Справа №522/6298/23
Провадження №1-в/522/73/26
УХВАЛА

16 січня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання начальника Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, незаміжньої, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно непрацевлаштована, має середню освіту, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженої 17.12.2024 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 296 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання начальника Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку ОСОБА_4 , засуджену 17.12.2024 року Приморським районним судом м. Одеси.

В обґрунтування подання зазначено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- пройти пробаційну програму «Подолання агресивної поведінки».

Вирок набрав законної сили 02.04.2025 року.

За час перебування на обліку ОСОБА_6 у період іспитового строку своєчасно з`являлася у встановлені дні явки на реєстрацію, виконала у повному обсязі заходи, передбачені індивідуальним планом роботи із засудженою. Іспитовий строк закінчився 16.12.2025 року.

Представник Приморського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якій вимоги подання підтримала, просила задовольнити та провести судове засідання за її відсутності.

Прокурор ОСОБА_8 надав до суду заяву, у якій підтримав подання органу пробації, просив задовольнити та провести судове засідання за його відсутності.

Засуджена ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якій просила суд подання органу пробації задовольнити та розглянути за її відсутності.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, суд вважає, що подання слід задовольнити, виходячи з такого.

Суд встановив, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- пройти пробаційну програму «Подолання агресивної поведінки».

Вирок набрав законної сили 02.04.2025 року.

03.06.2025 року вирок суду стосовно ОСОБА_4 надійшов до Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області на виконання та в цей же день ОСОБА_4 була поставлена на облік.

09.06.2026 року засуджена ОСОБА_4 прибула до Приморського РВ, де її було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, а також обов`язками, покладеними на неї вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2024 року, та наслідками ухилення від відбування покарання з випробуванням.

Під час відбування покарання з випробуванням засуджена ОСОБА_4 не допустила порушень обов`язків, покладених на неї вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2024 року. Виконувала усі заходи, внесені до індивідуального плану роботи із засудженим, виконала заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання агресивної поведінки».

Згідно з обліками інформаційного порталу Національної поліції «Цунамі» засуджена ОСОБА_4 не притягувалася до адміністративної відповідальності.

За даними УІАП ГУНП України в Одеській області засуджена ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 165 Кримінально-виконавчого Кодексу України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням кримінально-виконавчої інспекції звільняється судом від призначеного йому покарання.

При цьому суд звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням завжди пов`язано з встановленням у вироку іспитового строку, що є невід`ємною його ознакою. Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним із складових принципу верховенства права є Європейський суд з прав людини наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, належить розуміти в контексті преамбули цієї Конвенції, яка проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності та принцип належного урядування.

Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають; держава зобов`язана застосовувати закони прогнозованим і послідовним чином; прогнозованість означає, що закон, за можливості, має бути оголошений заздалегідь та бути передбачуваним щодо його наслідків.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього судом обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Зазначена норма передбачає направлення засудженого до відбування призначеного покарання саме в період іспитового строку.

Судом встановлено, що іспитовий строк закінчився 16.12.2025 року та за цей час відсутнє будь-яке рішення про скасування покарання з випробуванням.

Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 Кримінального кодексу України (КК), випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України (КПК) вважається невинуватою.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( Конвенція).

У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Згідно позиції Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

На підставі вищевикладеного, вивчивши матеріали подання, врахувавши думку прокурора, який підтримав подання, а також у зв`язку з закінченням іспитового строку та невчиненням засудженою ОСОБА_4 у період іспитового строку нового адміністративного та кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що подання про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 165 КВК України, ч. 1 ст.78 КК України, ст.ст.372, 537-539 КПК України,

УХВАЛИВ:

Подання начальника Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного їй покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2024 року за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, у зв`язку з закінченням іспитового строку.

Матеріали особової справи №107/2025 р. відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути до Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1