Провадження № 1-кп/522/3136/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000434 від 25.06.2025 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_7 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.04.2025 року №4356-IX продовжено з 09.05.2025 року строком на 90 діб, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

25.06.2025 року приблизно о 01 год. 20 хв. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виник протиправний намір, спрямований на заволодіння чужим майном.

Виявивши, що вхідні двері до під`їзду будинку АДРЕСА_3 не зачинені, ОСОБА_8 вирішив використати вказану обставину для того, щоб зайти всередину вказаного будинку з метою подальшого відшукання цінного майна, яким можна незаконно заволодіти.

Далі, зайшовши до під`їзду та піднімаючись вверх по сходах будинку, ОСОБА_8 на 5-му поверсі виявив незачинені вхідні двері до квартири АДРЕСА_4 вищевказаного будинку, після чого проник до приміщення квартири. Скориставшись відсутністю будь-яких осіб, ОСОБА_8 оглянув приміщення квартири та на столі приміщення кухні виявив мобільний телефон марки «Iphone 13», в корпусі рожевого кольору, на 512 Gb, належний мешканці вказаної квартири ОСОБА_9 , та вирішив ним заволодіти.

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах діючого на території України воєнного стану, з метою незаконного особистого збагачення, діючи таємно, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 , шляхом проникнення до вищевказаної квартири, незаконно заволодів вказаним мобільним телефоном, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну змогу користуватись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 18279 гривень 80 копійок.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду, що дійсно25.06.2025 року, перебуваючина п`ятому поверсі парадної будинку АДРЕСА_3 , виявив незачинені двері до квартири АДРЕСА_4 , після чого проник у приміщення та таємно викрав мобільний телефон марки «Iphone 13», належний потерпілій ОСОБА_9 , після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Однак, згодом матеріальну шкоду потерпілій відшкодував у повному обсязі шляхом повернення майна. Просив суд призначити йому справедливе покарання.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_10 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.

Потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності, цивільний позов не надавала, підтвердила, що матеріальна шкода їй повністю відшкодована шляхом повернення майна, призначення обвинуваченому покарання залишила на розсуд суду.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора та обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена та його дії правильно кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , передбаченими ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння суду у встановленні фактичних обставин справи.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд враховує, що він є громадянином Республіки Молдова, має вищу освіту, не одружений, неповнолітніх дітей та/або непрацездатних батьків на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання в м. Одесі, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку обвинувачений не значиться.

Також суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, що обвинувачений ОСОБА_8 є раніше не судимою особою.

У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_8 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, повністю відшкодував потерпілій матеріальну шкоду шляхом повернення майна.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.

Згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , відсутність обставин, що обтяжують покарання, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме - строком на п`ять років, зі звільненням особи від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинувачених без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ними нових злочинів.

У той же час, відповідно до вимог ст. 76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Крім того, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, суд вбачає за необхідне скасувати обраний відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В силу ч. 4 ст. 174 КПК України, з набранням вироком законної сили слід скасувати накладений арешт на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2025 року (справа № 522/14374/25, провадження №1-кс/522/4042/25).

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

В силу ч. 2 ст. 124 КПК з обвинуваченого ОСОБА_10 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи від 19.08.2025 року №2042 у сумі 424,08 грн.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-371, 373, 374, 375, 376ttp:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2664/ed_2019_01_11/pravo1/T124651.html?pravo=1#2664" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк випробування, рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 24.10.2025 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді домашнього арешту, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судової товарознавчої експертизи згідно з висновком №2042 від 19.08.2025 року у сумі 424,08 грн. (чотириста двадцять чотири гривні 08 копійок).

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 26.06.2025 року (справа № 522/14374/25, провадження №1-кс/522/4042/25), а саме на: мобільний телефон марки «Iphone 13» в корпусі рожевого кольору, що запаковано до полімерного сейф-пакету НПУ № CRI 1222380; мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max» в корпусі чорного кольору, що запаковано до полімерного сейф-пакету НПУ № CRI 1222379.

Речові докази: мобільний телефон марки «Iphone 13», в корпусі рожевого кольору, на 512 Gb; коробку від мобільного телефону марки «Iphone 13 Pink 512 Gb», - вважати переданими власнику ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max» в корпусі чорного кольору, повернути власнику ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Речові докази: недопалок сигарети з написом на ній «PARLAMENT»; змив з поверхні ручки вхідних дверей, - знищити.

Речовий доказ: диск DVD-R білого кольору з назвою «Verbatim» №PAP631DB29052416_4, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1