ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/8405/25 Провадження№ 1-кп/636/1567/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у спрощеному провадженні в залі суду в м. Чугуїв кримінальне провадження № 02000079 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільхуватка Великобурлуцького району Харківської області, українця, громадянина України, із середньо освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України за встановлених, у судовому засіданні, обставин.

Так, 08.09.2025 близько 16 год. 00 хв. в парковій зоні, розташованої по вул. Паркова в с-щі. Великий Бурлук, Куп`янського району Харківської області, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт. Під час даного конфлікту, ОСОБА_3 на підставі раптово виниклого умислу направленого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , діючи навмисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання наслідків, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область лівого ока. Від отриманого удару ОСОБА_4 впав на землю. Після цього ОСОБА_3 припинив свої протиправні дії та пішов у невідомому напрямку.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді, синця в лівій навколоочній ділянці, садна в області лівої верхньої повіки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/175-Ч/25 від 12.09.2025 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно з п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Наведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до заяви обвинуваченого ОСОБА_3 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомленням з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка була підписана в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. ОСОБА_6 згоден з встановленими досудовим розслідуванням обставинами кримінального проступку та розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, без його виклику та без проведення судового розгляду в судовому засіданні та ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження.

До обвинувального акту долучено заяву потерпілого ОСОБА_4 від 26 вересня 2025 року, в якій зазначено, що він згоден із встановленими під час досудового розслідування обставинами, зміст яких йому роз`яснено, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, яке передбачене ч. 1 ст. 394 КПК України, не заперечує проти розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Відповідно до частини 4 статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України повністю доведена.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.

При вирішенні питання про вид та міру покарання винному ОСОБА_3 суд враховує його щире каяття, та визнає цю обставину, відповідно до ст. 66 КК України, такою, що пом`якшує його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання винного, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, віднесеного законодавством до кримінальних проступків, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, його відношення до скоєного кримінального проступку та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в мінімальних межах санкції відповідної частини статті.

Так, згідно вимог ст. 71, ч.3 ст. 78 КК України та роз`яснень, що містяться в п. п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, визначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Оцінюючи питання призначення покарання обвинуваченому та порядок його виконання, суд виходить із наступного.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив нове кримінальне правопорушення після ухвалення вироку Машівського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2023 року, відповідно до якого засудженому було призначено покарання у виді у виді громадських робіт строком 180 годин, яке на момент розгляду даного кримінального провадження не відбув, про що свідчать дані органу пробації та відповідні документи у справі.

Після постановлення вказаного вироку, але до повного відбуття призначеного покарання, обвинувачений вчинив новий злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно ст. 71 КК України передбачає порядок призначення покарання за сукупністю вироків.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання засуджений вчинить нове кримінальне правопорушення, суд призначає покарання за новий злочин і повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Однак, як роз`яснено у практиці Верховного Суду (зокрема, постанови від 06.06.2019, 10.11.2021 та ін.), застосування ст. 71 КК України є обов`язковим лише тоді, коли: попереднє покарання було призначене до відбування, і воно може бути приєднане до нового покарання з урахуванням правил ст. 72 КК України.

У даному кримінальному провадженні суд встановив, що попередній вирок передбачав покарання у виді громадських робіт. Це покарання є самостійним видом і не може бути частково чи повністю приєднане до іншого виду покарання, якщо новим вироком призначається інший вид покарання, який не є однорідним або не підлягає складанню відповідно до закону.

У відповідності до ст. 72 КК України встановлює порядок складання різних видів покарань.

Згідно ч. 4 ст. 72 КК України визначає: при складанні покарань різні види покарань підлягають зарахуванню відповідно до правил, встановлених цією статтею.

Частини 13 ст. 72 КК України прямо передбачають, до яких видів покарань може застосовуватися складання (наприклад, обмеження волі, позбавлення волі, арешт, виправні роботи, штраф за певних умов тощо).

Громадські роботи не можуть бути трансформовані або зараховані до іншого виду покарання, якщо новим вироком призначається інший вид покарання, крім випадків, прямо передбачених законом. Таких випадків закон не містить.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що: складання покарання у виді громадських робіт з новим покаранням неможливе з точки зору механізму, визначеного ст. 72 КК України.

Відповідно, неможливо застосувати ст. 71 КК України, оскільки відсутні законні підстави для приєднання невідбутої частини попереднього покарання до покарання, призначеного цим вироком.

З огляду на норми ст. 71 та ст. 72 КК України, а також з урахуванням виду та характеру попереднього та нового покарання, суд приходить до висновку, що: попередній вирок Машівським районним судом Полтавської області від 07 квітня 2023 року, про призначення покарання у виді громадських робіт підлягає самостійному виконанню.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечить реалізацію принципів індивідуалізації покарання, невідворотності його відбування та узгоджується з усталеною судовою практикою, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_3 не обиралися.

Керуючись ст. ст. 174, 368, 369, 370, 373, 374, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.

Вирок Машівського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2023 року, яким ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт - виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Суддя ОСОБА_1