КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/7565/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 з доповненнями на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ясинувата Донецької області, з вищою освітою, ФОП, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України, у кримінальному провадженні №0000568 від 12 травня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою визначено у межах строку досудового розслідування, тобто до 25 жовтня 2025 року включно.

Доручено уповноваженому прокурору у кримінальному провадженні №0000568 від 12 травня 2025 року перевірити повідомлені у порядку частини першої статті 206 КПК України під час судового засідання 16 вересня 2025 року ОСОБА_7 обставини та у разі наявності за результатом перевірки підстав, передбачених частиною першою статті 214 КПК України, вчинити відповідні дії.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Уважає оскаржувану ухвалу незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам справи та грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У доповненнях до апеляційної скарги зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово демонстрував відкритість до співпраці зі стороною обвинувачення та зацікавленість у повному та всебічному встановленні обставин кримінального правопорушення, зокрема, своїми діями він підтвердив. що не має наміру будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню чи ухилятися від участі у процесуальних діях; ОСОБА_7 визнав обставини, викладені у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 03 червня 2025 року, що підтверджується його письмовими показаннями.

Окрім того, 16 вересня 2025 року адвокатом ОСОБА_8 направлено клопотання про ініціювання укладення угоди про визнання винуватості, що свідчить про послідовну, конструктивну та відкриту позицію підозрюваного ОСОБА_7 до співпраці.

Уважає недоведеним наявність ризиків, указаних у клопотання слідчого.

Так, вказує, що слідчим суддею не враховано факт наявності у ОСОБА_7 міцних соціальних зав`язків в Україні: він постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; перебуває у шлюбі, а також має стабільне місце роботи; центр його життєвих інтересів знаходиться у Києві; підозрюваний здійснює постійний догляд і матеріальне забезпечення дружини, яка має онкологічне захворювання, та двох малолітніх дітей; усі виїзди ОСОБА_7 за кордон обґрунтовані об`єктивними причинами, зокрема необхідністю супроводу та забезпечення лікування його дружини, яка страждає на онкологічне захворювання й потребує постійного медичного догляду, зокрема і лікування за кордоном; у кожному випадку виїзду за межі України ОСОБА_7 повертався на територію держави, що свідчить про відсутність у нього наміру ухилятися від органів досудового розслідування чи суду; станом на сьогодні, закордонний паспорт ОСОБА_7 перебуває у підпорядкуванні органу досудового розслідування, а інших паспортів для виїзду за кордон та документів, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, підозрюваний немає.

Зауважує, що у матеріалах провадження містяться відомості про те, що під час досудового розслідування вже були допитані свідки, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню.

На переконання сторони захисту, клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою не містить жодних нових ризиків, які б виправдовували подальше застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Звертає увагу на обставини, що свідчать про грубе порушення прав підозрюваного ОСОБА_7 під час його затримання 25 липня 2025 року, зокрема, наявні дані щодо побиття останнього співробітниками Служби безпеки України, що підтверджується відповідною документацією.

Посилається на те, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки на території України; він та члени його сім`ї постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 ; перебуває у шлюбі; здійснює догляд та матеріальне утримання дружини та двох малолітніх дітей; центр його життєвих інтересів зосереджений саме в Україні; дружина підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_11 страждає на серйозне онкологічне захворювання;, потребує постійного нагляду, комплексного медичного лікування та не має можливості самостійно забезпечувати сім`ю; стосовно ОСОБА_7 відсутня інформація, яка б свідчила про його неналежну репутацію; підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Також зазначає, що ОСОБА_7 не може продовжувати перебувати під вартою без ризику для життя та здоров`я, відсутність своєчасного та кваліфікованого лікування може призвести до тяжких наслідків, у зв`язку з чим існує нагальна необхідність у забезпеченні йому належної медичної допомоги та перегляді доцільності подальшого тримання під вартою.

Наполягає на тому, що домашній арешт цілком зможе забезпечити уникнення всіх ризиків, про які зазначає сторона обвинувачення у клопотанні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000568 від 12 травня 2025 року, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється, зокрема, прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням установлено, що отримано інформацію стосовно громадянина України ОСОБА_7 , який у період часу з 05 липня 2024 року по 25 липня 2025 року, діючи за попередньою змовою групою осіб з окремими громадянами України в умовах дії правового режиму воєнного стану, з метою перешкоджання законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань, з корисливих мотивів забезпечував працевлаштування до фіктивних приватних закладів загальної середньої освіти осіб чоловічої статі, які підлягають призову на військову службу під час воєнного стану, з метою їх ухилення від виконання військового обов`язку.

25 липня 2025 року о 02 год. 35 хв. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку, визначеному статтями 208, 615 КПК України.

25 липня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 липня 2025 року у справі №761/31450/25 відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 22 вересня 2025 року включно.

03 вересня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті, 28, частиною першою статті 114-1 КК України, а саме у вчиненні за попередньою змовою групою осіб умисних протиправних дій, що полягали у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_16 від 15 вересня 2025 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до 3 (трьох) місяців, тобто до 25 жовтня 2025 року.

16 вересня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України, у кримінальному провадженні №0000568 від 12 травня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою визначено у межах строку досудового розслідування, тобто до 25 жовтня 2025 року включно.

Доручено уповноваженому прокурору у кримінальному провадженні №0000568 від 12 травня 2025 року перевірити повідомлені у порядку частини першої статті 206 КПК України під час судового засідання 16 вересня 2025 року ОСОБА_7 обставини та у разі наявності за результатом перевірки підстав, передбачених частиною першою статті 214 КПК України, вчинити відповідні дії.

Постановляючи ухвалу про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з того, що відомості, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються відповідними даними, отриманими в ході досудового розслідування та долученими до матеріалів клопотання у сукупності.

Також, слідчий суддя врахував, що ризики, які були підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати.

Слідчий суддя, взявши до уваги тяжкість покарання у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його вік, стан здоров`я, місце проживання та інші дані, що характеризують особу підозрюваного, а також з огляду на суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, та його наслідків, дійшов висновку, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема з тих підстав, що згідно з протоколом затримання ОСОБА_7 , останній при проведенні процесуальної дії здійснив спробу знищити речовий доказ - власний мобільний телефон, який може мати значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

На переконання слідчого судді, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, даних про наявність підстав для скасування ОСОБА_7 запобіжного заходу або його зміни на менш м`який, ніж тримання під вартою, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовано існування у кримінальному провадженні ризиків, визначених частиною першою статті 177 КПК України.

Окрім того, слідчим суддею зауважено, що у судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили, що підозрюваний ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку статті 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно частини третьої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За змістом частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Колегією суддів досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_7 під вартою, та встановлено, що для закінчення досудового розслідування необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, вказаних у клопотанні слідчого, а саме: отримати відповіді на запити з Міністерства оборони України щодо перебування 237 осіб на військовому обліку та підстави отримання відстрочки у відповідному РТЦК та СП; вирішити питання щодо проведення тимчасових доступів до речей і документів; призначити та провести експертизи; завершити огляд вилученого майна; розсекретити процесуальні документи, що стали підставою проведення негласних слідчих (розшукових) дій; виконати процесуальні дії, направлені на завершення досудового розслідування та ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження в порядку, визначеному статтею 290 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Даних про наявність підстав для скасування запобіжного заходу або його зміни на більш м`який, ніж тримання під вартою, у тому числі з підстав, наведених захисником, при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено наявність виняткових обставин, які б не враховувались при прийнятті рішення попереднім слідчим суддею щодо визначення ОСОБА_7 саме такого виду запобіжного заходу, оскільки захисником не спростовано існування у кримінальному провадженні ризиків, визначених частиною першою статті 177 КПК України, вказаних у клопотанні слідчого.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України у сукупності з вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , характер інкримінованого підозрюваному злочину, що вчинений, зокрема, в умовах воєнного стану, дані про особу підозрюваного та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегія суддів уважає, що таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням указаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

З наведеного вбачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для обрання ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів не вбачає.

При цьому, продовживши підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, посилаючись на положення частини четвертої статті 183 КПК України, згідно якої під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86, №12245/86, №12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності із статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З урахуванням наведеного, посилання апелянта на те, що підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово демонстрував відкритість до співпраці зі стороною обвинувачення та зацікавленість у повному та всебічному встановленні обставин кримінального правопорушення, зокрема, своїми діями він підтвердив. що не має наміру будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню чи ухилятися від участі у процесуальних діях; ОСОБА_7 визнав обставини, викладені у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 03 червня 2025 року, що підтверджується його письмовими показаннями; 16 вересня 2025 року адвокатом ОСОБА_8 направлено клопотання про ініціювання укладення угоди про визнання винуватості, що свідчить про послідовну, конструктивну та відкриту позицію підозрюваного ОСОБА_7 до співпраці, колегія суддів уважає передчасними, оскільки дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті та не вирішується на стадії досудового розслідування.

На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.

Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки на території України; він та члени його сім`ї постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 ; перебуває у шлюбі; здійснює догляд та матеріальне утримання дружини та двох малолітніх дітей; центр його життєвих інтересів зосереджений саме в Україні; дружина підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_11 страждає на серйозне онкологічне захворювання;, потребує постійного нагляду, комплексного медичного лікування та не має можливості самостійно забезпечувати сім`ю; стосовно ОСОБА_7 відсутня інформація, яка б свідчила про його неналежну репутацію; підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не є достатньою підставою для обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді домашнього арешту, про який зазначає сторона захисту.

При цьому, посилання сторони захисту на стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 не можуть слугувати самостійною підставою для пом`якшення підозрюваному запобіжного заходу, оскільки стороною захисту не надано доказів про неможливість утримання підозрюваного під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_7 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Посилання сторони захисту на обставини, що свідчать про грубе порушення прав підозрюваного ОСОБА_7 під час його затримання 25 липня 2025 року, зокрема, наявні дані щодо побиття останнього співробітниками Служби безпеки України, що підтверджується відповідною документацією, отримали належну оцінку слідчим суддею, у зв`язку з чим уповноваженому прокурору у кримінальному провадженні №0000568 від 12 травня 2025 року доручено перевірити повідомлені у порядку частини першої статті 206 КПК України ОСОБА_7 обставини та у разі наявності за результатом перевірки підстав, передбачених частиною першою статті 214 КПК України, вчинити відповідні дії.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 з доповненнями - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4