Справа № 303/8475/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/125/25, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.01.2025.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Сокиряни Чернівецької області, українець, громадянин України, неодружений, непрацюючий, особа з інвалідністю ІІ групи, що має на утриманні двох дітей, мешканець АДРЕСА_1 , засуджений:

- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років 06 (шість) місяців;

- за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років 06 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено відраховувати з 29.01.2025. Зараховано в строк покарання ОСОБА_6 термін його тримання під вартою з 03.06.2024 до 29.01.2025, із розрахунку один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Речові докази: чохол рожевого кольору з мобільного телефону - повернуто потерпілій ОСОБА_10 ; купюри номіналами 500 грн з серійним номером СД 4028863; 200 грн з серійним номером ТЕ 4843692; 100 грн з серійним номером ЗБ 0900052; 50 грн з серійним номером ЕВ 0722503; дві купюри номіналом 20 грн з серійними номерами ЄВ 2352266 та ЕГ 5344006, купюру номіналом 10 грн з серійним номером ЮА 1420008, - повернуто ОСОБА_6 ; екземпляр позичальника специфікація 000529886 від 03.06.2024, специфікація 000529886 від 03.06.2024, копію паспорту серії НОМЕР_1 на ОСОБА_6 , копію ідентифікаційного коду на ОСОБА_6 , касовий чек № ФН 23824917.3.7278 від 03.06.2024; відеозаписи проведення слідчих експериментів з ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_10 , які записані на 2 флеш накопичувач micro-sd та упаковані до паперових конвертів та зберігаються при

-2-

матеріалах даного кримінального провадження - залишено на зберігання у матеріалах кримінального провадження; змив бурої речовини схожої на кров з поверхні сходів біля вхідних дверей, який упаковано до паперового крафт-пакету; змив бурої речовини схожої на кров з поверхні рами дверей, який упаковано до паперового крафт пакету; змив речовини бурого кольору схожої на кров з поверхні підлоги, який упаковано до паперового конверту; кухонний ніж з полімерною рукояткою синього кольору з залишками речовини бурого кольору схожої на кров, який упаковано до паперового конверту; білу тканину з залишками речовини бурого кольору схожої на кров, яку упаковано до паперового конверту; куртку спортивну чорного кольору з написом «TYDER», футболку світло коричневу в смугу та штани джинсові синього кольору зі шкіряним ременем; кросівки сірі матерчаті, які упаковано до спец пакету 7383752; сумку матерчату сірого кольору; штани сірого кольору з залишками речовини бурого кольору схожої на кров, майку жовто-помаранчевого кольору з наявним отвором шириною 2 см та залишками речовини бурого кольору схожої на кров, які упаковано до картонної коробки та які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області - знищено.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

03.06.2024 близько 08 год ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , за місцем спільного проживання зі ОСОБА_10 , в процесі сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, діючи з прямим умислом, в кімнаті кухні вказаного будинку, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс лівою рукою, в якій тримав кухонний ніж, один удар в область черевної порожнини ОСОБА_10 , в результаті чого, згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи, спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді: проникаючої колото-різаної рани передньої черевної стінки, травми висхідної (правої) ободової кишки, проникаючі поранення брижового краю печінкового кута товстої кишки, травми заочеревинного простору, гематоми заочеревинного простору справа, гемоперітонеум, з приводу чого 03.06.2024 проведено операцію № 1: діагностична лапароскопія; операцію № 2: лапаротомія, правобічна геміколектомія, накладання ілео-трансверзо-анастомозу, резекція великого сальника, санація і дренування черевної порожнини та малого тазу. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії колюче-ріжучих предметів, чим може бути лезо ножа, незадовго до госпіталізації. Приймаючи до уваги характер, локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, під час їх спричинення ОСОБА_10 могла знаходитися у вертикальному чи близькому до нього положенні тіла, повернута передньою поверхнею тіла до нападника, при цьому їй було спричинено не менше одного удару ножем, і не є характерними в результаті падіння на виступаючу тверду поверхню з наданням тілу прискорення або без такого, а також при нанесені собі власноручно. Вказані тілесні ушкодження є такими, що небезпечні для життя в момент їх спричинення, на підставі п. 2.1.3. К) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та по давності виникнення вкладаються в дату події, що мала місце 03.06.2024.

Крім того, 03.06.2024 близько 08 год 15 хв ОСОБА_6 , усвідомлюючи те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 24.02.2022 введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кухонній кімнаті будинку

АДРЕСА_2 , після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 кухонним ножем в область черевної порожнини, діючи з прямим умислом, з корисливого мотиву та з метою збагатитися за рахунок чужого майна, відкрито забрав з підлоги кухонної кімнати мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi Note 8Т (3/32Г6)», таким чином незаконно відкрито вилучив його в присутності власниці поза її волею, після чого покинув будинок й пішов у невідомому напрямку та в подальшому розпорядився викраденим майном як власним, а саме, згідно специфікації № від 03.06.2024 заклав даний мобільний телефон у Мукачівське відділення повного товариства ЛОМБАРД № 1» ТОВ «КОНТРАКТ-ГРУП» І КОМПАНІЯ», що розташоване за адресою: м. Мукачево, вул. Миру, 24, прим. 5 під ломбардний кредит та заставу на термін 7 календарних днів, за що отримав 620 грн. В результаті відкритого викрадення телефону «Хіаоmі Redmi Note 8Т» (3/32Г6) потерпілій ОСОБА_10 спричинено матеріальну шкоду на суму 2033 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду від 29.01.2025 скасувати. В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає про незаконність та необґрунтованість вироку щодо ОСОБА_6 , який підлягає скасуванню у зв`язку невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. В матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які б доводили умисність вчинення інкримінованих злочинів. Зокрема, спричинення тілесних ушкоджень потерпілій відбулося внаслідок випадкового збігу обставин - потерпіла сама натрапила на ніж, який тримав у руці обвинувачений. Мобільний телефон ОСОБА_6 також не викладав, а забрав його з собою, щоб його не викрали інші сторонні особи.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 також вказує на незаконність вироку суду від 29.01.2025, посилаючись на неповноту судового розгляду, а також суворість призначеного йому покарання, як особі з інвалідністю ІІ групи. Він вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України визнав частково, а у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України не визнав, оскільки умислу незаконного збагачення у нього не було.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений посилаючись на аналогічні обставини, в черговий раз вказує на незаконність ухваленого щодо нього вироку.

В черговому доповненні до апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_7 вказує на незаконність вироку суду через невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи, неповноти судового розгляду, а також невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Стверджує про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_6 , оскільки заволодіння спільним сумісним майном одним із подружжя не кваліфікується як грабіж або інший злочин проти власності. Тому, обвинувачений безпідставно визнаний винним за ч. 4 ст. 186 КК України. Також захисник посилається на те, що суд при призначенні покарання безпідставно не врахував за обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - наявність у нього інвалідності ІІ групи, а також той факт, що ОСОБА_6 раніше не притягався до кримінальної відповідальності. Просить пом`якшити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 121 К України та призначити таке у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією вказаної статті, а за ч. 4 ст. 186 КК України виправдати.

У запереченні на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, потерпіла ОСОБА_10 вказує на їх безпідставність й необґрунтованість, з огляду на те, що вирок судом ухвалено відповідно до норм матеріального права та з дотримання вимог процесуального законодавства. У судовому засіданні об`єктивно з`ясовані всі обставини, які підтверджують докази, що саме своїми умисними діями, а не внаслідок випадкового збігу обставин,

-4-

обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України і жодних підстав для перекваліфікації його дій за ст. 128 КК України немає. Обвинувачений прийшов за місцем її проживання з ножем, який умисно застосував для нанесення їй тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення. При цьому обвинувачений навіть не намагався надати їй допомогу, а навпаки, перешкоджав їй викликати швидку, реально погрожуючи закривавленим ножем та проти її волі заволодів мобільним телефоном, який в подальшому здав у ломбард і отримав за нього грошові кошти. Більш того, обвинувачений навіть не намагався відшкодувати їй заподіяну злочинами матеріальну й моральну шкоду. Просить вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника без задоволення.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілої, неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин її неявки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, промову прокурора, який висловив заперечення щодо апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не підлягають задоволенню, з таких підстав.

За приписами до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

-5-

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

Як вбачається з вироку, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України визнав повністю, а у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України не визнав та пояснив, що зранку 03.06.2024 прийшов до будинку за місцем проживання потерпілої ОСОБА_10 , з якою вони до цього тривалий час проживали спільно. Оскільки на той час вони з потерпілою розійшлися, він попросив її віддати особисті речі, однак вона відмовилася та не пускала його. Після чого з пакету, який тримав у руці, він дістав ніж та взяв у ліву руку нижнім хватом для того щоб нанести потерпілій невелике ушкодження, однак після того, як він дістав ніж, потерпіла ОСОБА_10 на нього сама наштовхнулася. Після чого він помітив кров на тілі потерпілої та прибрав ніж, а з підлоги взяв телефон, який належав потерпілій ОСОБА_10 для того щоб зателефонувати і поспілкуватися з теперішнім співмешканцем останньої, а після розмови вимкнув телефон і забрав із собою, ніж викинув на городі. Далі на таксі поїхав у місто Мукачево, де в ломбарді заклав мобільний телефон ОСОБА_10 приблизно за 620 грн та вже о 16 год 30 хв був затриманий поліцейськими. Під час конфлікту з потерпілою остання не надавала йому дозволу на користування належним їй мобільним телефоном, а він, у свою чергу, наміру заволодіти мобільним телефоном не мав, оскільки хотів його в подальшому повернути.

Незважаючи на фактичне невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та невизнання в цілому вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, дослідив усі наявні докази у ньому та дав їм належну правову оцінку.

Показаннями потерпілої ОСОБА_10 встановлено, що 03.06.2024 вона знаходилася за місцем свого проживання, куди зранку прийшов її колишній співмешканець, ОСОБА_6 , який хотів забрати свої речі, однак вона йому відмовила в цьому. Після чого він зайшов до будинку та наніс їй в черевну порожнину удар ножем, який приніс із собою та тримав у лівій руці. Вона взяла свій мобільний телефон щоб викликати швидку або поліцію, проте він впав на підлогу і обвинувачений забрав його собі та, продовжуючи тримати ніж в руці, погрожував їй щоб вона не забрала телефон, після чого вийшов з будинку та через город пішов у напрямку села, а вона побігла до швидкої, де їй надали першу медичну допомогу. Вона не надавала дозволу ОСОБА_6 на користування її мобільним телефоном.

Свідок ОСОБА_11 ствердила, що 03.06.2024, біля 9 год, її сусідка, яка працює в лікарні, повідомила, що потерпілій ОСОБА_10 було нанесено ножове поранення, після чого вона намагалася їй зателефонувати, однак та не відповідала. Після події її молодший брат, ОСОБА_12 , повідомляв, що ОСОБА_6 вдарив потерпілу, від чого в неї пішла кров. Мобільний телефон, який був у потерпілої під час події, вона подарувала останній.

Показаннями свідка ОСОБА_13 встановлено, що 03.06.2024 зранку ОСОБА_6 зателефонував йому з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 та почав ображати його нецензурною лайкою. Через деякий час йому зателефонувала ОСОБА_14 , яка повідомила, що потерпіла ОСОБА_10 у лікарні.

-6-

Свідок ОСОБА_15 підтвердила, що 03.06.2024 їй зателефонувала сусідка потерпілої та повідомила, що ОСОБА_6 порізав потерпілу ОСОБА_10 , після чого вона побігла у лікарню. Про зазначені обставини їй також повідомив син потерпілої ОСОБА_12 .

Показаннями свідка ОСОБА_16 встановлено, що ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , повідомляли їй про обставини нанесення потерпілій тілесного ушкодження та заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_17 ствердила, що 03.06.2024 в обідній час ОСОБА_6 здав в ломбард мобільний телефон марки «Хіаоmі», за який отримав 620 грн, з терміном кредитування 7 днів. При оформленні застави ОСОБА_6 надав свій паспорт та ідентифікаційний код, після чого підписав договір.

Показаннями свідка ОСОБА_18 стверджено, що на початку літа 2024 року, приблизно об 11 год 30 хв їй зателефонувала ОСОБА_11 і повідомила про необхідність забрати дітей із помешкання будинку потерпілої. Приблизно о 12 год вона забрала дітей та відвезла до с. Пістрялово. Зі слів сина потерпілої - ОСОБА_12 їй стало відомо про те, що ОСОБА_6 поранив ножем ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_19 ствердила, що 03.06.2024 біля 10 год потерпілу ОСОБА_10 доставили до лікарні, де вона повідомила, що ножове поранення їй наніс ОСОБА_6 .

Показаннями свідка ОСОБА_20 встановлено, що приблизно у червні 2024 року, зранку, біля 8 год, на станцію швидкої звернулася ОСОБА_10 з ножовим пораненням та повідомила, що поранення наніс їй колишній співмешканець. ОСОБА_10 була надана перша медична допомога, після чого вона була негайно госпіталізована до лікарні. Під час огляду потерпілої виявила в останньої у нижній частині живота з правого боку колоту рану від ножа.

Крім показань потерпілої та свідків вина обвинуваченого ОСОБА_6 стверджується також сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених в судовому засіданні письмових доказів.

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04.06.2024, яким стверджено, що потерпіла ОСОБА_10 повідомила про те, що 03.06.2024 близько 08 год, ОСОБА_6 на вулиці Волошина, 154 в селищі Чинадієво, наніс їй кухонним ножем один удар у черевну порожнину, після чого відкрито заволодів належним їй мобільним телефоном «Хіаоmі Redmi Note 8», який випав у неї внаслідок ножового поранення.

Протоколом огляду місця події від 03.06.2024 підтверджено, що об`єктом огляду є коридору хірургічного відділення КНП «Лікарня Святого Мартина», де вилучено предмети одягу, в якому була потерпіла ОСОБА_10 03.06.2024.

Протоколом огляду місця події від 03.06.2024 встановлено, що об`єктом огляду є місце вчинення кримінальних правопорушень за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено сліди бурої речовини, кухонний ніж, частину матерчатої тканини.

Актом про застосування службового собаки від 03.06.2024, за допомогою якого виявлено ніж загорнутий в білу хустку та плями бурого кольору, схожі на кров.

Довідкою № 17 з КНП «Лікарня Святого Мартина» встановлено, що ОСОБА_10 з 03.06.2024 перебуває на стаціонарному лікуванні хірургічного відділення з діагнозом: проникаюча колото-різана рана передньої черевної стінки; проникаючі поранення брижового краю печінкового кута товстої кишки, гематома заочеревоного простору справа К 66.1 гімоперіотеум.

Протоколом затримання ОСОБА_6 від 03.06.2024, яким, окрім іншого встановлено, що в ході обшуку останнього вилучено його одяг, взуття, сумку матерчату, чохол рожевого кольору з мобільного телефону, купюри номіналом 500, 200, 100, 50 грн, дві купюри номіналом 20 грн, купюру номіналом 10 грн.

-7-

Листом ПТ «Ломбард № 1» ТзОВ «КОНТРАКТ-ГРУП І КОМПАНІЯ» від 26.07.2024 встановлено факт надання фінансового кредиту ОСОБА_6 в період часу з 03.06.2024 до 04.06.2024 під заставу мобільного телефону «Хіаоmі Redmi Note 8Т», зокрема, за договором фінансового кредиту та застави позичальник отримав грошові кошти 620 грн під заставу вказаного телефону. Вказані обставини підтверджені також копією паспорта ОСОБА_6 , договором фінансового кредиту та застави від 03.06.2024, касовим чеком від 03.06.2024 про видачу коштів в сумі 620 грн.

Висновком судово-медичної експертизи № 176/2024 від 19.08.2024 підтверджено, що у ОСОБА_10 виявлені наслідки тілесних ушкоджень у вигляді лінійної рани в області передньої черевної стінки по передній поверхні та лінійного рубця в області черевної стінки справа.

Висновком додаткової судово-медичної експертизи № 10/2024 від 10.09.2024 встановлено, що у ОСОБА_10 виявлені наслідки тілесних ушкоджень у вигляді післяопераційного рубця в області передньої черевної стінки по передній поверхні та лінійного рубця в області черевної стінки справа. Клінічно, в хірургічному відділенні КНП «Лікарня Святого Мартина», де ОСОБА_10 знаходилася на стаціонарному лікуванні з 03.06.2024 до 10.06.2024 у неї встановлено: проникаюча колото-різана рана передньої черевної стінки; травма висхідної (правої) ободової кишки; проникаючі поранення брижового краю печінкового кута товстої кишки; травма заочеревинного простору; гематома заочеревинного простору справа; гемоперітонеум, з приводу чого 03.06.24 проведено операцію № 1: діагностична лапароскопія; операцію № 2: лапаротомія, правобічна геміколектомія, накладання ілео-трансверзо-анастомозу, резекція великого сальника, санація і дренування черевної порожнини та малого тазу. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії колюче-ріжучих предметів, чим може бути лезо ножа, незадовго до госпіталізації. Приймаючи до уваги характер, локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, під час їх спричинення, ОСОБА_10 могла знаходитися у вертикальному чи близькому до нього положенні тіла, повернута передньою поверхнею тіла до нападника, при цьому їй було спричинено не менше одного удару ножем, і не є характерними в результаті падіння на виступаючу тверду поверхню з наданням тілу прискорення або без такого, а також при нанесені собі власноручно. Вказані тілесні ушкодження є такими, що небезпечні для життя в момент їх спричинення та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і по давності виникнення вкладаються у дату події, що мала місце 03.06.2024.

Висновком експерта № СЕ-19/107-24/9996-ТВ від 24.09.2024 підтверджено, що ринкова вартість мобільного телефону марки «Хіаоmі Redmi Note 8Т», бувшого у використанні, з врахуванням ознак зносу станом цін на 03.06.2024 становить 2033 грн.

Висновком судово-медичного експерта № 36-мк від 02.10.2024 стверджено, що колото-різане пошкодження нижньої третини переду справа майки потерпілої ОСОБА_10 могло виникнути внаслідок дії клинка наданого на дослідження ножа, або іншим колюче-ріжучим предметом, що володів подібними конструктивними властивостями.

Висновком судове-медичної експертизи № 636 від 15.11.2024 встановлено, що кров у слідах на змиві з поверхні сходів біля вхідних дверей, з поверхні рами дверей, з поверхні підлоги, вилучені 03.06.2024 в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , могла походити від ОСОБА_10 .

Протоколом пред`явлення для впізнання предметів за фотознімками від 14.10.2024 стверджено, що потерпіла ОСОБА_10 впізнала за характерними ознаками чохол до викраденого у неї ОСОБА_6 , мобільного телефону «Хіаоmі Redmi Note 8Т».

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.10.2024 встановлено, що свідок ОСОБА_17 впізнала ОСОБА_6 як особу, який здавав мобільний телефон «Хіаоmі Redmi Note 8Т» під заставу.

-8-

Протоколом огляду від 05.10.2024 підтверджено, що слідчим оглянуто чохол рожевого кольору від мобільного телефону та специфікацію № 0000529 від 03.06.2024.

Протоколом № 288 99/2024 від 03.06.2024 медичного огляду на стан сп`яніння встановлено, що 03.06.2024 о 17 год 10 хв ОСОБА_6 знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 02.10.2024 встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 відтворила обставини кримінальних правопорушень, зокрема щодо нанесення ОСОБА_6 їй одного ножового поранення в область живота та заволодіння належним їй мобільним телефоном.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 02.10.2024 встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 відтворив обставини кримінальних правопорушень, зокрема щодо нанесення ним ОСОБА_10 одного ножового поранення в область живота та заволодіння належним їй мобільним телефоном,

Дослідженими судом речовими доказами, зокрема, ножем, який упізнаний як потерпілою так і обвинуваченим, як предмет, яким ОСОБА_10 завдано тілесного ушкодження.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_6 наявний склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 186 КК України, а саме, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а також грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинений в умовах воєнного стану, а тому доводи обвинуваченого та захисника, викладені у поданих апеляційних скаргах щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляє.

Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та стороною захисту в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи апеляційних скарг про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються.

-9-

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник наводять власну оцінку доказам на користь невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 186 КК України, однак клопотання про дослідження доказів не заявляли.

Разом з тим, колегія суддів констатує, що сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження (постанова Верховного Суду від 20.01.2022 (провадження № 51-4667 км21).

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати від 16.10.2019 (провадження № 13-43кс19), під час апеляційного провадження повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Доводи сторони захисту про відсутність умислу в обвинуваченого на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень та отримання їх потерпілою випадково, тобто внаслідок випадкового потрапляння на ніж, який тримав у руці обвинувачений, колегія визнає неспроможними

Розмежування складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КК та ст. 128 КК здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною стороною цих злочинів.

До того ж, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановленням причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками. Із суб`єктивної сторони злочин може бути вчинений із прямим або непрямим умислом (умисна форма вини).

Поряд з тим, кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого ст. 121 КК України, за умови, якщо були заподіяні тяжкі або середньої тяжкості тілесні ушкодження, але суб`єктивна сторона злочину є основним елементом, за яким він відрізняється від заподіяння тяжкого чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень і вона проявляється у необережній формі вини.

-10-

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 саме за ч. 1 ст. 121 КК України.

З показань обвинуваченого вбачається, що він фактично не визнав умисне нанесення потерпілій ОСОБА_10 ножового поранення, зазначивши, що потерпіла самостійно наштовхнулася на ніж, який знаходився у його руці. При цьому, ніж він дістав щоб нанести потерпілій невелике пошкодження.

Вказані показання ОСОБА_6 суд обґрунтовано визнав неспроможними, оскільки такі спростовано дослідженими судом першої інстанції належними та допустимими доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка зазначила про те, що ножове поранення їй завдав саме обвинувачений, а також свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , які підтвердили показання потерпілої в частині нанесення ножового поранення саме ОСОБА_6 .

Крім того, судом правомірно враховано висновок додаткової судово-медичної експертизи № 10/2024 від 10.09.2024, яким об`єктивно підтверджуються показання потерпілої про завдання їй пошкодження та виключається можливість отримання ушкодження у потерпілої в результаті падіння на виступаючу тверду поверхню з наданням тілу прискорення або без такого, а також при нанесені собі власноручно, чим додатково спростовується версія обвинуваченого про те, що ОСОБА_10 на ніж наштовхнулася самостійно.

Також, судом першої інстанції враховано поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення та встановлено, що до вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_10 припинили сімейні відносини та спільне проживання, за період цивільного шлюбу неодноразово мали між собою певні конфліктні ситуації, під час яких ОСОБА_6 висловлював погрози як потерпілій так і її дітям, ображав останніх та бив, зокрема, доньку потерпілої - ОСОБА_11 , що підтверджується показаннями потерпілої та вказаного свідка.

У день вчинення злочинів обвинувачений прийшов до будинку потерпілої, маючи при собі ніж, який в подальшому застосував для нанесення потерпілій ножового поранення, що свідчіть про обдуманість та виваженість дій ОСОБА_6 та усвідомлення ним своїх дій.

Подальші дії ОСОБА_6 , зокрема, відібрання у потерпілої мобільного телефону, приховування ножа, залишення ним місця події злочину, на думку суду, свідчать про бажання обвинуваченого приховати сліди вчиненого кримінального правопорушення, уникнути кримінальної відповідальності та перешкодити потерпілій вжити заходів до виклику швидкої медичної допомоги або поліції.

Колегія суддів уважає, що встановлені судом обставини беззаперечно свідчать про наявність прямого умислу обвинуваченого на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 .

З огляду на викладене, є неспроможними посилання захисника на необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 на ст. 128 КК України.

Доводи обвинуваченого про відсутність намірів на викрадення мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 об`єктивно спростовуються дослідженими та проаналізованими судом першої інстанції доказами, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_17 , протоколами проведення слідчих експериментів, впізнання предметів та особи за фотознімками тощо.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки обвинувачений не мав наміру заволодіти мобільним телефоном, не знайшли

-11-

свого підтвердження та спростовані дослідженими доказами, якими встановлено, що після того, як належний потерпілій мобільний телефон впав, ОСОБА_6 у присутності ОСОБА_10 , яка дозволу на користування ним обвинуваченому не надавала, підняв його з підлоги, забравши собі, та пішов з будинку, після чого заклав до ломбарду, що свідчить про спрямованість корисливого умислу обвинуваченого ОСОБА_6 саме на відкрите викрадення чужого майна, тобто, вчинення саме грабежу, а невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні цього кримінального правопорушення, судом вірно розцінено як спосіб його захисту та намагання уникнути відповідальності за злочин.

Доводи захисника про те, що заволодіння спільним сумісним майном одним із подружжя не кваліфікується як грабіж або інший злочин проти власності, не приймаються до уваги, оскільки стороною захисту не надано доказів придбання мобільного телефону потерпілою за спільні кошти подружжя. Більш того показаннями свідка ОСОБА_11 встановлено, мобільний телефон, який був у потерпілої під час події, подарувала останній вона.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла та свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_6 у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а тому судом показання потерпілої та вказаних свідків обгрунтовано визнано правдивими та такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

До того ж підстав не довіряти показанням потерпілої та свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що потерпіла та вказані свідки давали показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченого ОСОБА_6 .

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 4 ст. 186 КК України, колегія суддів приходить до висновку проте, що такі ґрунтуються на сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Діяння ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 та ч. 4 ст. 186 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння та грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинений в умовах воєнного стану.

Інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисників вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при розгляді кримінального провадження.

Оцінюючи та відхиляючи доводи апеляційних скарги обвинуваченого та захисника щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання внаслідок його надмірної суворості, колегія суддів виходить з наступного.

-12-

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, у межах санкцій ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 186 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, даних, що характеризують його особу, і таке покарання є справедливим, достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про його особу, зокрема те, що він раніше не судимий, негативно характеризується за місцем проживання, неодружений, офіційно не працевлаштований, є інвалідом II групи, сталих соціальних зв`язків не має, а також визнав за обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах і належним чином вмотивував у цій частині своє рішення. Обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної статті закону України про кримінальну відповідальність і підстави для зменшення обвинуваченому ОСОБА_6 строку призначеного покарання у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

-13-

Всупереч доводів апеляційної скарги сторони захисту, колегія суддів уважає, що розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, в тому числі й за ч. 1 ст. 121 КК України, відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, в тому числі вимогам ст. 65 КК України та його меті.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 характеризуються негативно, за наявності обставин, що обтяжують покарання, позиції потерпілої щодо необхідності призначення суворого покарання, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, зокрема, вжиття обвинуваченим заходів, спрямованих на приховання вчинення злочинів, ненадання потерпілій першої медичної допомоги, залишення її в небезпечному для життя стані, як наслідок, виваженість та обдуманість ним своїх дій, а також усвідомлення можливих негативних наслідків вчиненого, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах, наближених до максимального розміру покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 121 КК України та в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, а також з урахуванням положень ст. 70 КК України, застосувавши принцип часткового складання покарань.

Таким чином, перевіркою матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_6 встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання зазначених вимог закону дотримався. Колегія суддів уважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з урахуванням вимог ст. 65 КК України.

Апеляційні доводи сторони захисту про зайву суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, шляхом призначення більш м`якого покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданих апеляційних скарг, об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого та захисників щодо неналежного їх врахування спростовуються висновками суду зазначеними в оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.

Тому, доводи сторони захисту щодо пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання та зміни вироку в цій частині, з урахуванням наведених ним доводів, слід визнати безпідставними, оскільки такі доводи носять суто суб`єктивний характер і не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення призначеного покарання.

Таким чином, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим через, що підстав для зміни вироку за доводами апеляційних скарги сторони захисту про зайву суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів не вбачає.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що обвинуваченим та його захисником не заявлялось жодних клопотань як в апеляційній скарзі, так і під час їх розгляду, у тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

-14-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 з доповненням залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.01.2025 щодо ОСОБА_22 , - без змін.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді