Справа № 173/1636/22
Номер провадження1-кп/173/155/2025
03 листопада 2025 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, військовозобов`язаного лейтенанта запасу, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України,
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Згідно із Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Указом Президента України № 342/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено з 25 травня 2022 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб.
Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.
Так, встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним лейтенантом запасу та особою із числа резервістів в особливий період, 18 серпня 2022 року отримавши від ІНФОРМАЦІЯ_2 повістку на 19 серпня 2022 року для уточнення облікових даних, в зазначений день в повістці ОСОБА_5 не прибув. 22 серпня 2022 року при повторному сповіщенні, ОСОБА_5 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташований за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з проведенням призову громадян за мобілізацією відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 106 Конституції України, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, де згідно документів особової справи ОСОБА_5 встановлено, що він останній раз проходив медичний огляд 14.05.2019, результат придатний для військової служби, та відповідно до абз. 3 п. 3.2 Наказу № 402 від 14.08.2008 МОУ «Про затвердження Положення пор військову-лікарську експертизу в ЗСУ» повторного медичного огляду не потребує, крім того є резервістом офіцерського складу.
22.08.2022 о 17 год. 00 хв. ОСОБА_5 в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , отримав бойову повістку на 08 год. 00 хв. 23.08.2022, в якій був попереджений про відповідальність відповідно до положення ст. 17, 65 Конституції України та ст. 336 Кримінального кодексу України, яку він підписав особисто.
Однак, ОСОБА_5 не бажаючи виконувати загальний обов`язок відбувати військову службу, покладеного на громадян України, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення ст. 65 Конституції України, ст. 1, ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, ст. 17 Конституції України, діючи умисно, протиправно, маючі на меті ухилитися від призову за мобілізацією, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо призову за мобілізацією, будучи військовозобов`язаним та резервістом офіцерського складу, та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмовився від призову на військову службу за мобілізацією та проходження військової служби, та умисно не з`явився на відправлення у зазначений у повістці пункт і строк о 08 год. 00 хв. 23.08.2022 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , для проходження військової служби.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому правопорушення. Пояснив, що дійсно у 2022 він отримав повістку-виклик до військомату, але за даною повісткою для проходження медичного огляду не прийшов. В подальшому працівниками відділу комплектування та соціальної підтримки він був доставлений до приміщення відділу, пройшов медичний огляд і був визнаний придатним до несення військової служби та йому була вручена бойова повістка. У призначений день та час він не з`явився для відправлення на військову службу, так як не готовий нести військову службу, боїться крові та не є «воїном» за особистими якостями характеру. Крім того, він проживає з бабусею похилого віку ОСОБА_6 , яка за довідкою ЛКК №431 від 22.07.2025 року потребує постійного довготривалого лікування, та він здійснює за нею догляд та утримання, так як його мати перебуває за кордоном, на підтвердження чого надав свідоцтво про смерть дідуся ОСОБА_7 , документи на постійне проживання іноземця ОСОБА_8 (його матері) в республіки Казахстан з 2017 року по теперішній час, трудовий контракт ОСОБА_9 від 01.03.2022 року на 2022 рік в якому місцем роботи визначено м. Актау Казахстан. Додав, що на даний час займається оформленням відстрочки від мобілізації у зв`язку з доглядом за бабусею.
Оскільки обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор, також не оспорював фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає не доцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочинів, які ніким не оспорюються.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, який критично ставиться до скоєного, щиро розкаюється, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити покарання, з урахуванням обставин які як пом`якшують, так і обтяжують відповідальність обвинуваченого, його ставлення до скоєного, за ст. 366 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та частково дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ст. 366 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призивом осіб із числа резервістів в особливий період.
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд, відповідно до положень ст. 66 КК України визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України судом не встановлено.
Разом з цим, суд приймає до уваги досудову доповідь органу пробації від 05.01.2024, згідно з якої орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінює як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливо без обмеження або позбавлення волі на певний строк. Проте висновок досудової доповіді має рекомендаційний характер.
Згідно з роз`ясненнями п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».
Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
За таких обставин, судом враховано, що ОСОБА_5 критично ставиться до скоєного, має постійне місце проживання, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, наявність обставин, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин що обтяжують покарання, а також те, що вчинене ним кримінальне правопорушення віднесене до не тяжкого злочину, суд вважає за необхідне визначити йому міру покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ст. 336 КК України.
Разом з цим, судом встановлено, що обвинувачений визнав свою вину в інкримінованому злочині за обставин встановлених судом.В судовому засіданні обвинуваченим надано докази того, що останній піклується про рідну бабусю ОСОБА_6 , яка за станом здоров`я потребує постійного догляду, що підтверджується наданими медичними документами. Крім того, наданими копіями свідоцтв про народження підтверджено ступінь спорідненості між обвинуваченим та ОСОБА_6 . Разом з цим, обвинуваченим також підтверджено відсутність інших родичів, які б могли піклуватися про бабусю, оскільки його мати ОСОБА_10 згідно з наданих документів постійно проживає та працює в республіці Казахстан. Чоловік бабусі ОСОБА_7 помер. При цьому, суд не приймає до уваги заяву ОСОБА_5 згідно з якою останній фактично проживає за місцем реєстрації ОСОБА_6 підписану свідками, оскільки вказана заява не містить ознак офіційного документа в розумінні діючого законодавства України. За таких підстав суд вважав можливим застосувати до ОСОБА_5 ст. 75, 76 КК України та надати можливість обвинуваченому виправитись та інтегруватись у суспільство без відбування призначеного покарання.
Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», не лише покарати за вчинення кримінального правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, а також запобігти вчиненню ним так і іншими особами злочинів.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України.
Запобіжний захід у підготовчому судовому засіданні та під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не обирався і на даний час немає підстав для його обрання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 363-368, 370, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1