ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/6714/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/122/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

-захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

-прокурора ОСОБА_9 ,

-підозрюваного ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та продовжено підозрюваному ОСОБА_10 , 1972 року народження, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді застави, або інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що стороною обвинувачення не надано нових даних на підтвердження актуальності встановлених раніше ризиків та не зазначено нових обставин, що виправдовували б продовження тримання під вартою. Зокрема, відсутні ризики:

-переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_10 , знаючи про наявність даного кримінального провадження та проведення обшуків, не переховувався, залишаючись за місцем проживання. Крім того, даний ризик спростовується тим, що підозрюваний має постійне місце проживання у м. Харкові, міцні соціальні зв`язки - родину, малолітню дитину, хворих батьків, які потребують його допомоги;

-знищення, ховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі слідчі дії вже проведені, а орган досудового розслідування вже реалізував всі наявні процесуальні механізми для збору доказів;

-незаконного впливу на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки свідків вже допитано;

-перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Зазначає, що підозрюваний перебуває під вартою вже 6 місяців, за цей період стан його здоров`я істотно погіршився.

Вважає, що продовження підозрюваному ОСОБА_10 строку тримання під вартою без визначення застави є непропорційним та таким, що порушує принцип необхідності та обґрунтованості втручання у право на свободу особи. Крім того, у даному кримінальному провадженні наявні 6 підозрюваних, п`ятьом з яких, визначено розмір застави, що, на думку захисника, свідчить про вибіркове правосуддя та необґрунтований підхід слідчого судді щодо необхідності тримання під вартою ОСОБА_10 , без визначення розміру застави.

Наголошує на необґрунтованості підозри та на тому, що ухвала слідчого судді не містить належної оцінки доказів сторони захисту щодо підтвердження необґрунтованості підозри ОСОБА_10 . Зазначає, що господарська діяльність ТОВ «Тех-Інком» була цілком легальною, висновки будівельно-технічних і товарознавчих експертиз, надані стороною захисту, підтверджують, що обсяги та вартість фактично виконаних робіт відповідають актам виконаних робіт, надані органом досудового розслідування експертні висновки не доводять наявність завданої державі шкоди. Крім того, посилається на відсутність у ОСОБА_10 статусу службової особи, що виключає склад злочину, передбачений ст.191 КК України. Слідчим суддею не надано належної оцінки доводам сторони захисту щодо відсутності об`єктивних ознак створення чи участі ОСОБА_10 у злочинній організації.

Зазначає, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивну процесуальну поведінку, родинні зв`язки, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, добровільно співпрацював зі слідством та умови тримання під вартою не порушував.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати до підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що підозрюваний понад 4 місяці безальтернативно перебуває під вартою, а також на відсутність обставин, які б свідчили про недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що до інших 5 підозрюваних в цьому кримінальному провадженні застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави, що належним чином забезпечує виконання ними їх процесуальних обов`язків та дозволяє запобігти ризикам.

Зазначає про погіршення стану здоров`я підозрюваного та необхідність отримання ним медичної допомоги.

Наполягає на необґрунтованості підозри, що докази сторони захисту підтверджують відсутність складу злочину в діях підозрюваного.

Наголошує на втраті актуальності та необґрунтованості встановлених раніше ризиків:

-переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_10 , раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, місце роботи, міцні соціальні зв`язки перебуває у цивільному шлюбі, має малолітню дитину 2021 року народження, батьків похилого віку, які потребують утримання та піклування, а також враховуючи його репутацію та відсутність зв`язків і діяльності, що пов`язані з будь-якими іншими країнами, належну процесуальну поведінку підозрюваного та відсутність спроб переховування від слідства. Додатково цей ризик буде спростовувати покладення на підозрюваного обов`язку здати на зберігання документи, що дають право на виїзд за кордон;

-знищення, ховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час відсутні підстави вважати, що підозрюваний може знищити, сховати чи спотворити мобільні термінали, засоби зв`язку та інші предмети чи документи, які наразі органом досудового розслідування не виявлені;

-незаконного впливу на потерпілого, свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки з метою запобігання цьому ризику на інших підозрюваних покладено обов`язок утримуватись від спілкування, жодного факту його порушення не встановлено. Крім того, слідчим суддею може бути покладено на ОСОБА_10 обов`язок утримуватись від спілкування з експертами;

-вчинення іншого кримінальному правопорушення, оскільки ОСОБА_10 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, вів суспільно-корисний спосіб життя, інші повідомлення про підозру щодо нього відсутні.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні захисники та підозрюваний підтримали апеляційні скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників, підозрюваного, прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.4 ст.191 та ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.4 ст.191 КК України, за які передбачено покарання до 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до 3 років, та особливо тяжких злочинів, передбачених ч.1 ст.255 та ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.5 ст.191 КК України, за які останньому може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до 3 років та з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався слідчий суддя у своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що вказане кримінальне правопорушення відповідно до пред`явленої підозри мало місце під час воєнного стану, який діє по всій території України з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації, а також того, що ОСОБА_10 підозрюється у створенні і керівництві злочинною організацією; в організації заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого злочинною організацією в умовах воєнного стану; в організації заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого злочинною організацією повторно в умовах воєнного стану; організації заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого злочинною організацією повторно в умовах воєнного стану в особливо великих розмірах, - на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій, під час воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації, є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків досудового розслідування та судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, в тому числі і спроби переховуватися від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування в даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи захисників в апеляційних скаргах про необґрунтованість підозри та на відсутності складу злочину в діях підозрюваного з посиланням на окремі докази, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу підлягають встановленню лише обставини наявності обґрунтованої підозри, а не змісту окремих доказів, оцінка яких можлива лише під час судового розгляду кримінального провадження, а також правильність кваліфікації дій підозрюваного.

Стосовно обґрунтованості підозри, суд зазначає, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України у разі затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Так, у справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст.5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивну процесуальну поведінку, родинні зв`язки, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, добровільно співпрацював зі слідством та умови тримання під вартою не порушував, в даному випадку не можуть достатньо свідчити про можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків досудового розслідування.

Посилання захисників на необґрунтований підхід щодо необхідності тримання під вартою ОСОБА_10 , без визначення розміру застави, позбавлені підґрунтя.

Відповідно до п.4 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Щодо тверджень сторони захисту про вибірковість правосуддя стосовно ОСОБА_10 у зв`язку з тим, що у даному кримінальному провадженні наявні 6 підозрюваних, п`ятьом з яких, визначено розмір застави, то вони позбавлені підстав, оскільки ОСОБА_10 , згідно пред`явленої підозри, підозрюється у створенні і керівництві злочинною організацією, що свідчить про високу суспільну небезпечність його дій.

Щодо посилань захисників на погіршення стану здоров`я підозрюваного протягом перебування його під вартою, то стороною захисту не надано даних на підтвердження неможливості ОСОБА_10 , у зв`язку із захворюванням, знаходитись під вартою.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оскаржуваною ухвалою слідчий суддя зобов`язав філію Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України у Харківській та Луганській областях провести судово-медичне обстеження підозрюваного ОСОБА_10 з метою з`ясування його стану здоров`я, про результати проведення якого повідомити суд.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг захисників.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2025 року щодо підозрюваного ОСОБА_10 - залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без задоволення.

Звернути увагу адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_10 і, за необхідності, забезпечити належне медичне обстеження для встановлення діагнозу та проведення необхідного лікування підозрюваного ОСОБА_10 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: