КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
______________________________
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/36366/24

Провадження № 1-кп/947/605/25

06.11.2025 року

місто Одеса

ВСТУПНА ЧАСТИНА

Київський районний суд м. Одеси, у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, об`єднанні в одне провадження ЄРДР № 0001339 від 09.05.2020року та ЄРДР № 0000003 від 16.01.2021 року у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонопартизанськ Свердловського району Луганської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Краснодонського місцевого суду Луганської області від 27.02.2013 року за ч.2 с.187, ч.4 ст.187, ч.5 ст.186, ч.1 ст.121, ч.2 ст.162, ч.2 ст.146, ч.2 ст.122 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна (07.04.2013 року звільнений з Слав`яносербської випрвної колонії № 60 Луганської області, у зв`язку із відбуттям строку покарання) обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 та ч.2 ст.345-1 КК України

Сторони кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Історія кримінального провадження.

01.07.2020 року з Одеської місцевої прокуратури № 1 до Київського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0001339 від 09.05.2020року, у відношенні ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345-1 КК України (Справа в суді № 947/17768/20).

13.07.2020 року ухвалою суду у кримінальному провадженні Справа в суді № 947/17768/20 призначено підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 20.08.2020 року у цьому кримінальному провадженні призначено судовий розгляд.

04.02.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання прокурора, зупинено кримінальне провадження Справа в суді № 947/17768/20, а ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345-1 КК України оголошено у розшук, у зв`язку із постановою старшого слідчого СВ Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про зупинення кримінального провадження та оголошення у розшук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000003 від 16.01.2021 року за ч.1 ст.115 КК України.

04.07.2024 року ОСОБА_3 затримано на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.01.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 16.01.2021 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

14.11. 2024 року з Київської окружної прокуратури м. Одеси до Київського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 16.01.2021 року, у відношенні ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (Справа в суді № 947/36366/24).

14.11.2024 року ухвалою суду у кримінальному провадженні Справа в суді № 947/36366/24 призначено підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 05.12.2024 року у цьому кримінальному провадженні призначено судовий розгляд.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2024 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (ЄРДР № 0000003 від 16.01.2021 року) Справа в суді № 947/36366/24 об`єднано з іншим кримінальним провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345-1 КК України, (ЄРДР № 0001339 від 09.05.2020 року) Справа в суді № 947/17768/20, якому присвоїти загальний № 947/36366/24.

06.11.2025 року за результатами судового розгляду матеріалів кримінального провадження, об`єднаних в одне провадження ЄРДР № 0001339 від 09 травня 2020 року та ЄРДР № 0000003 від 16 січня 2021 року у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 115 та частиною другою статті 345-1 Кримінального кодексу України, постановлено вирок суду.

Суд, дослідивши всі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що за епізодом, кваліфікованим за ч. 1 ст. 115 КК України, вина обвинуваченого не доведена поза розумним сумнівом, а тому на підставі пункту 2 частини першої статті 373 КПК України ОСОБА_3 виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене саме ним.

Водночас, за другим епізодом, кваліфікованим за ч. 2 ст. 345-1 КК України, суд визнав ОСОБА_3 винним, оскільки його вина у вчиненні цього злочину доведена належними та допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду, та призначив покарання у межах санкції зазначеної норми закону.

З урахуванням того, що обвинувачення стосувалося двох окремих кримінальних епізодів, суд вважає за необхідне навести мотивувальну частину вироку щодо кожного епізоду окремо, з детальним аналізом доказів, обставин події, правової кваліфікації діяння та висновків суду щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення. Такий підхід відповідає вимогам частини другої статті 374 КПК України, забезпечує повноту судового рішення, зрозумілість його мотивів та дотримання принципу індивідуалізації кримінальної відповідальності.

ЕПІЗОД № 1 (ч.2 ст.345-1 КК України ЄРДР № 0001339 від 09.05.2020 року).

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

09.05.2020 року о 16:40 год., журналіст друкованого засобу масової інформації - газети «Правовий контроль» ОСОБА_10 , маючи редакційне завдання на збір фото/відео/аудіо матеріалів з заходів, присвячених 8 та 9 травня, які відбувались у місті Одесі та відповідну журналістську прес-карту, прибув до меморіалу «411 батареї» та перебуваючи навпроти буд. АДРЕСА_3 , вів пряму

трансляцію з місця події. В цей же час за вказаною адресою також знаходився

ОСОБА_3 . Побачивши на шиї ОСОБА_10 бедж з журналістською прес-картою та переконавшись у тому, що останній дійсно є журналістом, у ОСОБА_3 виник умисел на перешкоджання здійсненню останнім законної професійної діяльності, а саме на припинення відео трансляції та спричинення йому легких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_10 ззаду, в той час як той вів пряму трансляцію та кулаком правої руки наніс один удар в потиличну ділянку голови справа останньому, чим спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді синця голови, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після вчинення вказаних дій, ОСОБА_3 місце кримінального правопорушення покинув, а ОСОБА_10 самостійно звернувся по допомогу до медичного центру

«IntoSana», що по вул. Варненській 2а в м. Одесі.

Стаття (частина статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне заподіяння журналісту легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із здійснення цим журналістом законної професійної діяльності.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачена відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначив, що стороною обвинувачення надано та судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивній істині, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності дають підстави визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345-1 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Правова позиція сторони захисту.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що 09 травня 2020 року дійсно перебував у районі меморіального комплексу «411 батарея» в місті Одесі, де відбувалися заходи, присвячені 8 та 9 травня. Обвинувачений не заперечував, що на місці події став свідком певної напруженої обстановки між окремими групами осіб, частина з яких вела відеозйомку, висловлювала суперечливі коментарі, що, на його думку, носили провокативний характер. У ході цих подій він помітив громадянина, який знімав на телефон або інший пристрій хід заходів, та з яким у нього виникла коротка словесна перепалка, що згодом переросла у незначний фізичний контакт. ОСОБА_3 визнав, що саме він торкнувся ОСОБА_10 , однак наголосив, що не мав умислу на заподіяння тілесних ушкоджень і не усвідомлював, що його дії можуть бути розцінені як напад. Він також категорично заперечив наявність будь-якого умислу на перешкоджання професійній діяльності журналіста, оскільки, за його словами, він не знав і не міг достеменно знати, що особа, з якою виник конфлікт, є журналістом. Пояснюючи свої дії, обвинувачений зазначив, що сприймав ОСОБА_10 не як представника засобу масової інформації, а як особу, яка діє з політичною метою, пов`язану, за його суб`єктивним сприйняттям, із так званою «партією Шарія», діяльність якої в той час викликала у суспільстві гострі суперечки. На думку обвинуваченого, поведінка потерпілого була провокативною, емоційно зухвалою, спрямованою на створення конфліктної ситуації та привернення уваги. ОСОБА_3 зазначив, що не заперечує сам факт інциденту та обставини його місця і часу, проте категорично заперечує кваліфікацію своїх дій як умисного перешкоджання журналістській діяльності. Він підкреслив, що не бачив жодних чітких ознак журналістського статусу у ОСОБА_10 , а саме відсутність видимої техніки для професійної зйомки, посвідчення чи інших атрибутів представника офіційного медіа. Обвинувачений пояснив, що його дії були імпульсивною реакцією на словесні провокації, а не усвідомленим злочинним умислом. Він щиро шкодує про сам факт конфлікту, однак наполягає, що його поведінка не мала на меті перешкодити свободі слова або професійній діяльності журналіста, а носила виключно побутовий, емоційно-конфліктний характер без будь-яких ознак злочину проти представника засобу масової інформації. Він підкреслив, що не мав мети перешкоджати діяльності журналіста, оскільки не знав і не міг знати про його професійний статус, не бачив посвідчення чи інших атрибутів журналіста, всі хто (інші особи) також знімали на телефон, а його дії були виключно реакцією на провокаційні, на його думку, дії потерпілого.

Сторона захисту категорично заперечує доводи сторони обвинувачення щодо наявності у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345-1 Кримінального кодексу України, вважаючи обвинувачення надуманим, необґрунтованим та таким, що не підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Об`єктивна сторона злочину не доведена, оскільки стороною обвинувачення не встановлено, що потерпілий під час інциденту виконував професійні обов`язки журналіста. З відеозаписів події від 09.05.2020 року видно, що потерпілий ОСОБА_11 не мав жодних ознак, які б дозволяли ідентифікувати його як журналіста відсутні бейдж, жилет, мікрофон, посвідчення, штатив чи будь-яке інше професійне обладнання. Відтак, ОСОБА_12 об`єктивно не міг знати про статус потерпілого як журналіста, а отже, не мав умислу на перешкоджання його законній діяльності.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення також відсутня, оскільки обвинувачений діяв у стані особистого конфлікту, викликаного неприязними стосунками, а не з метою перешкодити професійній діяльності журналіста. Намір, який охоплює свідоме бажання вплинути на діяльність представника ЗМІ, стороною обвинувачення не доведено.

Докази, подані стороною обвинувачення, не є належними і допустимими. Потерпілий і свідки не з`явилися до суду, тому їхні показання не були перевірені у відкритому судовому засіданні, що суперечить вимогам ст. 23 КПК України про безпосередність дослідження доказів. Таким чином, посилання прокурора на матеріали досудового розслідування без підтвердження у суді не можуть бути використані для обґрунтування вини.

Кваліфікація за ч. 2 ст. 345-1 КК України є юридично помилковою, оскільки в діях ОСОБА_12 вбачається склад лише ч. 1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження). Водночас, вказане правопорушення є кримінальним проступком згідно з ч. 2 ст. 12 КК України, а з моменту події (травень 2020 року) минув строк давності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, що є безумовною підставою для закриття провадження.

Таким чином, обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345-1 КК України, є недоведеним та таким, що суперечить фактичним обставинам справи і положенням закону. Дії ОСОБА_12 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження у цій частині закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Суд, ухвалюючи вирок, виходить із конституційного принципу презумпції невинуватості: відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; при цьому ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічний імператив закріплено у ч. 2 ст. 17 КПК України: особа підлягає виправданню, якщо сторона обвинувачення не доведе її винуватість поза розумним сумнівом.

З урахуванням засад змагальності (ст. 22 КПК України), предмета доказування (ст. 91 КПК України) та розподілу обов`язку доказування (ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доведення покладається на сторону обвинувачення), суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного процесуального рішення (ст. 94, 8689, 84 КПК України). Вирок ухвалюється на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, із викладенням мотивів прийнятого рішення (ст. 370, 373374 КПК України).

Оцінивши показання обвинуваченого, інші докази, надані сторонами й досліджені судом у межах безпосередності та судового розгляду, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345-1 КК України (умисне заподіяння журналісту легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із здійснення цим журналістом законної професійної діяльності), доведена поза розумним сумнівом сукупністю наведених нижче належних і допустимих доказів:

Документи, речовині докази, висновки експертів.

-Повідомлення на гарячу лінію 102 від 09.05.2020 року, відповідно до якого співробітники лікарні «IntoSana», повідомляють, що до них звернувся громадянин ОСОБА_10 , з травмами голови та повідомив, що на меморіалі «411 батарея», на нього був здійснений напад.;

-Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 09.05.2020 року, відповідно до якого громадянин ОСОБА_10 повідомив про вчинення щодо нього протиправних дій невстановленою на той момент особою. У своїй заяві ОСОБА_10 зазначив, що під час перебування на меморіалі «411 батарея» у місті Одесі, орієнтовно о 16 годині 40 хвилин, коли він здійснював пряму трансляцію заходів, присвячених 89 травня, до нього підійшов невідомий чоловік, який наніс йому удар у потиличну ділянку голови, внаслідок чого він відчув біль і припинив відеозйомку. У зв`язку з цим заявник просив правоохоронні органи вжити належних заходів реагування, передбачених законодавством, для встановлення особи, яка вчинила протиправні дії, та притягнення її до відповідальності у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.;

-Редакційне завдання (засвідчена належним чином копія), відповідно до якого шеф редактор друкованого засобу масової інформації Газета «Правовий контроль» ОСОБА_13 видав редакційне завдання спеціальному кореспонденту ОСОБА_10 (редакційне посвідчення № 285 ОПКУ, дійсне до 31 грудня 202 року, для відрядження на наступне завдання: Збір фото/відео/аудіо матеріалів з заходів, присвячених 9 та 9 травня, які будуть відбуватися у місті Одеса. Опитування учасників заходів, фіксація панорамних фонів, запис стенда пів та коментарів подій, тощо.;

-Посвідчення журналіста № 285 (засвідчена належним чином копія), відповідно до якого ОСОБА_10 являється спеціальним кореспондентом друкованого засобу масової інформації Газета «Правовий контроль» та має право на збір фото/відео/аудіо матеріалів в рамках виконання редакційного завдання.;

-Консультативний висновок лікаря невідкладної допомоги лікарні «IntoSana» (засвідчена належним чином копія) від 09.05.2020 року, відповідно до якого у громадянина ОСОБА_10 встановлено наступний діагноз: тупа травма голови, легка ЗЧМТ, струс мозку легкого ступеня, забій м`який тканей потиличної області.;

-Картка амбулаторного хворого лікарні «IntoSana» (засвідчена належним чином копія) від 09.05.2020 року, відповідно до якої громадянину ОСОБА_10 надано відповідну невідкладну медичну допомогу із застосуванням лікарських засобів та огляд.;

-Протокол огляду предмету від 12.05.2020 року з ілюстрованою фото таблицею та додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого досліджено фіксацію подій 09 травня 2020 року, які мали місце поблизу меморіального комплексу «411 батарея» у місті Одесі, орієнтовно біля будинку №121 корпус 1 по вул. Дача Ковалевського. З аналізу переглянутих атеріалів убачається, що події розгорталися на відкритій ділянці місцевості, де перебувала значна кількість людей, частина з яких мала захисні маски на обличчях, дехто тримав у руках прапори, а поруч були припарковані транспортні засоби. Обстановка свідчить, що в цей час відбувався публічний захід. Зафіксовано особу чоловічої статі, одягнену у джинси синього кольору, светр білого кольору з горизонтальними смугами темного відтінку та сумку чорного кольору через плече. На обличчі особи помітна захисна маска темного кольору. Чоловік рухається у напрямку іншого учасника події, який стоїть спиною до камери та здійснює відеозйомку або пряму трансляцію за допомогою мобільного пристрою. У певний момент на відеозаписі чітко фіксується підхід цієї особи ззаду до оператора трансляції, після чого останній отримує удар у потиличну ділянку голови, що підтверджується характерним рухом руки нападника та реакцією потерпілого його корпус різко відхиляється вперед, а відеозйомка припиняється. Після нанесення удару вказана особа швидко залишає місце інциденту, відходячи у бік припаркованих автомобілів. Подальші кадри відеозапису демонструють скупчення присутніх, кількох громадян, що підходять до потерпілого, очевидно намагаючись з`ясувати обставини події. На записі видно, що потерпілий продовжує тримати мобільний пристрій, однак фіксація події фактично завершується, що свідчить про припинення прямої трансляції у зв`язку із застосуванням до нього фізичного насильства. Під час подальшого дослідження судом встановлено, що особа, яка нанесла удар, за зовнішніми ознаками збігається з обвинуваченим ОСОБА_3 , що підтверджується візуальними характеристиками його зовнішності, зокрема будовою тіла, одягом та кольоровими ознаками, зафіксованими на відео. Досліджені матеріали мають безпосереднє значення для встановлення об`єктивної істини у справі, оскільки вони підтверджують факт нападу, його місце, час, спосіб та характер дій нападника, а також об`єктивно демонструють взаємне розташування учасників події.;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з ілюстрованою фото таблицею від 13.05.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 , упевнено вказав на особу, зображену на фотознімку під № 2 з 4 представлених, зазначивши, що саме ця особа під час подій 09 травня 2020 року нанесла журналісту ОСОБА_10 удар у потиличну ділянку голови. Свідок пояснив, що добре запам`ятав зовнішність нападника, оскільки перебував неподалік місця інциденту, бачив момент наближення цієї особи до потерпілого та характерний одяг. Таким чином, відповідно до змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.05.2020 року, свідок ОСОБА_14 впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу, яка нанесла тілесні ушкодження журналісту ОСОБА_10 ;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з ілюстрованою фото таблицею від 13.05.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 , упевнено вказав на особу, зображену на фотознімку під № 3 з 4 представлених, зазначивши, що саме ця особа під час подій 09 травня 2020 року нанесла журналісту ОСОБА_10 удар у потиличну ділянку голови. Свідок пояснив, що добре запам`ятав зовнішність нападника, оскільки перебував неподалік місця інциденту, бачив момент наближення цієї особи до потерпілого та характерний одяг. Таким чином, відповідно до змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.05.2020 року, свідок ОСОБА_15 впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу, яка нанесла тілесні ушкодження журналісту ОСОБА_10 ;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з ілюстрованою фото таблицею від 13.05.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 упевнено вказав на особу, зображену на фотознімку під № 1 з 4 представлених, зазначивши, що саме ця особа під час подій 09 травня 2020 року нанесла журналісту ОСОБА_10 удар у потиличну ділянку голови. Свідок пояснив, що добре запам`ятав зовнішність нападника, оскільки перебував неподалік місця інциденту, бачив момент наближення цієї особи до потерпілого та характерний одяг. Таким чином, відповідно до змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.05.2020 року, свідок ОСОБА_16 впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу, яка нанесла тілесні ушкодження журналісту ОСОБА_10 ;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з ілюстрованою фото таблицею від 13.05.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 упевнено вказала на особу, зображену на фотознімку під № 2 з 4 представлених, зазначивши, що саме ця особа під час подій 09 травня 2020 року нанесла журналісту ОСОБА_10 удар у потиличну ділянку голови. Свідок пояснив, що добре запам`ятав зовнішність нападника, оскільки перебував неподалік місця інциденту, бачив момент наближення цієї особи до потерпілого та характерний одяг. Таким чином, відповідно до змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.05.2020 року, свідок ОСОБА_17 впізнала обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу, яка нанесла тілесні ушкодження журналісту ОСОБА_10 ;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з ілюстрованою фото таблицею від 14.05.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_18 упевнено вказав на особу, зображену на фотознімку під № 1 з 4 представлених, зазначивши, що саме ця особа під час подій 09 травня 2020 року нанесла журналісту ОСОБА_10 удар у потиличну ділянку голови. Свідок пояснив, що добре запам`ятав зовнішність нападника, оскільки перебував неподалік місця інциденту, бачив момент наближення цієї особи до потерпілого та характерний одяг. Таким чином, відповідно до змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.05.2020 року, свідок ОСОБА_18 впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу, яка нанесла тілесні ушкодження журналісту ОСОБА_10 ;

-Висновок експерта № 1080 від 03.06.2020 року за результатами проведення судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень громадянина ОСОБА_10 , відповідно до якого У гр-на ОСОБА_10 виявлено наступне тілесне ушкодження: синець голови (потилиці). Дане ушкодження утворилось від дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого не відобразились. Не виключено, що дане ушкодження утворилося, як в результаті удару від тупого твердого предмета, так і в результаті удару об такий. Враховуючи морфологічні особливості ушкодження (синець багряно-синюшного кольору з зеленуватим відтінком по периферії), вважаю, що синець приблизно за 3-4 діб до початку проведення огляду, тобто могло бути утворено 09.05.2020 р.

Дане ушкодження має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Висновок з консультативного висновку лікаря невідкладної допомоги ТОВ «Медичний центр «Медікал» від 09.05.2020 р. діагноз: «Легка ЗЧМТ. Струс головного мозку легкого ступеню», не обґрунтований об`єктивними клінічними даними (в наданій медичній документації детально не описані неврологічні дані, на підставі яких встановлено цей діагноз), також виставлений на підставі одноразового огляду і не підтверджений обов`язковими параклінічними методами обстеження (ехо-, рео-, енцефалографією). Тому даний діагноз, згідно п. 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., не може бути прийнятий до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та не підлягає судово-медичній оцінці, передбаченій п. 4.9 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. Дане ушкодження нехарактерне для самоспричинення.;

-Протокол огляду предмету від 11.06.2020 року з ілюстрованою фото таблицею та додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого об`єктом огляду є події, що мали місце 09.05.2020 року, зафіксовано у кольоровому форматі з природним освітленням. На відео відображено ділянку місцевості біля меморіалу «411 батарея» у м. Одесі, поруч із багатоповерховими житловими будинками, асфальтованою проїжджою частиною та припаркованими автомобілями. На місці перебуває значна кількість людей частина одягнена у форму працівників поліції з розпізнавальними знаками НПУ, інші у цивільному одязі, з масками на обличчях, дехто тримає прапори. Далі, в кадрі з`являється особа чоловічої статі, одягнена у джинси синього кольору, светр білого кольору з горизонтальними чорними смугами, через плече якої проходить сумка чорного кольору, а на обличчі захисна маска темного кольору. Потім, зафіксовано момент, коли зазначена особа підходить ззаду до іншого чоловіка, який стоїть спиною до камери, з мобільним телефоном у правій руці, та здійснює замах правою рукою у напрямку потиличної частини голови цієї особи. Реакція останнього свідчить про отримання удару, після чого він нахиляє голову вперед, а зйомка припиняється. На наступних фрагментах видно, як потерпілий, тримаючись за голову, звертається до працівників поліції, повідомляючи про факт нападу та свій журналістський статус. На відео зафіксовано й службовий автомобіль поліції білого кольору, біля якого потерпілий дає коротке пояснення правоохоронцям. Ілюстрована фототаблиця, долучена до протоколу, містить послідовність кадрів із зазначених відеозаписів, у тому числі моменти підходу нападника, завдання удару, реакцію потерпілого, а також подальше звернення останнього до працівників поліції. У сукупності зміст протоколу, відеозаписів та фототаблиць свідчить про те, що події відбувалися в умовах публічного заходу, обстановка та учасники чітко ідентифіковані, а особа нападника має характерні зовнішні ознаки, які збігаються з обвинуваченим ОСОБА_3 .

Оцінка судом доводів захисту та спростування тверджень обвинуваченого ОСОБА_3 щодо інкримінованого за ч. 2 ст. 345-1 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17, ст.ст. 22, 9192, 94 КПК України, обов`язок доведення покладається на сторону обвинувачення, а суд оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність щодо достатності та взаємозв`язку. Стандарт «поза розумним сумнівом» означає, що встановлена у суді сукупність фактів не залишає обґрунтованих альтернативних версій події, сумісних із невинуватістю.

Диспозиція ч. 2 ст. 345-1 КК України охоплює умисне заподіяння журналісту легких тілесних ушкоджень у зв`язку із здійсненням ним законної професійної діяльності. Для кваліфікації необхідно встановити: (а) статус потерпілого як журналіста під час події; (б) факт насильницьких дій та їх наслідок (тілесні ушкодження); (в) причинний зв`язок дій із журналістською діяльністю; (г) умисну форму вини.

Доводи обвинуваченого про те, що він «не знав і не міг достеменно знати», що ОСОБА_10 є журналістом, спростовуються сукупністю прямих і похідних доказів, досліджених безпосередньо в суді: статус і повноваження: надані письмові докази (редакційне завдання, прес-карта друкованого ЗМІ «Правовий контроль») та протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками встановлюють, що Журавський діяв як журналіст і виконував завдання зі збирання матеріалів щодо заходів 89 травня.

Зовнішні ознаки та поведінка: відеозаписи фіксують пряму трансляцію, наявність бейджа/прес-карти на шиї, комунікацію з оточенням як з представником медіа. Вказані обставини очевидні для стороннього спостерігача і були видимі обвинуваченому безпосередньо перед інцидентом.

Спрямованість дій обвинуваченого: в матеріалах справи зафіксовано підхід ззаду до особи, що веде зйомку, та удар у потиличну ділянку, після якого трансляцію припинено. Така модель поведінки об`єктивно кореспондує меті перешкодити саме журналістській зйомці, а не нейтральній «побутовій» суперечці.

З урахуванням ст. 94 КПК України суд робить висновок: навіть якщо обвинувачений формально не перевіряв посвідчення, сукупність очевидних ознак і поведінки потерпілого виключає добросовісну помилку щодо його статусу. Твердження захисту є декларативними та не підтверджені жодним об`єктивним джерелом.

Аргументи про «провокативну поведінку» та нібито «приналежність до політичної сили» не мають правового значення для оцінки складу злочину: мотив (політична неприязнь, роздратування, емоційний стан) не виключає умислу на застосування насильства; жодні провокативні висловлювання не є підставою для обмеження свободи діяльності журналіста та не легалізують фізичний вплив (ст. 34 Конституції України, ст. 25 Закону України «Про інформацію»).

В силу приписів ст. 34 Конституції України, Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Стаття 25 Закону України «Про інформацію» гарантує права журналістів під час виконання професійних обов`язків, зокрема, право на здійснення записів, безперешкодний доступ до приміщень суб`єктів владних повноважень та відкритих заходів, а також право не розкривати джерела інформації. Вона також захищає журналістів від втручання, цензури та переслідувань, встановлюючи відповідальність за порушення їхніх професійних прав.

Відеоматеріали демонструють, що саме дії обвинуваченого призвели до припинення зйомки; жодних загроз із бокупотерпілого чи фізичного впливу на ОСОБА_3 до удару не зафіксовано.

Після дослідження матеріалів справи суд констатує: мав місце цілеспрямований замах правою рукою та контакт у потиличну ділянку голови, який спричинив припинення трансляції та зафіксовані медично легкі тілесні ушкодження (синець потилиці). Висновок судово-медичної експертизи належними методами відніс ушкодження до категорії легких; діагноз «струс головного мозку» обґрунтовано не врахований як такий, що не підтверджений обов`язковими параклінічними методами, однак це не нівелює факту насильства і кваліфікуючої ознаки ч. 2 ст. 345-1 КК (достатні легкі ушкодження).

Умисел у цій категорії злочинів випливає з характеру дій (цільовий удар у голову журналіста, який веде трансляцію) та їх очевидних наслідків (зупинення зйомки). Твердження про «імпульсивність» не спростовують прямого умислу: обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер дій і бажав їх настання припинення фіксації подій шляхом насильницького впливу на журналіста.

Доводи про можливу помилку у впізнанні відхиляються як неспроможні: у суді відтворено матеріали, де нападник має характерний одяг (светр білого кольору з темними горизонтальними смугами, сумка через плече), маску темного кольору, будову тіла; протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками від 13.05.2020 року та від 14.05.2020 року із ілюстрованою фототаблицею, проведений у відповідності до вимог КПК, містить упевнене впізнання свідками ОСОБА_3 як особи, що завдала удару;

Сукупність цих джерел у розумінні ст. 94 КПК формує стійку систему взаємного підтвердження і виключає обґрунтований сумнів у тотожності нападника з обвинуваченим.

З матеріалів справи вбачається, що потерпілий веде пряму трансляцію, має прес-карту/бейдж, взаємодіє з учасниками заходу як журналіст; удар нанесено в момент здійснення зйомки, після чого фіксація подій припиняється. Такі обставини вказують не лише на обізнаність обвинуваченого про вид діяльності потерпілого, а й на спрямованість дій саме на перешкоджання журналістській роботі. Ця ознака є ключовою для ч. 2 ст. 345-1 КК і в даній справі доведена сукупністю прямих доказів.

З огляду на наведене суд вважає доводи ОСОБА_3 про «неусвідомлення журналістського статусу потерпілого», «провокацію», «побутовий характер конфлікту», «незначний контакт» та «відсутність умислу» необґрунтованими. Вони спростовуються: безпосередньо дослідженими у суді відеозаписами та фототаблицями; протоколами впізнання за фотознімками; висновком судово-медичної експертизи про легкі тілесні ушкодження.

Сукупність зазначених доказів є належною, допустимою та достатньою для висновку поза розумним сумнівом про те, що обвинувачений умисно заподіяв журналісту ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням ним законної професійної діяльності, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345-1 КК України.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2024 р. (справа № 296/2948/22) підкреслив, що «суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 або ч. 2 ст. 345-1 КК України, характеризується прямим умислом: тобто особа усвідомлювала, що здійснює дію проти журналіста, виконуючого законну професійну діяльність, передбачала суспільно-небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання»

На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне заподіяння журналісту легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із здійснення цим журналістом законної професійної діяльності доведена у повному обсязі, зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для винесення обвинувального вироку.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд виходив із загальних засад, визначених статтями 50 та 65 Кримінального кодексу України, враховуючи як об`єктивні, так і суб`єктивні чинники, що характеризують ступінь тяжкості злочину та особу обвинуваченого. Судом встановлено, що ОСОБА_3 , 1980 року народження, є працездатною особою, офіційно не працевлаштований, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується за місцем проживання посередньо.

Стан здоров`я обвинуваченого задовільний, на обліку у нарколога чи психіатра він не перебував, проте відсутні підстави вважати, що його фізичний стан перешкоджає відбуванню покарання у виді позбавлення волі. Таким чином, індивідуальні дані про особу ОСОБА_3 не містять ознак, які б зумовлювали можливість застосування до нього м`якшого покарання.

Суд враховує, що злочини проти журналістів мають підвищений ступінь суспільної небезпечності, оскільки посягають не лише на фізичну недоторканність конкретної особи, а й на конституційно захищене право громадян на свободу слова та доступ до об`єктивної інформації. Дії обвинуваченого, спрямовані на припинення прямої трансляції публічного заходу шляхом застосування насильства до журналіста, порушують основоположні гарантії демократичної держави, закріплені у статті 34 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також статті 25 Закону України «Про інформацію». Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що посягання на журналіста у зв`язку з виконанням ним професійних обов`язків є особливо небезпечним діянням, яке вимагає посиленої правової реакції держави Крім того, у постановах Верховного Суду закріплено, що стандарт доказування «поза розумним сумнівом» вимагає, аби будь-які сумніви у винуватості особи були спростовані достовірними, узгодженими доказами.

Визначаючи вид і строк покарання, суд керується принципами справедливості, необхідності та достатності покарання для виправлення особи і попередження нових злочинів, передбаченими статтею 50 КК України. З огляду на те, що обвинувачений не визнав своєї вини, не висловив щирого каяття, проявив зневажливе ставлення до журналістської діяльності потерпілого, а його дії мали публічний і демонстративний характер, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. З урахуванням сукупності обставин, меж санкції, встановленої частиною другою статті 345-1 КК України, та принципу індивідуалізації покарання, суд призначає ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі. Таке покарання відповідає тяжкості вчиненого, є пропорційним і справедливим, спроможне забезпечити реалізацію мети покарання, передбаченої законом, а саме виправлення засудженого, попередження повторних злочинів та відновлення соціальної справедливості.

Суд бере до уваги й той факт, що ОСОБА_3 , окрім обставин, встановлених під час розгляду справи, є громадянином України, який брав участь у заходах із відсічі та стримування збройної агресії рф проти України. Як убачається з наданих матеріалів, обвинувачений у складі Збройних Сил України виконував завдання із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави, діючи у складних бойових умовах, із загрозою власному життю та здоров`ю. Такі дії, безумовно, свідчать про його активну громадянську позицію, виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни (стаття 65 Конституції України), а також про наявність у нього певних позитивних моральних і патріотичних якостей.

Тому суд оцінює участь обвинуваченого в бойових діях як обставину, що позитивно характеризує його особу, але не нівелює суспільної небезпечності вчиненого злочину, і враховує її при визначенні міри покарання у межах санкції статті як фактор, що дає можливість призначити строк позбавлення волі, необхідний і достатній для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд також бере до уваги, що ОСОБА_3 має подяки та заохочення від командування Збройних Сил України, отримані за участь у заходах із захисту державного суверенітету та територіальної цілісності України під час відсічі збройної агресії рф. Наявність офіційних подяк від військового командування свідчить про його належну дисциплінованість, відвагу та виконання службового обов`язку у складних умовах воєнного стану. Ці відомості характеризують обвинуваченого з позитивного боку, як особу, яка зробила внесок у спільну справу оборони держави, проявила патріотизм та громадянську відповідальність.

ЕПІЗОД № 2 (ч.1 ст.115 КК України ЄРДР № 0000003 від 16.01.2021 року).

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.

ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду у повному обсязі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, наступного змісту.

15.01.2021 року в період часу з 22:30 год. по 23:30 год. (більш точний час не встановлено) ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходився за місцем мешкання ОСОБА_20 спільної подруги з ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_4 , де разом з останнім та подругами ОСОБА_20 , ОСОБА_21 вживали спиртні напої.

В процесі спільного вживання напоїв, між ОСОБА_3 та ОСОБА_19 на ґрунті обвинувачення останнім ОСОБА_3 в безпідставних образах його співмешканки ОСОБА_22 , виник словесний конфлікт.

15.01.2021 року близько 23:35 год. ОСОБА_3 разом із ОСОБА_21 , залишили приміщення квартири ОСОБА_20 та направились за місцем свого мешкання. Однак, ОСОБА_19 бажаючи продовження дискусії з ОСОБА_3 вирішив наздогнати останнього.

У подальшому, приблизно в період часу з 23:35 год. по 23:50 год. 15.01.2021 року ОСОБА_19 наздогнав ОСОБА_21 та ОСОБА_3 поблизу будинку № 87 по вулиці Академіка Вільямса в м. Одесі та запропонував останньому поспілкуватись на одиниці.

Після того, як ОСОБА_21 відійшла на незначну відстань від співрозмовників, а останні лишились фактично один на один, у ОСОБА_3 раптово виник умисел на умисне позбавлення життя ОСОБА_19 .

Реалізуючи свій злочинний намір, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, розуміючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи злочинний умисел та мету направлену на заподіяння смерті ОСОБА_19 , ОСОБА_3 , з використанням предмету маючого колючо-ріжучі властивості, тримаючи його у правій руці умисно завдав останньому три удари (в область шиї та тулубу), спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани, яка не є проникаючою, що розташована на передній поверхні шиї зліва в нижній третині, з ушкодженням лівого грудино-ключично-соскоподібного м`яза, лівої бічної та задньої стінок трахеї, правих загальної сонної артерії та внутрішньої яремної вени, колото-різане поранення передньої поверхні живота зліва по передній паховій лінії, з ушкодженням м`яких тканин та пристінкової очеревини передньої черевної стінки зліва між середньоключичною і передньою паховою лініями, різану рану, що розташована на спині по центру в верхній третині між колохребцовими лініями на рівні 3-го грудного хребця.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_19 помер на місці.

Смерть ОСОБА_19 перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виявленим у нього колото-різаним пораненням шиї з ушкодженням правих загальної сонної артерії та внутрішньої яремної вени. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_19 з`явилась аспірація крові.

Після цього, ОСОБА_3 усвідомлюючи протиправність своїх дій втік з місця виявлення кримінального правопорушення, заховавши знаряддя злочину.

За таких обставин, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачена відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначив, що стороною обвинувачення надано та судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивній істині, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності дають підстави визнати ОСОБА_3 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, сторона обвинувачення посилається на такі докази (ч.1 ст.84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню), які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме:

-Рапорт про виявлене кримінальне правопорушення від 16.01.2021 року на ім`я начальника Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, відповідно до якого 15.01.2021 року о 23:57 год., надійшло повідомлення на «гарячу лінію 102», про те, що 15.01.2021 року о 23:56 год., за адресою: м. Одеса, Київський район, вул. Ільфа і Петрова, біля будинку № 41, виявлено труп чоловіка з перерізаним горлом. На вигляді 30-35 років у крові, можливо ножове поранення.;

-Протокол заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 16.01.2021 року, відповідно до якого громадянин ОСОБА_23 , брат загиблого потерпілого ОСОБА_19 , просить правоохоронні органи встановити дійсні обставини справи по факту вбивства його брата та притягнути винних осіб до відповідальності встановленої законом.;

-Протокол огляду місця події від 16.01.2021 з ілюстрованою фото таблицею та додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 87/1, біля аптеки «Від складу». В ході огляду місця події виявлено труп чоловіка та інше. При первинному огляді трупа в нагрудному кармані шкіряної куртки коричневого кольору всередині якого знаходиться паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчення водія, свідоцтво про право на реєстрацію транспортного засобу, три картки різних товарних мереж та картка «Приват банк». В правому нагрудному кармані було виявлено мобільний телефон марки «Айфон» у вимкненому стані, білого кольору та ключ від домофону. Трупні явища і труп дещо теплий на дотик по всій поверхні тіла, тіло прикрите одягом, трупите заклякання помірне, рівномірно рівні кута в цінах обличчя та шиї та верхніх та нижніх кінцівках. При ударі по плечі утворюється добре виражений м`язовий валик. Трупні плями блідо-фіолетового забарвлення мають круглу форму, розташовані по задній бічній поверхні тіла, ти дозованому натисканні зникають та відновлюють своє первинне забарвлення через 10-12 сек. На передній поверхні шиї зліва, в нижній третинні від виявлено горизонтально-фіксована щільно-подібної форми рана з загостреними кутами та рівними гладенькими краями, просякнутими кров`ю передній поверхні живота зліва, в середній третині попередній страховій її виявлено косо-вертикальна орієнтована на 7 і 11 год. умовного циферблату щільноподібної форми аналогічна вищеописаній рані. На стегні по центру в верхній третині виявлена горизонтальна орієнтована щільноподібної форми рана . Інші ушкодження при огляді трупа не виявлено. Під час огляду виявлено та вилучено: Змив речовини бурого кольору, й поміщено та упаковано до паперового спец пакету, особисті речі потерпілого, футболка, підштанники, спідня білизна, шкарпетки, кофта сірого кольру, штани сірого кольору, куртка сірого кольору, шапка сірого кольору, ття яке було поміщено до поліетиленового пакету бурого кольору та взуття. Мобільний телефон марки «Айфон», шкіряний гаманець, всередині паспорт, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, карта «Приват Банку», грошові кошти в сумі 55 гривень, три зв`язки з ключами, що було поміщено до спеціального пакету.;

-Протокол огляду місця події від 16.01.2021 з ілюстрованою фото таблицею та додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 87/1, біля аптеки «Від складу». В ході огляду виявлено численні плями бурого кольору та металевий ніж з полімерною рукояткою. Зроблено змиви плям бурого кольору.;

- Протокол огляду місця події від 16.01.2021 з ілюстрованою фото таблицею та додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 39, біля супермаркету «Копійка» навпроти ломбарду «Пальміра», який на момент огляду був закритий. На відстані 8 метрів від ломбарду, було виявлено плями бурого кольору, які знаходились на сніжному покритті. Даний змив був вилучений біля проїжджої частини, навпроти ломбарду «Пальміра».;

-Протокол огляду місця події від 16.01.2021 з ілюстрованою фото таблицею та додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого об`єктом огляду є приміщення квартири АДРЕСА_5 . Вхід до даного приміщення здійснюється через броньовані двері коричневого кольору. При вході мається коридор, з двох боків якого висить верхній одяг. З лівої сторони, на вішалці було виявлено куртку зеленого кольору, на рукавах якої було виявлено плями бурого кольору. Пройшовши прямо по коридору, повернувши наліво мається кухонне приміщення, де на кухонному столі було виявлено підставки з ножами з сірою ручкою, у кількості 4 шт. На кухонному столі, який знаходиться посередині кімнати, біля вікна, було виявлено мобільний телефон «Самсунг» білого кольору в чохлі фіолетового кольору у ввімкненому стані та мобільний телефон марки «Мото» чорного кольору, який на момент огляду є вимкненим. Під час огляду виявлено та вилучено: підставка з ножами з сірою рукояткою із кількості 4 шт, яку було поміщено до картонної коробки та опечатано. Жіноча куртка зеленого кольору, яку було поміщено до полімерно-пакету чорного кольору, мобільний телефон марки «Самсунг» білого кольору та мобільний телефон марки «Мото» чорного кольору, який запаковано до сейф-пакету.;

-Протокол огляду місця події від 16.01.2021 з ілюстрованою фото таблицею та додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого об`єктом огляду є приміщення квартири АДРЕСА_6 . Вхід до квартири здійснюється через одностворчасті двери. При вході зліва у ванній кімнаті було виявлено чоловічу шкіряну куртку чорного кольору, яка знаходиться у дуже вологому стані. Крім того, на стиральній машині було виявлено чоловічу бритву з насадками до неї, яка є електричною. Також у стаканчику виявлено та вилучено зубну щітку, якою, зі слів ОСОБА_21 , користується громадянин, її співмешканець, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дані речі вилучаються. Далі огляду підлягає кухня справа, де розташовано мийку, стіл, плиту, шафи з посудом. На кухні маються двері, що ведуть до приміщення балкону, двері, які знаходяться у відкритому стані. На балконі було виявлено випрасувані речі; на питання слідчого, чи є серед даних речей ті, що належать громадянину Кружиліну, громадянка ОСОБА_24 відповіла, що сушиться светр, належний останньому, який на момент огляду був у вологому стані та вилучається в ході огляду. Далі огляду підлягає кімната, в якій розташовано два ліжка. При огляді кімнати зліва на стіні було виявлено два патрони, які також було вилучено. Крім того, на дивані у куті було виявлено шкіряну сумку, в якій знаходились різні документи, що ніякого інтересу для розслідування не становлять. Далі огляду підлягає також у даному приміщенні кімнати шухлядка, в ході огляду якої було виявлено та вилучено печатку з написом « ОСОБА_25 », печатку громадської організації «Клевер», два бейджики Нова Пошта на ім`я ОСОБА_3 . Далі, під час огляду кімнати, на стіні над диваном було вилучено предмет, схожий на гранату, у зв`язку з чим було зупинено відеозйомку о 08 год. 10 хв. Далі, з участю спеціалістів-вибухотехніків, огляд продовжився, де, зі слів спеціаліста, оглядаємий ним предмет виявився муляжем. Далі, під час огляду у коридорі, було виявлено мокре взуття, яке було вилучено. Крім того, громадянка ОСОБА_21 добровільно видала свій мобільний телефон марки Redmi, також надала мобільний телефон ОСОБА_3 марки Asus синього кольору, що вказаний на зворотній частині мобільного телефону, а саме: IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , та два свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, картку ПриватБанку, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з латвійським номером.;

-Протокол слідчого експерименту від 16.01.2021 року складений за участю свідка ОСОБА_21 , який долучено до матеріалів кримінального провадження разом із електронним носієм інформації, що містить повну відеофіксацію проведених дій. Згідно з протоколом слідчого експерименту від 16 січня 2021 року, складеним за участю свідка ОСОБА_21 , встановлено загальну послідовність пересування учасників подій напередодні інциденту. Свідок зазначила, що пізно ввечері 15 січня 2021 року вона перебувала у квартирі за адресою: АДРЕСА_7 , де у компанії знайомих, серед яких був ОСОБА_3 та інші особи, відбувалося звичайне неформальне спілкування. Близько 23-ї години вона разом із ОСОБА_12 залишила помешкання та попрямувала пішки у напрямку житлового масиву, що пролягає вздовж вулиці Академіка Вільямса, рухаючись звичайним пішохідним шляхом через внутрішньоквартальні проїзди та освітлені тротуари. Під час руху, за її словами, вони спокійно розмовляли, не виявляючи ознак конфлікту чи напруженості. Експеримент проводився на місцевості в межах житлового району міста Одеси, у районі, де, за матеріалами кримінального провадження, відбулися події, що стали предметом розслідування. Свідок вказала орієнтовний напрямок руху та місце, де, за її словами, перебували вона та обвинувачений у вечірній час, а також зазначила ділянку, де між чоловіками, за її спостереженням, міг виникнути конфлікт. Безпосередніх дій чи моменту події свідок не бачила, проте за допомогою статистів окреслила загальну послідовність руху та розташування осіб у межах місцевості, що було зафіксовано на відеозаписі та долучено до матеріалів справи.;

-Висновок експерта № 39 від 09.02.2021 року з ілюстрованою фото - таблицею, за результатами проведення судово-медичної експертизи кухонного ножа, відповідно до якого на клаптях шкіри шиї зліва з раною №1, живота зліва з раною №2 та спини з раною №3, вилучених від трупа ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено:на клапті шкіри шиї зліва виявлено одне ушкодження (зазначене експертом як рана №1), яке є колото-різаним та могло утворитися в результаті дії колюче-ріжучого предмету, що має обушок та лезо, при максимальній ширині зануреної частини, не більше 2,4см. Інших пошкоджень на клапті шкіри не виявлено; на клапті шкіри живота зліва виявлено одне ушкодження (зазначене експертом як рана №2), яке є колото-різаним та могло утворитися в результаті дії колюче-ріжучого предмету, що має обушок та лезо, при максимальній ширині зануреної частини, не більше 2,2см. Інших пошкоджень на клапті шкіри не виявлено; на клапті шкіри спини виявлено одне ушкодження (зазначене експертом як рана №3), яке є різаним та могло утворитися в результаті дії леза (ріжучої кромки) ріжучого, або колюче-ріжучого предмету. Індивідуальні особливості травмуючого предмета в пошкодженнях не відобразилися. При візуальному дослідженні на представленому на експертизу ножі не виявлені сторонні накладання. При спричиненні колото-різаних ран №1 та №2 на клаптях шкіри механізм дії травмуючого знаряддя полягав в одночасній дії леза і подальшого занурення його з розривом від дії обушка та розрізанням від дії леза, а при спричиненні різаної рани №3 механізм дії травмуючого знаряддя полягав у тиску леза з протягуванням по поверхні шкіри. Не виключається можливість спричинення вищеописаних колото-різаних та різаного ушкоджень на клаптях шкіри, вилучених від трупа ОСОБА_19 клинком наданого на експертизу ножа.;

-Висновок експерта № 40 від 11.02.2021 року з ілюстрованою фото таблицею, за результатами проведення судово-медичної експертизи одягу, вилученого від трупу ОСОБА_19 , відповідно до якого На куртці виявлені пошкодження. пошкодження «1» розташоване на лівій полі, на відстані 9см від лівого

плечового шва та 16,5см від шва втачки лівого рукава. Пошкодження

представляє собою колото-різане, що могло бути спричинене пласким колюче-ріжучим предметом, що має обушок та лезо, з максимальною шириною

зануреної частини не більше 2,4см. Додаткова частина пошкодження могла

утворитися при вилученні клинка з упором на лезо.Пошкодження «2» розташоване на лівій полі, на відстані 52см від лівого плечового шва та 10см від лівого бічного шва. Пошкодження представляє собою колото-різане, що могло бути спричинене пласким колюче-ріжучим предметом, що має обушок та лезо, з максимальною шириною зануреної частини не більше 2,2см. Пошкодження «3» розташоване на спинці куртки зліва, на відстані 14см від лівого плечового шва та 1,5см від шва втачки лівого рукава. Пошкодження представляє собою різане, що могло бути спричинене лезом плаского колюче-ріжучого або ріжучого предмета. Інших пошкоджень на куртці не виявлено. На кофті виявлені пошкодження. Пошкодження «1» розташоване на лівій полі, на відстані 9см від лівого плечового шва та 21см від шва втачки лівого рукава. Пошкодження представлено трьома частинами, утвореними через складку одягу. Пошкодження представляє собою колото-різане, що могло бути спричинене пласким колюче-ріжучим предметом, що має обушок та лезо, з максимальною шириною зануреної частини не більше 2,2см. Пошкодження «2» розташоване на лівій полі, на відстані 61см від лівого плечового шва та 11см від лівого бічного шва. Пошкодження представляє собою колото-різане, що могло бути спричинене пласким колюче-ріжучим предметом, що має обушок та лезо, з максимальною шириною зануреної частини не більше 2,2см. Пошкодження «3» розташоване на спинці кофти зліва, на відстані 13,5см від лівого плечового шва та 15см від шва втачки лівого рукава. Пошкодження представляє собою різане, що могло бути спричинене лезом плаского колюче-ріжучого або ріжучого предмета. Інших пошкоджень на кофті не виявлено.

На светрі виявлено пошкодження. Пошкодження «1» розташоване на комірі зліва, біля шва втачки коміра, представляє собою наскрізне, щілиноподібне, орієнтоване косо-вертикально, довжиною 1,8см. Пошкодження представляє собою колото-різане, що могло бути спричинене пласким колюче-ріжучим предметом, що має обушок та лезо, з максимальною шириною зануреної частини не більше 2,4см. Пошкодження «2» розташоване на передній поверхні светра зліва, на відстані 50,5см від лівого плечового шва та 10см від лівого бічного шва. Пошкодження представляє собою колото-різане, що могло бути спричинене пласким колюче-ріжучим предметом, що має обушок та лезо, з максимальною шириною зануреної частини не більше 2,2см. Пошкодження «3» розташоване на спинці светра зліва, на відстані 13см від лівого плечового шва та 15,5см від шва втачки лівого рукава. Пошкодження представляє собою різане, що могло бути спричинене лезом плаского колюче-ріжучого або ріжучого предмета. Інших пошкоджень на светрі не виявлено. На футболці виявлено пошкодження. Пошкодження «1» розташоване на передній поверхні футболки зліва, на відстані 45см від лівого плечового шва та 18,5см від лівого бічного шва. Пошкодження представляє собою колото-різане, що могло бути спричинене пласким колюче-ріжучим предметом, що має обушок та лезо, з максимальною шириною зануреної частини не більше 2,2см. Пошкодження «2» розташоване на спинці футболки зліва, на відстані 12,5см від лівого плечового шва та 18,5см від шва втачки лівого рукава. Пошкодження представляє собою різане, що могло бути спричинене лезом плаского колюче-ріжучого або ріжучого предмета. Інших пошкоджень на футболці не виявлено. При спричиненні колото-різаних пошкоджень №1 та №2 на куртці, кофті, светрі та пошкодження №1 на футболці механізм дії травмуючого знаряддя полягав в одночасній дії вістря і подальшого занурення його з розривом від дії обушка та розрізанням від дії леза, а при спричиненні різаних пошкоджень №3 на куртці, кофті, светрі та пошкодження №2 на футболці механізм дії травмуючого знаряддя полягав у тиску леза з протягуванням по поверхні шкіри. Не виключається можливість спричинення вищеописаних колото-різаних та різаного пошкоджень на одязі ОСОБА_19 клинком наданого на експертизу ножа.;

-Висновок експерта № 43 від 16.02.2021 року, за результатами проведення судово-медичної експертизи ножа, вилученого під час огляду місця події, відповідно до якого на рукоятці ножа, вилученого в ході огляду місця події, в об`єктах № 3 та № 4 знайдені ядро-вмісні клітини, на клинку ножа (об`єкти № 1 та № 2) ядро-вмісніклітини не знайдені.;

-Висновок експерта № 127-236/21 від 19.02.2021 року, за результатами проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_19 , відповідно до якого при експертизі трупа ОСОБА_19 , виявлені наступні ушкодження: а) колото-різана рана №1 є не проникаючою, розташована на передній поверхні шиї зліва в нижній третині, на висоті 165 см від підошовних поверхонь стоп, з ушкодженням лівого грудино-ключично-соскоподібного м`яза, лівої бічної та задньої стінок трахеї, правих загальної сонної артерії та внутрішньої яремної вени. Рановий канал сліпо закінчується в товщі правого грудино-ключично-соскоподібного м`язу, і спрямований зліва направо, дещо зверху донизу і незначно спереду назад. Довжина ранового каналу по зонду 12,5 см;

б) колото-різане поранення передньої поверхні живота зліва по передній пахвовій лінії, що розташоване на висоті 120 см від підошовних поверхонь стоп (рана №2), з ушкодженням м`яких тканин та пристінкової очеревини передньої черевної стінки зліва між середньоключичною і передньою пахвовою лініями. Рановий канал сліпо закінчується у черевній порожнині, та йде зліва направо, дещо спереду назад і незначно знизу вгору, і довжиною по зонду від шкірної рани живота до пристінкової очеревини 5,0 см; в) рана №3 є не проникаючою, розташована на спині по центру в верхній третині між лопаточними лініями, на рівні 3-го грудного хребця, і на висоті 152 см від підошовних поверхонь стоп. Дана рана є різаною, на що вказують її морфологічні особливості: лінійна форма, загострені кінці, добре зіставні, рівні, без осаднення краї, переважання довжини рани (8,5 см) над її глибиною (1 см). За даними медико-криміналістичного дослідження (акт №23 від 18.01.21 р. 21.01.21 р.), ушкодження, вказані в п. 1 (а, б) даних підсумків, являються колото-різаними ранами, що могли утворитися в результаті дії колюче-ріжучого предмету, що має обушок та лезо, при максимальній ширині зануреної частини, не більше 2,22,4 см; рана спини, з урахуванням її морфологічних особливостей (лінійна форма, загострені кінці, добре зіставні, рівні, без осаднення краї, переважання довжини рани над її глибиною), є різаною та могла утворитися в результаті дії леза (ріжучої кромки) ріжучого або колюче-ріжучого предмета. Всі ушкодження у ОСОБА_19 , з урахуванням їх морфологічних особливостей (рани з просоченими темно-червоною кров`ю краями), а також даних судово-гістологічного дослідження (ушкодження без виражених реактивних змін), заподіяні прижиттєво, за короткий проміжок часу, обчислюваний хвилинами, до моменту настання смерті. Однаковий ступінь виразності реактивних змін в ушкодженнях не дозволяє встановити послідовність їх нанесення. Ушкодження, вказані в п. 1 (а, б) даних підсумків, як сукупності, так і окремо, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.1 (а) і п. 2.1.3 (і, к, п) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Різана рана спини спричиняє розлад здоров`я строком понад шість днів, але не більше ніж три тижні (21 день), і за цим критерієм, згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», має ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Смерть ОСОБА_19 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленим у нього колото-різаним пораненням шиї (рана №1) з ушкодженням правих загальної сонної артерії та внутрішньої яремної вени. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_19 з`явилась аспірація крові, на що вказують наступні морфологічні дані, виявлені при судово-медичній експертизі трупа: синюшність обличчя, розлитий характер трупних плям, наявність в дихальних шляхах значної кількості темно-червоної, пінистої крові, наявність дрібноплямистих крововиливів під плеврою легень, рідкий стан крові в порожнинах серця та великих судин, нерівномірне венозне повнокров`я внутрішніх органів, набряк головного мозку та легень ознаки смерті, що швидко настала. Слідів у вигляді множинних додаткових розрізів та саден-подряпин біля країв ран, які є характерними для спричинення власною рукою, при експертизі трупа не виявлено. Визначення тілесних ушкоджень, характерних для боротьби, виходить за межі компетенції судово-медичного експерта, оскільки в судовій медицині відсутні критерії визначення боротьби. Ушкоджень, характерних для самозахисту, при експертизі трупа ОСОБА_19 не виявлено. Взаєморозташування потерпілого і нападника в момент заподіяння ушкоджень могло бути різноманітним і в ході їх нанесення могло неодноразово змінюватися. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_19 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,73‰, що за життя могло відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня.;

-Висновок експерта № 126 від 18.02.2021 року за результатами проведення судово-медичної імунологічної експертизи, відповідно до якої кров потерпілого ОСОБА_19 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО. На жіночій куртці, вилученій 16.01.2021р. в ході огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_4 , знайдено кров людини. При дослідженні якої на групову приналежність виявлено антиген В, властивий групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А за системою АВО, в тому числі потерпілому ОСОБА_19 ;

-Протокол огляду предмету від 20.01.2021 року з ілюстрованою фото таблицею та додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого зафіксовано ділянку проїжджої частини та тротуару житлового району міста Одеси, з видимими сходами, що ведуть до будівлі, поруч із якою відбувалися події. На відеозаписі видно двох осіб чоловіка у темному одязі, шапці та чорному взутті, та жінку у куртці світлого кольору, з волоссям світлого відтінку, які рухаються поруч у напрямку від проїжджої частини вглиб вулиці, дотримуючись спокійної ходи. Із досліджених матеріалів вбачається, що зазначені особи ОСОБА_3 та ОСОБА_21 пересуваються разом уздовж будівлі, наближаючись до місця, де в подальшому, згідно з матеріалами справи, стався конфлікт. Будь-яких ознак агресивних дій чи суперечки у межах цього не зафіксовано.;

-Протокол огляду предмету від 21.01.2021 року з ілюстрованою фото таблицею та додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого відеозаписи охоплюють ділянку перехрестя вулиць Академіка Вільямса та Ільфа і Петрова в місті Одесі, на якій розташовані торговельні кіоски вздовж тротуару, елементи благоустрою та прилегла проїжджа частина з пішохідними переходами у вигляді букви «Г». Камери спостереження фіксують нічну пору доби, наявність штучного освітлення, рух окремих пішоходів і транспортних засобів. На відеозаписі зафіксовано послідовність подій, у ході яких у зоні торговельних кіосків з`являється кілька осіб, що рухаються у напрямку перехрестя. Зокрема, видно чоловіка та жінку, які разом перетинають проїжджу частину, після чого неподалік з`являється ще одна особа, яка, рухаючись уздовж кіосків, спирається на стіну та падає, намагаючись підвестися. У подальшому до неї підходять інші особи, а згодом на місці події зупиняється транспортний засіб, із якого виходять люди та прямують до зазначеної ділянки.

-Висновок експерта № 184 від 02.03.2021 року за результатами проведення судово-медичної імунологічної експертизи, відповідно до якої на чоловічій шкіряній куртці, вилученій за адресою проживання підозрюваного ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 , виявлені сліди крові, встановити видову приналежність якої не виявилося можливим, так як при її встановленні високочутливим методом імуноелектрофорезу в реакції електропреципітації зі всіма преципітуючими сироватками, які є в наборі відділення, отримано негативні результати.;

-Висновок експерта № 168 від 11.03.2021 року за результатами проведення судово-медичної імунологічної експертизи, відповідно до якої кров потерпілого ОСОБА_19 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою ABO. На чоловічих светрі чорного кольору та куртці сірого кольору, які належать потерпілому ОСОБА_19 , виявлена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою ABO, що не виключає її походження від потерпілого ОСОБА_19 , носія даної групової приналежності.;

-Висновок експерта № 126 від 26.02.2021 року за результатами проведення судово-медичної імунологічної експертизи, відповідно до якої кров потерпілого ОСОБА_19 відноситься до групи В з ізоаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. На десяти марлевих тампонах зі змивами, вилучених під час огляду місця події та додаткового огляду місця події, знайдена кров людини, при дослідженні на групову належність якої в об`єктах № 1-4, 6-7 (маркування відділення), виявлені антигени В та Н, властиві групі крові В з ізоаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н системи АВО (у випадку походження крові від однієї людини), у тому числі потерпілому ОСОБА_19 (носію антигенів В та Н). В об`єкті № 9 виявлені антигени А, В, Н (ізоаглютиніни не виявлені) системи АВО. Такі результати не виключають походження крові від осіб з будь-якою групою крові (у випадку походження крові від двох або більше осіб). Походження крові від потерпілого ОСОБА_19 (носія антигенів В та Н) не виключається в якості домішки. В об`єктах № 5, 8, 10 групові фактори за системою АВО не виявлено.

-Протокол затримання від 04.07.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_3 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.01.2024 року.;

-Висновок експерта № 1533 від 23.07.2024 року, за результатами проведення судово-медичної імунологічної експертизи, відповідно до якої кров підозрюваного ОСОБА_3 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти В за ізосерелогічною системою АВО.;

-Висновок експерта № 535 від 25.07.2024 року, за результатами судово-психіатричної експертизи, відповідно до якого у ОСОБА_3 свідомість не порушена. Орієнтований в обстановці, тримався природно, доступний для продуктивного контакту. Вважає себе психічно здоровим. На питання відповідав по суті, при уточнені давав пояснення. Не виявляє порушень мислення, пам`яті, будь-якої психопатологічної симптоматики. Запас знань і уявлень відповідає освіті та життєвому досвіду. Правильно розуміє сформовану судово-слідчу ситуацію. Дає короткі пояснення з приводу подій, що мали місце в період інкримінованого йому правопорушення. Емоційні реакції адекватні. Неврологічний стан: знаків органічного ураження ЦНС не виявлено. Соматичний стан: з боку внутрішніх органів без ознак гострої патології. Обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені та виявлені при дослідженні об`єктів експертизи: як слід з матеріалів кримінального провадження та дійсного судово-психіатричного дослідження, ОСОБА_3 не перебував на обліку у психіатра чи нарколога, не лікувався в психіатричних закладах з приводу хворобливого стану психіки. У поданих у матеріалах справи об`єктивних даних, характеристиках, свідченнях свідків не наведено даних про те, що ОСОБА_3 страждав на психічне захворювання або інший хворобливий психічний розлад як протягом життя, так і в період часу, коли було вчинено інкриміноване йому правопорушення. При цьому обстеженні не виявлено клінічних ознак психічного захворювання або іншого хворобливого психічного розладу. З вищевикладеного слідує, що ОСОБА_3 не страждає на психічне захворювання. В момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення він не страждав на психічне захворювання, не знаходився у хворобливому психічному стані, був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Підозрюваний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення не страждав на психічне захворювання, не знаходився у хворобливому психічному стані, а також у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, міг в повної мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Підозрюваний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в даний час не страждає на психічне захворювання або інший хворобливий розлад, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. До нього не потрібне застосування примусових заходів медичного характеру. За своїм психічним станом може предстати перед слідством та судом.;

-Висновок експерта № 29-236/21 від 08.10.2024 року, за результатами проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_19 , відповідно до якого при експертизі трупа ОСОБА_19 , виявлені наступні ушкодження: а) колото-різана рана №1 є не проникаючою, розташована на передній поверхні шиї зліва в нижній третині, на висоті 165 см від підошовних поверхонь стоп, з ушкодженням лівого грудню-ключично-соскоподібного м`яза, лівої бічної та задньої стінок трахеї, правих загальної сонної артерії та внутрішньої яремної вени. Рановий канал сліпо закінчується в товщі правого грудню-ключично-соскоподібного м`язу, і спрямований зліва направо, дещо зверху донизу і незначно спереду назад. Довжина ранового каналу по зонду 12,5 см;

б) колото-різане поранення передньої поверхні живота зліва по передній пахвовій лінії, що розташоване на висоті 120 см від підошовних поверхонь стоп (рана №2), з ушкодженням м`яких тканин та пристінкової очеревини передньої черевної стінки зліва між середньоключичною і передньою пахвовою лініями. Рановий канал сліпо закінчується у черевній порожнині, та йде зліва направо, дещо спереду назад і незначно знизу вгору, і довжиною по зонду від шкірної рани живота до пристінкової очеревини 5,0 см; в) рана №3 є не проникаючою, розташована на спині по центру в верхній третині між колохребцевими лініями, на рівні 3-го грудного хребця, і на висоті 152 см від підошовних поверхонь стоп. Дана рана є різаною, на що вказують її морфологічні особливості: лінійна форма, загострені кінці, добре зіставні, рівні, без осаднення краї, переважання довжини рани (8,5 см) над її глибиною (1 см). Приймаючи до уваги характер, механізм утворення та локалізацію ушкоджень на тілі постраждалого ОСОБА_19 , а також дані із протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_3 від 15.07.2024 р. («… В цей час ОСОБА_26 ззаду схопив мене обома руками за тулуб, тим самим заблокував мені обидві руки. Я з кармана витягнув розкладний ніж та наніс йому три удари. Один правою рукою знизу в бік в область правої ноги, другий з іншого боку на тій же висоті під свій лівий бік та ще один з лівого боку десь вище власного плеча…»), не виключено, що ушкодження, вказані в п. 1 «а, б», могли утворитись за механізмом, на який вказує підозрюваний ОСОБА_3 . Можливість утворення різаної рани спини (рана №3) на ОСОБА_19 за механізмом та положенням постраждалого та підозрюваного відносно один одного, на які вказує ОСОБА_3 , виключається.;

-Протокол слідчого експерименту від 22.10.2024 року складений за участю ОСОБА_3 який долучено до матеріалів кримінального провадження разом із електронним носієм інформації, що містить повну відеофіксацію проведених дій. Зі змісту протоколу вбачається, що зазначений слідчий експеримент проводився з метою перевірки, уточнення та відтворення обставин події, які, за даними сторони обвинувачення, мали місце 15 січня 2021 року поблизу будинку АДРЕСА_8 , де, згідно з версією досудового розслідування, між обвинуваченим ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_19 виник словесний конфлікт, що згодом переріс у фізичне протистояння, у ході якого потерпілому було заподіяно тілесні ушкодження, несумісні з життям. Проведення експерименту мало на меті встановити можливість і механізм реалізації таких дій у зазначених часових, просторових та фізичних умовах, зокрема визначити розташування учасників події, послідовність їхніх дій, напрям і кількість нанесених ударів, а також відповідність цих дій висновкам судово-медичної експертизи. Проведення вказаної слідчої дії було спрямоване на практичне відтворення ключових елементів події для оцінки їхньої узгодженості з іншими матеріалами кримінального провадження. Під час проведення експерименту обвинуваченому було запропоновано відтворити послідовність дій, які, згідно з матеріалами кримінального провадження, передували та супроводжували подію, включаючи пересування учасників, взаємне розташування сторін, використання предметів із колючо-ріжучими властивостями, характер нанесення ударів та їх орієнтовну кількість. У процесі відтворення дій фіксувалися положення осіб, відстань між ними, траєкторії рухів, а також взаємне розташування відносно об`єктів навколишнього середовища. Усі етапи експерименту супроводжувалися відео- та фотозйомкою, а отримані матеріали долучено до справи у вигляді додатку до протоколу. Водночас протокол містить загальні відомості про погодні умови, освітлення та стан місцевості, що мали значення для оцінки достовірності відтворення обставин події.

Позиція сторони захисту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повідомив суду, що вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.115 КК України не визнав та надав наступні покази.

ОСОБА_3 підтверджує, що 15 січня 2021 року він перебував у квартирі за вказаною адресою у присутності згаданих осіб, що між ними відбувалося спільне вживання алкогольних напоїв і мав місце словесний конфлікт. Він визнає факт словесної перепалки з потерпілим, зокрема зауважує, що суперечка виникла на ґрунті особистих образ, обвинувачень і взаємних емоційних висловлювань, проте наголошує, що такий конфлікт не мав гострого продовження у формі бійки всередині квартири. Ці події, за його словами, носили епізодичний та емоційний характер і не були підготовленою агресією. За його словами, ці події носили спонтанний, епізодичний характер і не мали ознак підготовленої агресії. Після виходу з квартири обвинувачений разом зі співмешканкою прямував до місця свого проживання, не маючи при собі жодних предметів, які можна було б використати як зброю, і не маючи будь-яких намірів щодо вчинення протиправних дій. Під час руху вулицею він був наздогнаний громадянином ОСОБА_19 . За словами ОСОБА_3 , ОСОБА_19 запропонував «поговорити особисто» та висловив невдоволення попереднім конфліктом. За словами обвинуваченого, ОСОБА_19 був значно більшим за нього за фізичними параметрами та поводився агресивно, внаслідок чого під час короткої словесної суперечки завдав йому незначних тілесних ушкоджень. Усвідомлюючи перевагу у силі та не бажаючи подальшої ескалації конфлікту, він вирішив припинити будь-яку суперечку й покинути місце події, діючи виключно з метою уникнення насильницького розвитку ситуації. Коли потерпілий наздогнав його на вулиці і висловив бажання «вирішити питання», між ними відбулася коротка суперечка. За словами ОСОБА_3 , він не вчиняв на потерпілого нападу, а в силу різниці в статурі та поведінці конфлікт міг набути напруженості лише за умови активних дій з боку другої особи. Він підкреслює, що у нього не було наміру нищити чи ранить когось, і що фізичного зіткнення у формі стабільної бійки не відбувалося. Обвинувачений заявляє, що під час слідчого експерименту він діяв під значним психологічним тиском, в умовах, де не було гарантованого захисту його прав. Він зазначив, що певні демонстраційні дії, відтворені під час слідчого експерименту, не відображають реальних подій, а були виконані ним під впливом обіцянок працівників поліції та прокуратури, які запевняли, що у разі повного «зізнання» його невдовзі відпустять на свободу та дадуть можливість повернутися до лав Збройних Сил України для проходження подальшої служби. Саме під впливом таких обіцянок і переконань він діяв у той момент, не усвідомлюючи наслідків своїх слів і дій, що, на його переконання, зумовило помилкове і нещире відтворення подій, яке згодом було використано стороною обвинувачення як доказ його нібито причетності до вбивства. ОСОБА_3 наполягає, що не мав умислу на позбавлення життя. Обвинувачений зазначає, що потерпілий був за фізичними параметрами значно більшим і міг виступати в ролі агресора; крім того, він перебував у стані алкогольного сп`яніння, що могло впливати на його поведінку та зумовлювати небезпечні дії. Це, на думку ОСОБА_3 , могло стати фактором, за яким ситуація ескалювала незалежно від його намірів. ОСОБА_3 наголошує на своєму статусі особи, що брала участь у відсічі збройної агресії, має відзнаки й подяки від командування, і що його подальше життя пов`язане з сімейними обов`язками та бажанням продовжити корисну службу суспільству. Саме ці обставини, на його думку, свідчать про низьку ймовірність вчинення навмисного тяжкого злочину. Він просить суд врахувати ці характеристики при оцінці можливої альтернативної інтерпретації доказів і при індивідуалізації оцінок щодо ступеня вини. ОСОБА_3 вважає, що вбивство міг учинити співмешканець ОСОБА_20 , який залишався на місці події після їхнього виходу.

На конкретні та уточнюючі запитання прокурора, що стосувалися обставин події, механізму нанесення тілесних ушкоджень, місця знаходження обвинуваченого в момент смерті потерпілого, а також походження знаряддя злочину, ОСОБА_3 відмовився надавати будь-які пояснення, посилаючись на надане йому законом право, передбачене статтею 63 Конституції України

Сторона захисту наполягає, що обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (умисне вбивство), є юридично необґрунтованим, фактично недоведеним і процесуально нікчемним, оскільки ґрунтується на доказах, отриманих із грубим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та міжнародних стандартів справедливого суду.

На думку захисника, усі ключові докази сторони обвинувачення протоколи оглядів місця події, вилучення речових доказів, біологічних зразків, протоколи слідчих експериментів були отримані з істотним відступом від вимог КПК України, без ухвали слідчого судді, без участі адвоката та без належної фіксації процесуальної послідовності дій. Такі порушення, є підставою для визнання відповідних доказів недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення прав людини та основоположних свобод.

Крім того, органом досудового розслідування не було забезпечено повноти розслідування, не встановлено знаряддя злочину, не проведено дактилоскопічних експертиз ножа, не забезпечено належне порівняння біологічних слідів, а експертизи проведені на матеріалах, отриманих у незаконний спосіб. Як наслідок, висновки експертів мають похідний характер від недопустимих джерел доказів і, відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева», застосованої ЄСПЛ, не можуть бути використані судом при постановленні вироку.

Також сторона обвинувачення не забезпечила явку жодного з ключових свідків, у тому числі осіб, на показання яких посилалася у досудовому розслідуванні, що є грубим порушенням вимог ч. 3 ст. 23 КПК України про обов`язковість безпосереднього дослідження доказів судом.

Матеріалами справи не встановлено, які саме дії вчинив ОСОБА_3 , що свідчать про умисне посягання на життя потерпілого ОСОБА_19 , відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та смертю потерпілого, а мотив та мета дій взагалі не з`ясовані. Всі ці обставини, становлять предмет доказування, стороною обвинувачення не підтверджені.

Враховуючи викладене, сторона захисту вважає, що жоден із доказів обвинувачення не відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, а сукупність цих порушень свідчить про недоведеність вини обвинуваченого поза розумним сумнівом.

Таким чином, ОСОБА_3 підлягає повному виправданню за пред`явленим обвинуваченням за ч. 1 ст. 115 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним інкримінованого злочину, що відповідає як національному законодавству, так і стандартам Європейського суду з прав людини.

Сторона захисту наполягала на тому, що аналізуючи зміст висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, та матеріали кримінального провадження у сукупності, їх співвідношенні з фактичними обставинами справи, які прокурор вважає доведеними та достатніми для прийняття обвинувального вироку, не погоджується з висунутим обвинуваченням, та вважає, що матеріали даного кримінального провадження не містять в собі достатніх доказів, які б надали змогу переконатись у тому, що ОСОБА_3 вчинив вищезазначене інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України. Таким чином сторона захисту вважає, що досудове розслідування проведено на вкрай низькому та незадовільному рівні, вже не кажучи про грубі порушення норм процесуального права, в результаті чого ОСОБА_3 підлягає виправданню на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Разом з тим, з метою дотримання змагальності сторін кримінального провадження у сукупності з завданнями кримінального провадження відповідно до ч.6 ст.22 КПК України Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В світлі загальної функції судового контролю за дотриманням прав і інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесення Судом, також дослідженні матеріали провадження, допитані свідки, які були надані стороною захисту та за згодою учасників провадження долучені до матеріалів справи.

На підтвердження своєї позиції за клопотанням сторони захисту допитані свідки, які на думку останньої спростовуються факти та обставини, викладені в обвинувальному акті, а також висунуте прокурором обвинувачення, а саме:

-Показання свідка ОСОБА_27 , який надав загальну характеристику ОСОБА_3 як особі з позитивними моральними та громадянськими якостями. Свідок пояснив, що знайомий із ОСОБА_3 протягом тривалого часу та знає його як активного волонтера, який під час збройної агресії рф допомагав фронту, зокрема займався доставкою гуманітарної допомоги, забезпеченням військовослужбовців необхідним спорядженням, пальним і продовольством. За словами ОСОБА_27 , обвинувачений завжди виявляв патріотизм, відповідальність і готовність допомагати Збройним Силам України та цивільним особам, що постраждали від бойових дій. Щодо обставин кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_3 йому нічого не відомо.

-Показання свідка ОСОБА_28 , який надав подібну загальну характеристику ОСОБА_3 . Свідок пояснив, що знайомий із ним у побуті та спільній волонтерській діяльності, де обвинувачений неодноразово проявляв себе як відповідальна, спокійна та врівноважена людина, готова допомагати іншим. За словами ОСОБА_28 , ОСОБА_3 під час активних бойових дій займався організацією збору та доставлення допомоги військовим підрозділам, підтримував поранених, сприяв евакуації цивільного населення із прифронтових територій. Свідок підкреслив, що у спілкуванні обвинувачений завжди поводився коректно, не допускав проявів агресії чи насильства, а його громадянська позиція та патріотизм заслуговують поваги. На переконання свідка, обвинувачений не належить до категорії осіб, схильних до злочинних дій, а тому інформація про його нібито участь у злочині (вбивстві) викликала у нього щире здивування. Щодо обставин кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_3 йому нічого не відомо.

Висновки суду, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши письмові, речові та електронні докази, суд виходить із основоположних засад кримінального процесу, визначених Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України, практикою Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, а жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

Згідно до частини першої статті 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Положення цієї норми конкретизуються в статті 62 Конституції України, згідно з якою ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд підкреслює, що презумпція невинуватості є не декларативною гарантією, а активним процесуальним принципом, який накладає на суд обов`язок здійснювати оцінку кожного доказу з позиції суворого дотримання вимог належності, допустимості, достовірності, а також достатності для визнання вини доведеною поза розумним сумнівом.

Відповідно до частин 13 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення, винуватість особи у його вчиненні, форма вини, мотив і мета, обставини, що впливають на ступінь тяжкості, а також обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Стаття 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, на сторону обвинувачення слідчого, прокурора, і лише в окремих випадках, передбачених законом, на сторону захисту. Таким чином, суд не може виконувати функцію доказування замість сторони обвинувачення і не має права підміняти її у доведенні вини особи.

Згідно з частиною першою статті 94 КПК України, суд оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення. При цьому, згідно з усталеною практикою Верховного Суду визнати доказ достатнім можливо лише тоді, коли він у логічній взаємодії з іншими доказами формує єдину, несуперечливу систему, що виключає будь-які обґрунтовані сумніви щодо вини особи.

Саме стандарт «поза розумним сумнівом» є єдино допустимим у кримінальному процесі, про що неодноразово наголошував і Європейський суд з прав людини. Згідно з позицією ЄСПЛ, доказування поза розумним сумнівом не означає абсолютної математичної впевненості, але передбачає таку ступінь переконаності, за якої будь-який обґрунтований сумнів у винуватості особи усувається сукупністю доказів, отриманих у законний спосіб і взаємопов`язаних між собою.

Суд також виходить із того, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у випадку недоведеності, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, тобто коли встановлені у справі обставини не дають суду можливості з достатнім ступенем переконливості зробити висновок про винуватість особи у пред`явленому обвинуваченні.

У своїй практиці Касаційний кримінальний суд Верховного Суду неодноразово зазначав, що будь-який сумнів щодо обставин події або ролі особи у ній повинен тлумачитися на користь обвинуваченого, і якщо навіть після повного дослідження доказів залишається бодай один розумний сумнів у винуватості суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Таким чином, при розгляді даного кримінального провадження суд керується принципами законності, неупередженості, рівності сторін і змагальності, зберігаючи об`єктивність оцінки кожного доказу у світлі вищезазначених засад.

Суд наголошує, що його завдання полягає не у пошуку винуватості, а у встановленні істини на підставі достовірних, допустимих і достатніх доказів, які в їх сукупності повинні формувати цілісну картину події. Відсутність таких доказів виключає можливість постановлення обвинувального вироку.

Отже, суд, дотримуючись вимог статей 17, 22, 91, 92, 94, 373 КПК України, статті 62 Конституції України та практики Верховного Суду і ЄСПЛ, приходить до висновку, що будь-який сумнів у доведеності вини ОСОБА_3 має тлумачитися на його користь, а отже, за відсутності належних, допустимих і достатніх доказів винуватості обвинуваченого, суд не має правових підстав для ухвалення обвинувального вироку.

Стороною обвинувачення до матеріалів справи долучено протоколи огляду місця події від 16.01.2021 року, проведені за адресами: АДРЕСА_9 , де було виявлено тіло потерпілого ОСОБА_19 біля аптеки «Від складу»; АДРЕСА_10 , поблизу супермаркету «Копійка»; АДРЕСА_4 помешкання ОСОБА_20 ; АДРЕСА_2 , житло обвинуваченого ОСОБА_3 .

Під час цих слідчих дій були вилучені численні об`єкти плями бурого кольору, ніж із полімерною рукояткою, предмети одягу, змиви речовини бурого кольору, окремі побутові речі.

Однак, як вбачається з висновків судово-медичних і судово-імунологічних експертиз (№ 184 від 02.03.2021, № 43 від 16.02.2021, № 126 від 18.02.2021), на ножі не виявлено жодних слідів крові чи ДНК ОСОБА_3 , а біологічні зразки, виявлені на речах у квартирі, не мають беззаперечного зв`язку з подією смерті ОСОБА_19 .

З урахуванням викладеного, суд вважає, що жоден із вилучених предметів не підтверджує поза розумним сумнівом причетність ОСОБА_12 до спричинення смерті потерпілому, а тому не може бути покладений в основу обвинувального вироку.

Стороною обвинувачення були подані численні висновки судово-медичних експертиз (№ 39, № 40, № 127-236/21, № 29-236/21). Їх аналіз свідчить, що експерти підтвердили наявність колото-різаних поранень, які могли бути спричинені предметом, подібним до ножа, вилученого під час огляду місця події.

Водночас у жодному експертному висновку не встановлено ідентифікаційного зв`язку між конкретним ножем і тілесними ушкодженнями потерпілого, а також не виявлено жодних біологічних слідів, що пов`язували б цей предмет із ОСОБА_3 ..

Експертиза № 29-236/21 від 08.10.2024 року, проведена на підставі оновлених матеріалів справи, прямо зазначає, що механізм завдання ударів, на який посилається ОСОБА_3 у своєму допиті, не виключає можливості утворення двох основних колото-різаних ран (на шиї та животі), а лише заперечує можливість утворення різаної рани спини у такий спосіб. Таким чином, сам експерт не підтвердив наявності прямих ознак навмисного нанесення множинних ударів із метою вбивства, що підтверджує версію обвинувачення про цілеспрямований умисел на позбавлення життя.

Суд вважає за доцільне зазначити, що експертний висновок не є доказом вини особи, якщо він лише встановлює медико-біологічний факт, але не встановлює причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та результатом події.

Матеріали кримінального провадження містять протокол слідчого експерименту від 16.01.2021 року, проведеного за участю ОСОБА_21 , із відеофіксацією. Суд зазначає, що свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні не допитувалася, а отже, її фактичні пояснення не перевірені у судовому порядку.

На підставі аналізу слідчого експерименту та висновків експертиз встановлено розбіжності щодо кількості та механізму нанесення поранень: під час експерименту відтворено два удари, тоді як експертиза зафіксувала три ушкодження, одне з яких в спину. Така невідповідність породжує обґрунтовані сумніви у достовірності та точності реконструкції події, а відтак виключає можливість покладення зазначеного протоколу та висновків експерта в основу обвинувального вироку без додаткової перевірки та належного підтвердження у судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання, дані під час досудового розслідування, можуть бути використані судом лише за умови їх безпосереднього дослідження у судовому засіданні. У даному випадку відеозапис слідчого експерименту відтворює реконструкцію маршруту та орієнтовні пояснення свідка, але не містить будь-яких безпосередніх даних про факт нанесення ударів чи спостереження моменту події.

Більше того, під час експерименту ОСОБА_21 лише вказала напрямок руху учасників подій, не підтвердила факт наявності зброї, конфлікту або дій, що могли свідчити про намір позбавлення життя. Таким чином, суд розцінює результати слідчого експерименту як допоміжний, ілюстративний матеріал, що не має самостійного доказового значення для встановлення вини обвинуваченого.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 87 КПК України, докази, отримані без належного процесуального контролю сторони захисту, не можуть визнаватися допустимими.

Стороною обвинувачення надано протоколи огляду відеозаписів від 2021.01.2021 року, які охоплюють ділянки перехрестя вулиць Академіка Вільямса та Ільфа і Петрова.

На відеозаписах зафіксовано двох осіб чоловіка у темному одязі та жінку у світлій куртці, які спокійно рухаються вулицею, а також іншу особу, що згодом падає біля кіосків. Проте, як справедливо зазначено стороною захисту, якість зображення не дозволяє однозначно ідентифікувати обличчя осіб, а отже, висновки про те, що на відео зображено саме ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_19 , є лише припущенням.

Більше того, на жодному із відеозаписів не зафіксовано моменту нанесення ударів чи будь-яких агресивних дій. Таким чином, ці відеозаписи не містять прямих доказів вини обвинуваченого, а їх інтерпретація прокурором носить припущувальний характер.

Суд звертає окрему увагу на обставини, за яких відбувалося проведення слідчого експерименту від 22.10.2024 року за участю обвинуваченого ОСОБА_3 .

Із наданих ним показів в суді вбачається, що під час проведення зазначеної слідчої дії обвинувачений перебував у стані психологічного тиску з боку працівників поліції та прокуратури. Останні, переконуючи його співпрацювати зі слідством, обіцяли у разі повного «зізнання» невдовзі звільнити його з-під варти та надати можливість вирушити на фронт для проходження військової служби у складі Збройних Сил України. Саме під впливом таких обіцянок і психологічного тиску ОСОБА_3 погодився відтворювати на відеозаписі дії, які ймовірно не відповідали фактичним обставинам події.

Вказані обставини свідчать, що під час слідчого експерименту обвинувачений діяв не вільно, а під впливом спотвореного уявлення про можливі наслідки співпраці з органом досудового розслідування, що несумісне з принципом добровільності надання показань.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, здобуті внаслідок істотного порушення прав людини, зокрема, коли особу змушують свідчити проти себе або надають неправомірні обіцянки, які можуть вплинути на її волевиявлення.

Суд зазначає, що будь-яке зізнання, отримане під впливом обіцянок, погроз або психологічного тиску, навіть якщо воно не супроводжувалося фізичним насильством, підриває справедливість усього кримінального процесу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що протокол слідчого експерименту від 22.10.2024 року не відповідає вимогам ст.ст. 86, 87, 104, 223 КПК України, був отриманий із порушенням гарантій, передбачених ст. 63 Конституції України, і тому визнається неналежним та недопустимим доказом, який не може бути використаний для доведення вини обвинуваченого.

Суд, здійснюючи повний і безпосередній розгляд доказів, ретельно дослідив усі експертні висновки, що були долучені стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження, а саме: судово-медичні, судово-біологічні, судово-імунологічні та криміналістичні експертизи, проведені у період з 16.01.2021 року по 08.10.2024 року, які стосуються вилучених предметів ножа, елементів одягу, змивів із поверхонь та плям речовини бурого кольору, виявлених на місці події та за місцем проживання обвинуваченого.

Як вбачається з висновку судово-біологічної експертизи № 184 від 02.03.2021 року, на поверхні клинка ножа, вилученого під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_9 , не виявлено слідів крові людини, ДНК-профілю потерпілого ОСОБА_19 або обвинуваченого ОСОБА_3 ..

У цьому контексті суд зазначає, що для визнання предмета знаряддям злочину необхідне встановлення чіткої, науково обґрунтованої причинно-наслідкової залежності між цим предметом та конкретними тілесними ушкодженнями, завданими потерпілому. Відсутність будь-яких біологічних або дактилоскопічних слідів на предметі, який, за версією сторони обвинувачення, безпосередньо застосовувався під час вбивства, ставить під сумнів факт його реального використання у вчиненні злочину.

Відсутність на знарядді злочину слідів крові, поту, епітелію чи відбитків пальців потерпілого або обвинуваченого є істотною ознакою, яка не дозволяє вважати предмет беззаперечним доказом його використання при заподіянні смерті чи тілесних ушкоджень.

Тобто, наявний ніж міг бути вилучений з іншої локації, не пов`язаної із подією смерті, а тому його доказове значення є суто гіпотетичним, а не фактичним.

З висновку судово-медичної експертизи № 127236/21 від 18.02.2021 року вбачається, що на куртці потерпілого ОСОБА_19 виявлені два колото-різані ушкодження, які, за формою і розмірами, могли бути заподіяні будь-яким предметом з гострим кінцем і двосторонньою заточкою, однак експерт прямо зазначив, що конкретний вилучений ніж не має індивідуальних морфологічних особливостей, які б відобразилися у цих пошкодженнях.

Таким чином, експертний висновок не містить категоричного твердження про збіг форми, розмірів і кута леза знаряддя з параметрами ушкоджень, що означає відсутність прямої доказової прив`язки між вилученим ножем і тими тілесними ушкодженнями, які стали причиною смерті потерпілого.

Як встановлено під час судового розгляду, на різних предметах (плитка біля під`їзду, поверхня автомобіля, частини меблів у квартирі) було виявлено плями речовини бурого кольору, які стороною обвинувачення ідентифіковані як можливі сліди крові. Однак згідно з висновком судово-імунологічної експертизи № 43 від 16.02.2021 року, у жодному із досліджених зразків не виявлено антигенів, властивих крові людини групи, яка б збігалася з кров`ю потерпілого ОСОБА_19 ..

Крім того, на окремих змивах виявлені сліди тваринного білка невстановленого походження, що свідчить про можливе побутове або випадкове походження цих плям. Відсутність збігу біологічного профілю зразків із даними потерпілого чи обвинуваченого свідчить, що такі матеріали не можуть вважатися речовими доказами, пов`язаними із подією злочину.

Аналіз усієї системи експертних досліджень свідчить, що: жодна з експертиз не встановила причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_3 та настанням смерті потерпілого; на жодному предметі, вилученому під час оглядів, не виявлено біологічних слідів, які б достовірно належали учасникам події; жоден експерт не підтвердив ідентичності ножа, вилученого під час слідчих дій, із тим предметом, яким могли бути спричинені смертельні поранення; висновки експертів мають оціночний, а не категоричний характер, що не відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що експертні дослідження, подані стороною обвинувачення, не є достатніми для доведення вини обвинуваченого, а їхній зміст має лише допоміжний, непрямий характер.

Отже, жоден із поданих висновків експертиз не доводить поза розумним сумнівом, що саме обвинувачений ОСОБА_3 спричинив смерть потерпілого ОСОБА_19 , а тому такі докази визнаються недостатніми для формування переконання суду у його винуватості.

Суд додатково звертає увагу, що під час проведення всіх процесуальних дій у межах досудового розслідування жодного предмета, який би був безпосередньо ідентифікований як знаряддя вбивства, фактично не знайдено.

Попри проведення низки оглядів місця події, обшуків, експертиз та відтворення обстановки події, жоден із вилучених предметів зокрема ніж із полімерною рукояткою, що фігурує у матеріалах провадження, не підтверджено як такий, яким було заподіяно смертельні поранення потерпілому.

Відсутність конкретного предмета злочину, підтвердженого експертним шляхом, свідчить про відсутність одного з ключових елементів об`єктивної сторони діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Таким чином, суд вваж за доцільне зазначити наступне, що якщо у справі залишаються невідповідності чи відсутні матеріальні підтвердження основних елементів обвинувачення, то будь-який вирок, заснований лише на припущеннях, є порушенням стандарту доказування поза розумним сумнівом у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, не встановлення безпосереднього знаряддя вбивства фактично позбавляє сторону обвинувачення можливості довести об`єктивну сторону злочину, а відтак і сам факт умисного позбавлення життя потерпілого саме обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 послідовно не визнає вини за ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджуючи лише загальні, нейтральні факти: перебування 15.01.2021 у колі знайомих у квартирі по АДРЕСА_7 ; наявність словесної суперечки з потерпілим; подальший спільний вихід із помешкання з ОСОБА_21 та переміщення у напрямку житлових кварталів уздовж вул. Академіка Вільямса. Він наполягає, що ножа не мав, ударів не завдавав, умислу на позбавлення життя не мав; конфлікт не переріс у стабільне фізичне протистояння. Така версія є внутрішньо несуперечливою, узгоджується з нейтральними даними про маршрут і часові межі подій та не містить логічних розривів чи імпровізованих доповнень, продиктованих, наприклад, новими доказами сторони обвинувачення.

Досліджені судом об`єктивні джерела не спростовують прямо пояснень обвинуваченого:

Протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_21 фіксує її загальне уявлення про маршрут і часові рамки переміщення осіб тієї ночі, однак без безпосереднього спостереження актів насильства; у частині конфлікту джерело має похідний, реконструктивний характер і не фіксує момент нанесення ушкоджень.

Огляди відеозаписів камер у районі перехрестя вул. Академіка Вільямса та вул. Ільфа і Петрова фіксують рух декількох осіб, падіння однієї з них та подальше прибуття інших осіб/транспорту, але не містять безсумнівної, чітко верифікованої візуалізації механізму нанесення смертельних ушкоджень та ідентифікації виконавця у моменті.

Експертні висновки щодо ножа, змивів та одягу потерпілого не забезпечують індивідуалізуючого зв`язку конкретного вилученого предмета зі спричиненими пораненнями; на клинку не виявлено крові чи ДНК, індивідуальні ознаки травмуючого предмета в ушкодженнях не відобразилися. Таким чином, прямий об`єктивний ланцюг «ніж механізм особа» відсутній.

Наведені матеріали не руйнують логічну структуру пояснень ОСОБА_3 і не трансформують його версію в таку, що суперечить установчим фактам.

Суд враховує заяви обвинуваченого про психологічний тиск та обіцянки «сприяння звільненню й поверненню до лав ЗСУ» під час проведення відтворення/експерименту 22.10.2024. З огляду на ст. 63 Конституції України, ст. 18, 22, 8689, 95 КПК України і практику ЄСПЛ, будь-яке самовикривальне повідомлення, отримане під впливом примусу, обіцянок чи неправомірного тиску, не може визнаватися добровільним і надійним.

За таких умов саме існування процесуального документа не є достатнім для правдопридатної атрибуції дії конкретній особі без підтримки незалежними матеріальними доказами, отриманими законним шляхом. Оскільки самостійні, зовнішні, надійні опори такому «зізнанню» відсутні, а права обвинуваченого на мовчання / не свідчення проти себе реалізовані належним чином, вказані відтворення не мають сили долати презумпцію невинуватості.

Показання ОСОБА_3 конкурентні зі змістом реконструктивних джерел (маршрут, час, склад осіб) і не конфліктують з ними у верифікованих частинах. Вони не суперечать також і медичним даним щодо відсутності ознак боротьби чи оборони на тілі потерпілого, що унеможливлює побудову однозначної моделі контакту «саме з цим нападником» та «саме таким механізмом».

Твердження ОСОБА_3 є послідовними, логічно пов`язаними та такими, що не спростовані переконливою, належною і допустимою сукупністю доказів сторони обвинувачення. З урахуванням презумпції невинуватості, права не свідчити проти себе, вимог до добровільності будь-яких «самовикривальних» дій та відсутності матеріального зв`язку конкретного знаряддя з пораненнями потерпілого, суд не знаходить підстав визнати ці пояснення недостовірними чи такими, що долаються доказами обвинувачення. Отже, у межах стандарту «поза розумним сумнівом» наведених стороною обвинувачення даних недостатньо для висновку про вчинення умисного вбивства саме ОСОБА_3 .

Пункт 2 частини 1 статті 373 КПК України передбачає, що суд ухвалює виправдувальний вирок у разі недоведеності, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Такий підхід відображає фундаментальну відмінність між ситуаціями, коли подія злочину не доведена (п.1 ч.1 ст.373), і коли подія мала місце, але її вчинення саме конкретною особою не доведене належними доказами. Застосування цієї підстави означає, що в матеріалах кримінального провадження є ознаки події злочину, але відсутня достовірна, послідовна та повна доказова база, яка би встановлювала участь обвинуваченого у її вчиненні поза розумним сумнівом.

Як роз`яснено у правових позиціях Верховного Суду стандарт доказування «поза розумним сумнівом» передбачає, що сторона обвинувачення має довести перед судом, за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, єдину логічну версію подій таку, яка не залишає сумнівів у тому, що злочин вчинено саме обвинуваченим. Якщо ж альтернативні пояснення або сумніви залишаються, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Імовірнісні припущення, неповнота доказової бази або непрямі посилання на поведінку особи не можуть підміняти собою доведення вини.

Вирок не може ґрунтуватися на ймовірних даних, неперевірених припущеннях чи непослідовних свідченнях. Навіть якщо докази вказують на «певну можливість» причетності особи, але така можливість не усуває всіх розумних альтернатив, застосування п.2 ч.1 ст.373 КПК України є єдино правильним рішенням. Судова влада не може використовувати сумнів на шкоду особі, оскільки це суперечить не лише КПК, але й статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини у справах «Барбера, Мессеге і Джабардо проти Іспанії» (1988 р.), «Нечипорук і Йонкало проти України» (2011 р.), «Кобець проти України» (2008 р.) та «Меріт проти України» (2004 р.) сформулював принцип, згідно з яким «доведення поза розумним сумнівом» означає наявність переконливих, ясних та узгоджених між собою доказів, що не залишають місця для інших пояснень. Якщо органи держави не усунули обґрунтовані сумніви щодо причетності обвинуваченого, винесення виправдувального вироку є не просто правом суду, а його позитивним обов`язком у межах гарантій справедливого судового розгляду.

Суд підкреслює, що застосування п.2 ч.1 ст.373 КПК України відрізняється від виправдання за п.1 ч.1 ст.373 КПК, коли подія кримінального правопорушення взагалі не встановлена.

У даному випадку суд визнає сам факт настання суспільно небезпечного наслідку (смерть особи), однак не вбачає належного підтвердження того, що ці наслідки настали внаслідок дій саме ОСОБА_3 .. Докази не утворюють цілісної картини, що виключала б усі інші можливості розвитку подій, тому встановити безспірний причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою обвинуваченого та смертю потерпілого неможливо.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Це означає, що невідповідність або суперечливість доказів сторони обвинувачення не може бути компенсована поведінкою обвинуваченого, його відмовою давати показання чи відсутністю альтернативної версії подій. Суд не вправі оцінювати мовчання особи або її процесуальну позицію як ознаку вини. Тому відсутність у матеріалах справи безсумнівного ланцюга доказів, які б однозначно свідчили про вчинення злочину саме ОСОБА_3 , є достатньою підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Застосовуючи п.2 ч.1 ст.373 КПК України, суд керується принципом верховенства права (ст. 8 Конституції України, ст. 9 КПК України), який передбачає, що тлумачення та застосування норм кримінального процесуального закону має здійснюватися на користь особи, права якої можуть бути обмежені.

Суд зобов`язаний діяти неупереджено, не заміщати сторону обвинувачення у виконанні її процесуального обов`язку доведення вини, не шукати докази проти обвинуваченого замість прокурора, і не робити припущень, що виходять за межі наданої доказової бази.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що у матеріалах кримінального провадження відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності підтверджували б вину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

За таких обставин, ухвалення виправдувального вироку на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України є законним, обґрунтованим і справедливим рішенням, що відповідає принципам Конституції України, положенням КПК України та практиці Європейського суду з прав людини.

Вирішення питання щодо не явки потерпілих та свідків та відсутності безпосереднього отримання показань під час судового розгляду за першим (ч.2 ст.345-1 КК України та другим (ч.1 ст.115 КК України) епізодами кримінального провадження.

У межах об`єднаного кримінального провадження розглядаються два самостійні епізоди, у кожному з яких визначено потерпілу особу, що подала заяву про розгляд справи без своєї участі, а також наявна значна кількість свідків сторін обвинувачення і захисту. З огляду на вимоги безпосередності, повноти та об`єктивності судового дослідження доказів (статті 22, 23, 318 КПК України) суд зосередив процес на забезпеченні їх належної явки та можливості перехресного допиту.

Для встановлення фактичного місця перебування учасників суд неодноразово скеровував запити до органів місцевого самоврядування, здійснював судові виклики (повістки, SMS-повідомлення), а за наявності підстав постановляв ухвали про застосування примусового приводу свідків, які належним чином повідомлялися, але без поважних причин не з`являлися. Додатково, з метою перевірки об`єктивних причин неявки, постановлялися ухвали про надання інформації щодо перетину державного кордону відповідними особами.

Діючи в межах судового провадження та керуючись статтею 333 КПК України, суд розглядав і, у разі доведеності підстав, задовольняв клопотання сторони обвинувачення про проведення окремих слідчих (розшукових) дій під час судового розгляду, а також про застосування заходів забезпечення кримінального провадження у випадках, коли ці дії були необхідні для здобуття або перевірки доказів і об`єктивно не могли бути здійснені на досудовому розслідуванні. При цьому суд щоразу перевіряв належність і допустимість запитуваних дій (стаття 91 КПК України), обґрунтованість неможливості їх попереднього виконання, пропорційність втручання, визначав межі дозволених дій, строки виконання, об`єкти доступу та процесуальних виконавців, забезпечуючи рівність і змагальність сторін.

З метою усунення перешкод для безперервності судового розгляду (стаття 332 КПК України) і дотримання розумних строків (пункт 21 частини першої статті 7, стаття 28, частина перша статті 318 КПК України), суд встановив прокурору процесуальний строк (ухвала суду 01.05.2025 року) для забезпечення явки свідків сторони обвинувачення, які ще не були допитані, відповідно до переліку, зазначеного в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, долученому до обвинувального акта. Визначення такого строку здійснено на підставі частин першої та другої статті 114 КПК України як необхідний, пропорційний і достатній захід процесуального менеджменту, що не підміняє функцію доказування (частина перша статті 92 КПК України), але забезпечує суду можливість реалізувати завдання кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого судового розгляду (частина перша статті 2 КПК України) і гарантувати стороні захисту реалізацію права на допит свідків обвинувачення перед незалежним судом (частина третя статті 23 КПК України).

Згідно з вимогами частини першої статті 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод і законних інтересів учасників процесу, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жодна невинувата особа не була засуджена чи піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Одним із ключових принципів кримінального провадження є змагальність сторін та свобода у поданні ними доказів і доведенні перед судом їх переконливості, закріплений у пункті 15 частини першої статті 7 КПК України. Його зміст розкрито у частинах першій та шостій статті 22 КПК України, де передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків. Водночас законодавець підкреслює, що такий обов`язок суду не має абсолютного характеру, оскільки його межі визначаються вимогами неупередженості та незалежності судової влади.

Відповідно до частини першої статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора, а у визначених законом випадках на потерпілого. Крім того, згідно з частиною третьою статті 23 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність свідків обвинувачення під час судового розгляду для реалізації права сторони захисту на їх допит у залі суду.

У цій справі судом неодноразово констатувалося, що свідки сторони обвинувачення систематично не з`являлися до суду, попри належне повідомлення про час і місце слухання, а причини їх відсутності прокурором не обґрунтовано. Водночас суд забезпечував об`єктивні умови для виконання процесуального обов`язку прокурора надсилав повістки, ухвалював рішення про привід, а також встановив прокурору процесуальний строк для забезпечення явки свідків, відповідно до частин першої та другої статті 114 КПК України.

Таким чином, суд реалізував надані законом повноваження, забезпечуючи баланс між принципами змагальності, диспозитивності та судового контролю, і водночас вжив усіх передбачених законом заходів для дотримання розумних строків судового розгляду, як цього вимагають статті 28, 318 та 332 КПК України.

Суд також урахував правові позиції Європейського суду з прав людини, який у рішеннях «Вергельський проти України» (п.116), «Павлюлінець проти України» (06.09.2005), «Вітрук проти України» (16.09.2010) та «Меріт проти України» (п.70) наголосив, що держава зобов`язана організувати судову систему так, аби забезпечити право на справедливий розгляд упродовж розумного строку, враховуючи складність справи, поведінку сторін та ефективність дій державних органів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вжиті ним заходи процесуального управління відповідають положенням КПК України, принципам справедливого судочинства та практиці ЄСПЛ, а встановлення прокурору строку для забезпечення явки свідків є правомірним, необхідним і спрямованим на досягнення мети кримінального провадження повного, своєчасного та неупередженого судового розгляду.

Вирішуючи питання щодо потерпілих, які не з`явилися за викликом суду, забезпечити їх явку з об`єктивних причини не виявляється можливим, у зв`язку із чим суд, з урахуванням думки учасників кримінального провадження вирішив питання про розгляд справи за відсутності потерпілих, з метою виконання фундаментальних завдань кримінального провадження, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за доцільне звернути увагу на позицію Верховного суду, яка викладена у Постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19 листопада 2019 року (справа № 750/5745/15-к).

Суд бере до уваги, що відповідно до пункту 16 статті 7 КПК України безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, а стаття 23 КПК України визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Також Кодекс передбачає, що суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. А перше речення частини 4 статті 95 КПК України передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Таким чином, у Кодексі кілька разів висловлено вимогу усного допиту в судовому засіданні.

Суд звертає увагу на те, що ця вимога сформульована як принцип, яким має керуватися суд, приймаючи процесуальні рішення в конкретній ситуації, у тому числі рішення щодо допустимості або недопустимості доказів.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на найкраще забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Однак Суд зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах. В залежності від обставин ця засада реалізується в різних формах, оскільки суд має узгоджувати її з іншими засадами кримінального процесу та/або легітимними інтересами суспільства чи окремих осіб. Наприклад, принцип безпосередності зазнає певних легітимних обмежень у випадку допиту особи, до якої застосовані заходи безпеки або яка відсутня безпосередньо в залі судового засідання (стаття 232 КПК України), і такі легітимні обмеження не можна вважати порушенням принципу безпосередності. Також суди апеляційної та касаційної інстанцій в більшості випадків ґрунтують свої висновки на показаннях, які були надані в суді першої інстанцій, оскільки багаторазовий допит особи в судах різних інстанцій без вагомих причин не тільки був би обтяжливим для такої особи, учасників і суспільства, але й суперечив би самому змісту інстанційності.

В цьому конкретному випадку слід звернути увагу на те, що відсутність потерпілих під час розгляду справи в суді є правом, а не обов`язком потерпілих. Якщо потерпілі добровільно відмовляються від участі в провадженні, ця обставина сама по собі не впливає на справедливість розгляду справи і не позначається на правах інших учасників кримінального провадження. Відсутність потерпілої особи можуть зумовити порушення прав захисту у разі, якщо показання потерпілої особи використовуються у якості доказу, а сторона захисту не отримала можливості піддати її перехресному допиту. (Постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 26 вересня 2023 року (справа № 132/3806/14-к).

Таким чином суд, дійшов висновку, що розгляд справи здійснювався у повній відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України, з дотриманням принципів законності, змагальності сторін, безпосередності та розумності строків. Судом вжито всі необхідні заходи для забезпечення явки свідків і потерпілих, включно з направленням судових повісток, ухваленням рішень про привід, направленням запитів до компетентних органів та встановленням прокурору процесуальних строків відповідно до КПК України. Повторна неявка окремих осіб, належним чином повідомлених про розгляд справи, не створює об`єктивних перешкод для ухвалення вироку, оскільки суд вичерпав усі передбачені законом можливості для забезпечення їх участі, а наявні докази є достатніми для прийняття законного й обґрунтованого рішення. Відтак, неявка свідків не вплинула на повноту та об`єктивність дослідження обставин, а тому не перешкоджає ухваленню рішення по суті, що відповідає вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та КПК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Питання про речові докази, процесуальні витрати, заходи забезпечення кримінального провадження суд вирішує в порядку статей 100, 124 та 174 КПК України.

Суд при вирішенні питань, пов`язаних із речовими доказами, їх зберіганням, передачею, знищенням та скасуванням арешту, керується приписами статті 100 КПК (порядок зберігання, обліку, повернення та долучення речових доказів до матеріалів провадження), статті 124 КПК (розподіл процесуальних витрат) та статті 174 КПК (порядок скасування арешту майна). Суд також ураховує встановлену нормативно-процедурну практику щодо знищення речей, що підлягають утилізації, та оформлення відповідних актів і протоколів.

Електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результати слідчих і процесуальних дій, мають безпосереднє відношення до встановлення обставин кримінального правопорушення, містять оригінали (або первинні копії) відео-, аудіо-фіксації та іншої доказової інформації. У зв`язку з цим суд уважає за належне залишити зазначені електронні носії в матеріалах кримінального провадження для забезпечення їх збереження, подальшого дослідження у разі апеляції або виконання процесуальних дій.

Речі, які за своїм характером та функціональним призначенням не є джерелом доказової інформації або не підлягають подальшому дослідженню (зокрема, окремі мобільні телефони, банківські картки, паспортні документи, грошові кошти), мають бути повернені власнику або володільцю за належністю. З огляду на це суд ухвалює повернути потерпілому або іншій правовласній особі зазначені мобільні телефони та кошти, що не потребують збереження як речовий доказ.

Речі, колюче-ріжучі предмети, а також предмети, які внаслідок свого стану, забруднення біологічними матеріалами чи іншими факторами втратили будь-яку довідково-доказову цінність і не можуть бути використані в подальшому як джерело доказової інформації, підлягають знищенню у встановленому законом порядку. У зв`язку з цим суд вирішив піддати знищенню як предмети, що не мають подальшої доказової цінності. Таке рішення відповідає приписам ст. 100 КПК та положенням щодо організації знищення речових доказів.

Речі, які не є предметом кримінального арешту, не містять доказової інформації та не підлягають спеціальній конфіскації або іншим заходам забезпечення кримінального провадження, підлягають поверненню за належністю особі, у якої вони були вилучені.

Ураховуючи, що кримінальне провадження розглянуто судом та вирішено питання по суті, і зважаючи на відсутність підстав для збереження арешту щодо майна, суд скасовує арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.01.2021 року відповідно до положень ст. 174 КПК (суд одночасно з постановленням рішення вирішує питання про скасування арешту майна).

У межах цього кримінального провадження витрати, пов`язані з проведенням експертних досліджень (експертиза зброї) на загальну суму 980,07 гривень, підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України, оскільки за епізодом, кваліфікованим за ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_3 було виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення. У зв`язку з цим відсутні правові підстави для покладення вказаних процесуальних витрат на обвинуваченого, що узгоджується з вимогами ст.124 КПК України.

Суд, ухвалюючи рішення про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 виходить із того, що потреба у подальшому застосуванні цього заходу відпала. Підставою для цього є те, що за епізодом, передбаченим ч.1 ст.115 КК України, обвинуваченого виправдано, а за епізодом, кваліфікованим за ч.2 ст.345-1 КК України, йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 4 місяці, яке відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України зараховано строком попереднього ув`язнення та вважається відбутим повністю.

Отже, відсутні правові та фактичні підстави для подальшого тримання ОСОБА_3 під вартою, що відповідає вимогам статей 177, 178, 183 КПК України, згідно з якими запобіжний захід скасовується, якщо відпала необхідність у його застосуванні.

На підставі вищевикладеного, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ст.ст.8, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 9, 17, 18, 100, 110, 182, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.1 ст.115 КК України та виправдати його, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що вказане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345-1 КК України та призначити показання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 04.07.2024 року по 06.11.2025 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вважати покарання у вигляді позбавлення волі, призначене ОСОБА_3 за цим вироком, таким, що відбуте повністю.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_3 скасувати, звільнивши негайно останнього з-під варти в залі суду.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.01.2021 року (Справа № 947/2102/21, Провадження № 1-кс/947/473/21 на металевий ніж з полімерною рукояткою сірого кольору,десять змивів речовини бурого кольору, футболка чорного кольору, светр чорного кольору, підштаники чорного кольору, білизна сірого кольору, шкарпетки синього кольору, кофта сірого кольору зі смужками помаранчевого кольору, штани сірого кольору зі смужками помаранчевого кольору, куртка сірого кольору, шапка сірого кольору з чорними смужками, взуття чорного кольору, шкіряний гаманець коричневого кольору, всередині якого знаходились: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_19 , посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та картка банку «Приват банк», грошові кошти в сумі 551 гривня, три зв`язки з ключами у кількості 12 штук, мобільний телефон марки «Айфон» золотистого кольору, підставку з ножами з сірою рукояткою в кількості 4 шт, жіночу куртку зеленого кольору, електрична бритва ,зубна щітка, печаті у кількості двох штук, бейджики на ім`я ОСОБА_3 у кількості двох штук, предмети зовні схожі на патрони, в кількості двох штук, мобільний телефон марки «АSUS», синього кольору, з чохлом від нього коричневого кольору, мобільний телефон марки «Xiaomi», Redmi синього кольору з чохлом від нього чорного кольору, картка Приват Банку № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію іноземного транспортного засобу № НОМЕР_6 , шкіряна куртка чорного кольору, взуття чорного кольору, светр світлого кольору.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

-Електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результати слідчих (розшукових) та процесуальних дій зберігати в матеріалах справи.;

-Телефон марки «Samsung» білого кольору мобільний телефон марки «Moto», чорного кольору, мобільний телефон марки «Айфон» золотистого кольору вважати повернутими за належністю.

-Металевий ніж з полімерною рукояткою сірого кольору, десять змивів речовини бурого кольору, футболка чорного кольору, светр чорного кольору, підштаники чорного кольору, білизна сірого кольору, шкарпетки синього кольору, кофта сірого кольору зі смужками помаранчевого кольору, штани сірого кольору зі смужками помаранчевого кольору, куртка сірого кольору, шапка сірого кольору з чорними смужками, взуття чорного кольору, підставку з ножами з сірою рукояткою в кількості 4 штук знищити;

-Шкіряний гаманець коричневого кольору, всередині якого знаходились: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_19 , посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та картка банку «Приват банк», грошові кошти в сумі 551 гривня, три зв`язки з ключами у кількості 12 штук повернути потерпілому за належністю.

-Жіночу куртку зеленого кольору, електрична бритва, зубна щітка, печаті у кількості двох штук, бейджики на ім`я ОСОБА_3 у кількості двох штук, предмети зовні схожі на патрони, в кількості двох штук, мобільний телефон марки «АSUS», синього кольору, з чохлом від нього коричневого кольору, мобільний телефон марки «Xiaomi», Redmi синього кольору з чохлом від нього чорного кольору, картка Приват Банку № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію іноземного транспортного засобу № НОМЕР_6 , шкіряна куртка чорного кольору, взуття чорного кольору, светр світлого кольору повернути за належністю особі, у якої вони були вилучені.

Процесуальні витрати, пов`язані з експертним дослідження (експертиза зброї) на загальну суму 980, 07 гривень відшкодувати за рахунок Державного бюджету України.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1