Відтак, слідчий суддя дійшла висновку, що вказані ризики існують, оскільки відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування.

Поряд з цим, не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговує особа, яка звертається з проханням, з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, слідчий суддя в цілому вважає, що застосування такого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного запобіжного заходу.

Згідно п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови», заява №9190/03).

Згідно практики Європейського суду з прав людини серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (п.40 рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12 грудня 1991 року, заява №12718/87).

При цьому слідчий суддя, бере до уваги, характеризуючі дані особи підозрюваної ОСОБА_4 , її вік, вдова, має на утриманні двох малолітніх дітей (зі слів), раніше не судима.

Суд також бере до уваги те, що підозрювана обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч. 3 ст. 332 КК України, зумовлений корисливими інтересами, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, характер інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, за підозрою у вчиненні нею в умовах воєнного стану, свідчить про наявність достатніх підстав для критичної оцінки моральних якостей підозрюваного, що підтверджує ймовірність його свідомої непроцесуальної поведінки. Відтак, вимагає контролю за поведінкою підозрюваної.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, особливо в умовах воєнного стану, який запроваджений на території України.

У справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, слідчий суддя оцінює суворість можливого покарання для підозрюваного та визнає за реальну небезпеку можливість здійснення ним перешкод слідству у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, дотримуючись принципів співрозмірності між тяжкістю кримінальних правопорушень (характером кримінального правопорушення згідно оголошеної підозри) та характером цього запобіжного заходу.

Задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Частиною 5 ст. 182 КПК України визначено, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховую практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 та інкриміноване кримінальне правопорушення, характер та обставини його вчинення.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задоволити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 03 березня 2026 року включно, в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави у 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на підозрювану передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження. А розмір застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні і стимулюватиме його подальшу поведінку.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-194, 196-197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задоволити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03 березня 2026 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Взяти підозрювану ОСОБА_4 під варту в залі суду.

Строк дії ухвали до 03 березня 2026 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 199 680 (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк : ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

У разі внесення застави зобов`язати підозрювану ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора, та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки на строк до 03 березня 2026 року включно, тобто в межах строку досудового розслідування:

- не залишати без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду територію Коломийського району Івано-Франківської області;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб, родичів.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення копії даної ухвали.

Повний текст ухвали - 07.01.2026.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1