Провадження №1-кп/761/96/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м. Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000372 від 13.03.2015 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українця, уродженця села Мироцьке Києво-Святошинського району Київської області, директора ТОВ «Алекс Тредін», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пред`явленого обвинувачення, 06.07.2015 наказом Голови Державної фіскальної служби України № 1977-0 майора податкової міліції ОСОБА_4 призначено на посаду заступника начальника оперативного управління Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

Відповідно до посадової інструкції заступника начальника оперативного управління Головного управління ДФС у Житомирській області, затвердженої 03.08.2015 першим заступником начальника ГУ ДФС у Житомирській області, ОСОБА_4 :

- контролює стан організації роботи керівниками відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ, сектору викриття кримінальних правопорушень у митній сфері, сектору організації оперативно-розшукової діяльності, оперативно-аналітичного сектору ОУ (далі - оперативних підрозділів ГУ) та оперативного управління Житомирської ОДП (далі - оперативний підрозділ ДП);

- організовує виявлення кримінальних та інших правопорушень у сфері оподаткування, митній та бюджетній сферах, а також встановлення місцезнаходження платників податків, опитування їх засновників, посадових осіб;

- організовує, координує та контролює діяльність оперативних підрозділів ГУ, ДП;

- організовує та розробляє заходи щодо запобігання кримінальним правопорушенням, віднесеним законом до компетенції оперативних підрозділів ГУ, ДПІ;

- організовує здійснення профілактики кримінальних та інших правопорушень;

- організовує застосування форм і методів оперативно-розшукової компетенції діяльності;

- забезпечує надання пропозицій щодо ініціювання та участь у межах компетенції у проведенні службових розслідувань та перевірок, інших контрольно-перевірочних заходів щодо невиконання вимог законодавства України з питань державної митної справи;

- організовує та контролює роботу оперативного підрозділу ДПІ.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, заступник начальника оперативного управління Головного управління ДФС у Житомирській області майор податкової міліції ОСОБА_4 , будучи уповноваженим на виконання функцій держави, є службовою особою та працівником правоохоронного органу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку січня 2015 року громадянин України ОСОБА_6 , вирішив зайнятись підприємницькою діяльністю з купівлі-продажу граніту, який видобувається кар`єрним способом у Житомирській області, у тому числі і з метою його подальшого продажу за кордон (експорту). У ході підготовки до здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_6 вирішив звернутись до заступника начальника оперативного управління Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області ОСОБА_4 з метою отримання консультацій щодо належного оформлення даного виду діяльності.

У подальшому, у січні 2015 року в ході особистої зустрічі, яка відбулась у в одному з кафе м. Житомир, більш точні час та місце досудовим слідством не встановлені, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_4 про свій намір зайнятись купівлею-продажем граніту, який видобувається кар?єрним способом у Житомирській області, у тому числі і з метою його подальшого продажу за кордон (експорту). В цей час, у заступника начальника оперативного управління Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на систематичне отримання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди шляхом вимагання за не перешкоджання останньому у здійсненні підприємницької діяльності.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на одержання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди шляхом вимагання, ОСОБА_4 повідомив останньому про те, що він контролює підприємницьку діяльність на території Житомирської області, неодноразово порушував кримінальні справи за фактами незаконної діяльності щодо купівлі-продажу граніту та у випадку якщо ОСОБА_6 хоче безперешкодно здійснювати свою підприємницьку діяльність, то він повинен щомісячно сплачувати грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, на що останній був змушений погодитись, оскільки іншого шляху не було.

У подальшому, 14 лютого 2015 року, у невстановлений досудовим слідством час, під час зустрічі ОСОБА_6 із ОСОБА_4 , яка відбулась у м. Житомирі, точне місце досудовим слідством не встановлено, останній знову повідомив ОСОБА_6 , що він контролює діяльність з купівлі-продажу граніту і що для того щоб уникнути будь-яких податкових перевірок та не виникало жодних питань з приводу функціонування підприємницької діяльності ОСОБА_6 необхідно щомісячно сплачувати йому грошові кошти у розмірі 3000 доларів США.

Цього ж дня, у невстановлені слідством час та місці, після вищевказаної розмови ОСОБА_6 , перебуваючи на пасажирському сидінні автомобіля марки «Toyota Camry», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , передав ОСОБА_4 , який в свою чергу перебував за кермом вказаного транспортного засобу, неправомірну вигоду у розмірі 1 000 доларів США, при цьому зазначивши, що необхідних коштів - 3 000 доларів США на даний момент у нього не має і надасть їх пізніше.

У подальшому, ввечері 26 серпня 2015 року, більш точний час досудовим слідством не встановлено, згідно попередньої домовленості про чергову зустріч, укладеною за допомогою телефонного дзвінка, ОСОБА_6 , перебуваючи на передньому пасажирському сидінні автомобіля марки «Toyota Camry», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2007 року випуску, розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 31, повідомив ОСОБА_4 , що грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США надасть пізніше, оскільки майже весь його капітал на даний час спрямований на розвиток підприємства, при чому попрохав не створювати штучних перешкод з приводу діяльності вантажівок, які співпрацюють із товариством з обмеженою відповідальністю «Граніт Трейд» () директором та власником якого він є, на що ОСОБА_4 погодився.

Так, 04.09.2015, приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_4 та домовився про зустріч. У ході вказаної зустрічі, яка відбулась того ж дня, приблизно о 20 год. 40 хв., в салоні автомобіля марки «Toyota Camry», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , розташованого за адресою: м. Київ, вул. Віктора Ярмоли, 38, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди, одержав від останнього неправомірну вигоду у раніше обумовленому розмірі, а саме 3 000 доларів США, що станом на 04.09.2015 за курсом Національного банку України становило 66 046 гривень 72 копійки.

За наведених обставин сторона обвинувачення кваліфікувала дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України як умисні дії, які виразилися в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірний вигоди за не вчинення цією службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої влади та службового становища, поєднаного з вимаганням.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав.

Суду надав покази, зазначивши, що з 06.07.2015 працював на посаді заступника начальника оперативного управління ДФС в Житомирській області. До цього, з грудня 2013 року займав аналогічну посаду в ГУ Міндоходів України. Із ОСОБА_6 знайомий із самого початку роботи на вказаній посаді. Зустрічався з ним декілька разів. Під час зустрічі останній повідомляв, що планує займатися перевезенням граніту з кар`єрів на території Житомирської області. ОСОБА_4 жодним чином не перешкоджав його діяльності і не мав наміру та повноважень цього робити. Підприємство ОСОБА_6 взагалі було зареєстроване на території Київської області за пару тижнів до написання ним заяви до СБУ про систематичні щомісячні вимагання коштів ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_6 є заявником у 18 кримінальних провадженнях, пов`язаних з отриманням неправомірної вигоди. Обвинувачений зазначив, що жодної неправомірної вигоди він від ОСОБА_6 не вимагав та не отримував. В день затримання, на прохання ОСОБА_6 він з ним зустрівся по дорозі з роботи додому, однаку зв`язку з тим, що поспішав, підвіз його до дому, відхиливши пропозицію останнього разом повечеряти. Після того, як ОСОБА_6 вийшов з машини, працівники поліції розбили в авто вікна, витягли ОСОБА_4 на землю, накрили голову курткою, а в цей час автомобіль був відкритий. Через деякий час ОСОБА_4 дозволили встати та повідомили, що в авто виявили грошові кошти. Звідки ці кошти взялися він не знає.

ОСОБА_4 просив суд постановити виправдувальний вирок.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, а саме:

- заява ОСОБА_6 , подана першому заступнику Голови - начальнику ГУ БКОЗ СБ України, отримана 13.03.2015, в якій він повідомляє, що після реєстрації ТОВ «Граніт трейд» до нього звернувся виконуючий обов`язки начальника оперативного Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Житомирській області ОСОБА_4 та повідомив, що за не втручання у його підприємницьку діяльність з боку контролюючих органів, він повинен щомісячно передавати грошові кошти в сумі 3 000 доларів США, що на його думку є зловживанням своїм службовим становищем, а також з метою власного збагачення вимагання грошових коштів (т. 1 а.с. 107);

- документи, надані ОСОБА_6 , які підтверджують здійснення останнім підприємницької діяльності, а саме: статут ТОВ «Граніт трейд»; довіреність НАМ 420425, витяг № 28411491 про реєстрацію довіреностей; витяг Державної реєстраційної служби України № 20169066; виписка з ЄДРПОУ ТОВ «Граніт трейд»; протокол № 1 загальних зборів ТОВ «Граніт трейд» від 20.02.2015; довідка № 5-168 «Державний ощадний банк України» від 05.03.2015; договір № 7/9н-0315 суборенди нежитлових приміщень від 05.03.2015; договір про надання митно-брокерських послуг № 110315М від 11.03.2015; картка обліку особи від 12.03.2015; договір постачання товару № 01/14-03-ЛК від 02.03.2015; видаткова наклад № РН-0093 від 27.04.2015; платіжне доручення № 1 від 28.04.2015 (т. 1 а.с. 116-151);

- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії (далі - НС(Р)Д) зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 07.06.2015 з додатком у вигляді оптичного носія DVD-R Verbatim № 3474 від 16.06.2015, у відповідності до якого на виконання доручення прокурора № 15/1-1092т від 08.04.2015 та ухвали Апеляційного суду м. Києва № 01-3569т/НСД від 08.04.2015 щодо проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме зняття інформації з транспортної телекомунікаційної мережі з абонентського номеру НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_4 , в період з 10.04.2015 по 06.06.2015 отримано фактичні данні, зокрема зафіксовані телефонні розмови 24.04.2015 та 28.04.2015 за вхідними дзвінками ОСОБА_6 до ОСОБА_4 . Зміст телефонних розмов між ОСОБА_4 й ОСОБА_6 зводиться до пропозицій останнього та узгодження дати, часу, місця їх зустрічі. Також зафіксовані тексти смс-повідомлення, надіслані ОСОБА_6 ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 195-200);

- протокол за результатами проведення НС(Р)Д аудіо- відеоконтроль особи від 27.08.2015 з додатком у вигляді оптичного носія DVD-R Verbatim № 3578 від 27.08.2015, у відповідності до якого на виконання доручення прокурора № 15/1-1092т від 08.04.2015 та ухвали Апеляційного суду м. Києва № 01-8986т/НСД від 20.08.2015 щодо проведення НС(Р)Д, а саме аудіо-, відеоконтроль ОСОБА_4 , в ході проведення його 26.08.2015 отримано фактичні дані, зокрема зафіксована розмова ОСОБА_4 й ОСОБА_6 під час зустрічі, розпочатої о 18 год. 47 хв. та закінченої о 20 год. 12 хв. (т. 1 а.с. 221-225);

- протокол за результатами проведення НС(Р)Д аудіо- відеоконтроль особи від 05.09.2015 з додатком у вигляді оптичного носія DVD-R Verbatim № 3588 від 03.09.2015, у відповідності до якого на виконання доручення прокурора № 22/2-2279т від 31.08.2015 та ухвали Апеляційного суду м. Києва № 01-8986т/НСД від 20.08.2015 щодо проведення НС(Р)Д, а саме аудіо-, відеоконтроль ОСОБА_4 , в ході проведення якого 26.08.2015 отримано фактичні дані, зокрема зафіксована розмова ОСОБА_4 й ОСОБА_6 під час зустрічі, розпочатої о 20 год. 34 хв. та закінченої о 20 год. 44 хв. (т. 1 а.с. 226-230);

- протокол за результатами проведення контролю за вчиненням злочину від 05.09.2015, у відповідності до якого на виконання доручення прокурора № 22/2-2279т від 31.08.2015 та ухвали Апеляційного суду м. Києва № 01-8986т/НСД від 20.08.2015 щодо проведення НС(Р)Д, а саме аудіо-, відеоконтроль ОСОБА_4 , в ході проведення якого 04.09.2015 контролю за вчиненням злочину, під час чого зафіксована зустріч ОСОБА_4 й ОСОБА_6 , розпочатої о 20 год. 31 хв. та закінченої о 20 год. 44 хв. (т. 1 а.с. 231-234);

- протокол за результатами проведення НС(Р)Д зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 05.09.2015, у відповідності до якого на виконання доручення прокурора № 17/1/2-2227т від 20.08.2015 та ухвали Апеляційного суду м. Києва № 01-8987т/НСД від 20.08.2015 щодо проведення НС(Р)Д, а саме візуальне спостереження у публічно доступних місцях з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних заходів для спостереження за ОСОБА_4 , в ході проведення якого в період з 03.09.2015 по 04.09.2015 отримано фактичні дані, зокрема зафіксовано, що ОСОБА_4 04.09.2025 на автомобілі марки «Toyota Camry», НОМЕР_3, о 20 год. 31 хв. виїхав на пр-т Перемоги, де зупинився на узбіччі біля будинку № 31, де в його автомобіль сів ОСОБА_6 , після чого вони спільно їхали та о 20 год. 41 хв. приїхали у двір будинку АДРЕСА_3 , де ОСОБА_6 , вийшов з автомобіля (т. 1 а.с. 235-236);

- протокол за результатами проведення НС(Р)Д зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 05.09.2015 з додатком у вигляді оптичного носія DVD-R Verbatim № 3614 від 08.09.2015, у відповідності до якого на виконання доручення прокурора № 17/1/2-2227т від 20.08.2015 та ухвали Апеляційного суду м. Києва № 01-8983т/НСД від 20.08.2015 щодо проведення НС(Р)Д, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з абонентського номеру НОМЕР_5 , яким користується ОСОБА_4 , в ході проведення якого в період з 21.08.2015 по 09.09.2015 отримані фактичні дані, зокрема зафіксовані телефонні розмови: 22.08.2015 за вхідним дзвінком співрозмовника до ОСОБА_4 ; 01.09.2015 за вхідним дзвінком співрозмовника до ОСОБА_4 ; 01.09.2015 за вихідним дзвінком ОСОБА_4 до співрозмовника (т. 1 а.с. 237-239, оптичний носій а.с. 255);

- протокол за результатами проведення НС(Р)Д зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 05.09.2015 з додатком до нього у вигляді оптичного носія DVD-R Verbatim № 3614 від 08.09.2015, у відповідності до якого на виконання доручення прокурора № 17/1/2-2227т від 20.08.2015 та ухвали Апеляційного суду м. Києва № 01-8984т/НСД від 20.08.2015 щодо проведення НС(Р)Д, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з абонентського номеру НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_4 , в ході проведення якого в період з 21.08.2015 по 09.09.2015 отримані фактичні дані, зокрема зафіксовані телефонні розмови: за вихідним дзвінком ОСОБА_4 до співрозмовника та ще одного співрозмовника; за вхідним дзвінком співрозмовника до ОСОБА_4 ; за вхідним дзвінком ОСОБА_6 до ОСОБА_4 ; за вихідним дзвінком ОСОБА_4 до ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 240-254, оптичний носій а.с. 255);

- протокол огляду та вручення заздалегідь неідентифікованих засобів - грошових коштів від 04.09.2025, в ході якого зафіксовано вручення ОСОБА_6 в адміністративній будівлі СБ України в присутності понятих купюр номіналом по 100 доларів США в кількості 30 штук з описаними серійними номерами (т. 1 а.с. 184-194)

- протокол обшуку від 04.09.2015, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.09.2015 у справі № 752/14596/15-к, в автомобілі марки «Toyota Camry», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 , який перебував за адресою: вул. Віктора Ярмоли, 38, м. Київ, в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 3 000 доларів США, номіналом по 100 доларів США у кількості 30 штук з описаними серіями та номерами, а також інші речі та предмети (т. 1 а.с. 152-157);

- протокол затримання від 04.09.2025, згідно якого 04.09.2015 о 20 год. 45 хв. за адресою: м. Київ, вул. Віктора Ярмоли, 38, затримано ОСОБА_4 безпосередньо після отримання неправомірної вигоди у розмірі 3 000 доларів США (т. 2 а.с. 203-207);

- облікова картка приватного АМТ, з якої вбачається, що ОСОБА_4 має право керувати автомобілем марки «Toyota Camry», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 108-109);

- протокол огляду від 06.09.2015, згідно якого оглянуто майно, яке було вилучено в ході обшуку автомобіля марки «Toyota Camry», а саме: мобільні телефони чорного кольору марки «Samsung» imei 1: НОМЕР_6 , чорного кольору марки «Samsung» 359641/05/168583/0, марки «iPhone 4», model A1332, IC: 579C-E2380B, EMC 3808, FCC ID: BCG-E23808; чорно-сірого кольору марки «iPhone 5», model A1533, imei: НОМЕР_7 ; службове посвідчення серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_4 ; зв`язка ключів; картка для виплат; копія ухвали Печерського районного суду м. Києва; заява; клаптик паперу із чорновими записами (т. 1 а.с. 160);

- протокол огляду від 06.09.2015, згідно якого оглянуто майно, яке було вилучено в ході обшуку автомобіля марки «Toyota Camry», а саме планшет марки «iPad», 64gb, imei: НОМЕР_9 (т. 1 а.с. 161);

- протокол огляду від 06.09.2015, згідно якого оглянуто майно, яке було вилучено в ході обшуку автомобіля марки «Toyota Camry», а саме грошові кошти в сумі: 4300 доларів США, у кількості 43 купюр номіналом 100 доларів США; 3 000 доларів США, у кількості 30 купюр номіналом 100 доларів США; 5 000 тисяч гривень, номіналом 200 гривень у кількості 25 шт.; 4 000 тисячі гривень, номіналом 200 гривень у кількості 23 шт.; 636 гривень, номіналом 50 гривень у кількості 6 шт., номіналом 20 гривень у кількості 4 шт., номіналом 10 гривень у кількості 21 шт., номіналом 5 гривень у кількості 5 шт., номіналом гривні у кількості 3 шт., номіналом 1 гривня у кількості 15 шт.; 91 гривня, номіналом 50 гривень у кількості 1 шт., номіналом 10 гривень у кількості 1 шт., номіналом 2 гривні у кількості 9 шт., номіналом 1 гривня у кількості 13 шт. (т. 1 а.с. 162);

- протокол огляду від 07.09.2015, згідно якого оглянуто майно, яке було вилучено в ході обшуку автомобіля марки «Toyota Camry», а саме флеш накопичувач сірого кольору, циліндричної форми, серійний номер 4GB08 (останні дві цифри не читабельні). При перегляді змісту об`єкта огляду встановлено, що на флеш накопичувачі наявні 68 елементів, серед яких містяться: папки у кількості 21 шт., документи Майкрософт Ворд у кількості 27 шт., фотографії - 12 шт., тимчасові файли - 3 шт., пакетний файл - і шт., відео файли - 2 шт., презентація із назвою «схема 2» - 1 шт., лист Майкрософт Ексел - 1 шт. За результатом огляду вищевказаних папок встановлено, що серед них ,64 міститься папка з файлами із назвою «радик», при відкритті якої виявлено 5 елементів, а саме наступних документів Майкрософт Ворд: «Подання ОТ3101 радик», «Подання 013101 радик пошта», «Подання ОТ3103 радик», «Подання ОТ3103 радик-3», «Подання ОТ3105 радик» (т. 1 а.с. 163-166);

- протокол додаткового огляду речей від 26.04.2016, згідно якого оглянуто майно, яке було вилучено в ході обшуку автомобіля марки «Toyota Camry», а саме мобільних телефонів марки «Samsung», «iPhone 5», «Nokia», «iPhone 4», аркуш паперу білого, під час дослідження якого не встановлено відомостей, які містять значення для даного кримінального провадження (т. 1 а.с. 167-174);

- протокол огляду від 07.09.2015, а також протокол додаткового огляду від 23.09.2015, згідно яких оглянуто майно, яке було вилучено в ході обшуку автомобіля марки «Toyota Camry», а саме ноутбуку марки «Асег», сірого кольору s/n: LXTY30C01003516DF31601, під час дослідження яких не встановлено відомостей, які містять значення для даного кримінального провадження (т. 1 а.с. 175-180).

Інші документи, надані у розпорядження суду, доказового значення у кримінальному провадженні не мають, оскільки вони не є доказами в розумінні ст. 84 КПК України, зважаючи на те, що не містять наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а тому у вироку суду відсутні посилання на них.

У судовому засіданні був допитаний свідок сторони обвинувачення ОСОБА_7 , яка в ході допиту не повідомила будь-яких показань стосовно обставин, викладених в обвинувальному акті.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, проаналізувавши всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь такої особи.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При цьому, саме прокурор, слідчий, згідно з вимогами ст. 25 КПК України, зобов`язані в межах своєї компетенції, розпочавши досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, а також відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У цій справі у ході її розгляду судом забезпечено дотримання вимог ст. ст. 22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені усі докази, надані сторонами, та за наслідками їх урахування.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні є винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Законодавець в ст. 94 КПК України вказує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке є основою для прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні (постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17).

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі №12-р/п 2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Суд дійшов висновку про недоведеність у проваджені обставин про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірний вигоди за не вчинення цією службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої влади та службового становища, поєднаного з вимаганням, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 368 КК України передбачено кримінальну відповідальність за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища

Для кваліфікації дій за ч. 3 ст. 368 КК України необхідно, щоб його предметом була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Фактично кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України відбулася за ознакою вимагання.

Водночас, ознак вимагання неправомірної вигоди не встановлено, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 5 примітки до ст. 354 КК України у ст. 368 КК України під вимаганням неправомірної вигоди слід розуміти вимогу щодо надання неправомірної вигоди з погрозою вчинення дій або бездіяльності з використанням свого становища, наданих повноважень, влади, службового становища стосовно особи, яка надає неправомірну вигоду, або умисне створення умов, за яких особа вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.

Згідно висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 12.11.2024 у справі № 554/6546/19, вимагання хабаря може бути інкриміновано лише за наявності одночасно трьох основних чинників:

1) ініціатором давання (одержання) хабара є службова особа хабароодержувач;

2) пропозиція про давання (одержання) хабара має характер вимоги (примусу), що підкріплюється: або відкритою погрозою, або створенням таких умов, які переконують хабародавця в наявності реальної небезпеки (прихована погроза) його правам та законним інтересам, що змушує його погодитися з вимогою хабароодержувача;

3) дії, виконанням (невиконанням) яких погрожує вимагач, зумовлені його службовим становищем і, головне, мають протиправний характер та спрямовані на заподіяння шкоди правам та законним інтересам хабародавця.

Так, досліджені судом відеозаписи, що є додатками до протоколів негласних слідчих (розшукових) дій, не містять в собі відомостей, які би підтверджували висунення ОСОБА_4 вимоги передачі грошових коштів за вчинення чи невчинення в інтересах ОСОБА_6 дій з використанням його службового становища.

Судом встановлено, що ініціатором усіх зустрічей був ОСОБА_6 , який діяв під контролем працівників СБ України.

Фактів домовленостей про зустрічі з ОСОБА_6 за ініціативи ОСОБА_4 суду не надано.

Згідно з поданими до суду матеріалами НС(Р)Д не зафіксовано висловлювань про реальну небезпеку правам та законним інтересам ОСОБА_6 , які би змушували його надати неправомірну вигоду ОСОБА_4 .

Суд констатує про відсутність в матеріалах провадження будь-яких доказів про те, що обвинувачений ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_6 , примушував його, чи зазначав, що у разі несплати коштів, останньому будуть задіяні будь-які проблеми, пов`язані із здійснення ним підприємницької діяльності.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» №5 від 26.04.2002, вимаганням хабара визнається його вимагання службовою особою з погрозою вчинення або невчинення з використанням влади чи службового становища дій, які можуть заподіяти шкоду правам чи законним інтересам того, хто дає хабар, або умисне створення нею умов, за яких особа вимушена дати хабар з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.

Досліджуючи зміст зафіксованих згідно протоколів НС(Р)Д розмов ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які мали місце 24.04.2015, 25.08.2015, 26.08.2015, 03.09.2015 та 04.09.2025, судом не встановлено фіксації будь-якого факту вимагання в останнього неправомірної вигоди, її розмір, вид, способи передачі.

При цьому вбачається, що ОСОБА_6 виступав активним лідером у розмовах з ОСОБА_4 , зокрема, ставив йому багато запитань, ініціював зустрічі, що свідчить про наявність у його діях явних ознак підбурювання до надання неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 КПК України під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Згідно п. 1 ч. 7 цієї статті КПК України прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених статтею 251 цього Кодексу, зобов`язаний викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину.

У постанові від 24.04.2018 у справі № 462/5338/14-к Верховний Суд виснував, що одного зазначення в постанові про проведення спеціального слідчого експерименту прокурором того, що ним перевірено матеріали досудового розслідування, і ознак провокації злочину не виявлено недостатньо. Суд, що розглядає справу, має сам перевірити матеріали провадження і надати свої обґрунтовані висновки.

Аналізуючи зміст постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 17.04.2015 (т. 3 а.с. 29-30) встановлено, що її винесено на підставі встановлених досудовим розслідуванням обставин, що ОСОБА_4 вимагає від директора ТОВ «Граніт трейд» ОСОБА_6 неправомірну вигоду за невтручання у підприємницьку діяльність останнього.

При цьому, прокурор вважав, що «обставиною, яка об`єктивно дає слідству підстави вважати, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_8 є відомості, які викладені у протоколі допиту свідка ОСОБА_6 від 16.03.2015, в якому останній детально вказав «схему» вимагання, збору, одержання неправомірної вигоди (грошових коштів), а також суму неправомірної вигоди (грошових коштів), періоди, час і місце їх передачі.».

Проте, прокурор всупереч ч. 3 ст. 271 КПК України не перевірив чи не підбурювали особу до вчинення злочину з метою подальшого її викриття безпосередньо працівники правоохоронних органів чи їх агенти.

Також в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 251 КПК України в постанові прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 17.04.2015 (т. 3 а.с. 29-30) відсутнє обґрунтування неможливості отримання відомостей про злочин та особу в інший спосіб, натомість прокурор вважає заяву свідка ОСОБА_6 достатньою підставою обґрунтовано вважати про готування ОСОБА_4 до вчинення тяжкого злочину, що полягає у вимаганні неправомірної вигоди.

При цьому, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що у справах, в яких основний доказ отримано в результаті «негласної операції», влада повинна довести, що для організації негласного заходу були достатні підстави. Це можуть бути конкретні й об`єктивні докази того, що має місце приготування до злочину, за вчинення якого заявник переслідується. Європейський Суд підкреслював, що будь-яка використовувана владою інформація повинна піддаватися перевірці і що публічний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих у результаті підбурювання, оскільки це створило б для обвинувачених загрозу бути позбавленими справедливого судового розгляду із самого початку.

Згідно сталої практики ЄСПЛ перед початком прийняття рішення про проведення відносно особи будь-яких НСРД має бути встановлено, чи існувала об`єктивна підозра, що особа займається злочинною діяльністю або схильна до вчинення злочину («Баннікова проти росії» від 04 листопада 2010 року).

Аналогічні висновки про те, що були допущені вимоги ст.8 Конвенції зробив ЄСПЛ у своїх рішеннях від 28.05.2019 у справі «Liblik and others v. Estonia», зазначивши, що рішення про надання дозволу на проведення НСРД повинне містити обґрунтовані для цього підстави. Однак прийняті суддями щодо цієї особи рішення містили лише поверхові обґрунтування, у той час як клопотання прокурорів про надання дозволу взагалі не містили жодного обґрунтування.

Так, у постанові від 28.02.2019 у справі №154/2906/15 Верховний Суд зазначив, що не підтвердження того, що до початку проведення відносно особи НС(Р)Д було достатньо підстав вважати за можливе вчинення ним злочину, беззаперечно свідчать про провокацію вчинення злочину з боку органу досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод докази, здобуті в результаті провокації, заборонено використовувати проти обвинуваченого в кримінальному провадженні.

Окрім того, на підтвердження можливості будь яким чином впливати ведення господарської діяльності ТОВ «Граніт трейд» та проведення податкових перевірок, суду не надано жодних доказів щодо факту здійснення будь якої господарської діяльності ТОВ «Граніт трейд» на території саме Житомирської області, на яку розповсюджувалися посадові обов`язки ОСОБА_4 .

Разом з цим, під час судового розгляду свідок ОСОБА_6 , який міг би підтвердити або спростувати встановлені стороною обвинувачення обставини, не був допитаний з наступних підстав.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 надійшов до суду 06.06.2016 та за попереднім складом суду також не було проведено допит свідка ОСОБА_6 у зв`язку з його неодноразовою неявкою.

У провадження судді ОСОБА_1 дане кримінальне провадження надійшло 04.05.2023 та під час судового засідання 19.05.2023 судом на підставі ч. 1 ст. 319 КПК України у зв`язку зі зміною складу суду прийнято розпочати судовий розгляд спочатку.

03.08.2023 суд перейшов до стадії допиту свідків обвинувачення.

Однак, стороною обвинувачення не було забезпечено явку свідка ОСОБА_6 в судові засідання 03.08.2023, 18.10.2023, 31.10.2023, 14.12.2023, 19.01.2024, 07.03.2024, 25.04.2024, 29.05.2024, 10.07.2024, 16.09.2024, 05.11.2024, 16.01.2025, 20.02.2025, 26.02.2025, 18.03.2025 та 23.04.2025.

Ухвалою суду від 10.07.2024 доручено Київській міській прокуратурі здійснити у встановлений діючим законодавством спосіб окремі заходи, пов`язані із встановленням місця проживання/перебування свідка ОСОБА_6 , проте суду не надано будь-яких відомостей про її виконання.

Під час судового засідання 23.04.2025 прокурором заявлено клопотання про зміну порядку дослідження доказів у зв`язку з неможливістю забезпечити явку свідка ОСОБА_6 , оскільки за наявною інформацією останній перебуває на тимчасово окупованій території України, однак жодних підтверджуючих документів надано не було.

Частиною 1 ст. 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Згідно частини 2 вказаної статті не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, у відповідності до частини 3 вказаної статті сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Виходячи з того, що судом надано достатню можливість стороні обвинувачення забезпечити присутність в суді свідка ОСОБА_6 , а також враховуючи принцип змагальності кримінального провадження і дотримання розумних строків розгляду справи, судом вирішено можливим закінчити з`ясування обставин справи.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку дії свідка ОСОБА_6 були спрямовані на підбурювання злочину, який передбачено ч. 3 ст. 368 КК України, а тому у суду виникає непереборний сумнів у тому, що дане кримінальне провадження існувало б без дій ОСОБА_6 , а тому його дії суд вважає провокацією, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції.

Згідно висновку, який зробив Верховний Суд у постанові від 12.05.2021 у справі №166/1199/18, докази, здобуті в результаті проведення НС(Р)Д, є недопустимими, якщо отримані за допомогою провокації злочину.

Зважаючи на те, що докази були отримані внаслідок провокації злочину суд визнає недопустимими докази: протокол за результатами НС(Р)Д від 07.06.2015 (т. 1 а.с. 195-200); протокол за результатами проведення НС(Р)Д аудіо- відеоконтроль особи від 27.08.2015 (т. 1 а.с. 221-225); протокол за результатами проведення НС(Р)Д аудіо- відеоконтроль особи від 05.09.2015 (т. 1 а.с. 226-230); протокол за результатами проведення контролю за вчиненням злочину від 05.09.2015 (т. 1 а.с. 231-234); протокол за результатами проведення НС(Р)Д зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 05.09.2015 (т. 1 а.с. 235-236); протокол за результатами проведення НС(Р)Д зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 05.09.2015 (т. 1 а.с. 237-239, оптичний носій а.с. 255); протокол за результатами проведення НС(Р)Д зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 05.09.2015 (т. 1 а.с. 240-254, оптичний носій а.с. 255).

Крім того, суд дійшов висновку про недоведеність вказаних в обвинувальному акті обставин про отримання ОСОБА_4 неправомірної вигоди від ОСОБА_6 у розмірі 3 000 доларів США.

В обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 3 000 доларів США під час їх зустрічі 04.09.2015, приблизно о 20 год. 40 хв. в салоні автомобіля марки «Toyota Camry»

Однак, на переглянутому безпосередньо судом відеозаписі ця подія відсутня, оскільки ньому не видно, як особа, зовнішньо подібна на ОСОБА_4 , 04.09.2015 отримує будь-яким способом грошові кошти.

Більш того, у своїх показаннях ОСОБА_4 наголосив, що під час його затримання 04.09.2025 його було примусово витягнуто з автомобіля та розпочато в ньому обшук, під час якого були відшукані грошові кошти, які начебто були в його автомобілі.

Досліджуючи протокол обшуку від 04.09.2015, проведеного в автомобілі марки «Toyota Camry», (т. 1 а.с. 152-157), а також протокол затримання ОСОБА_4 від 04.09.2025 (т. 2 а.с. 203-207), встановлено, що вони не містять відеозапису фіксації, що позбавляє можливості спростувати вказані показання ОСОБА_4 , а отже і встановити факт того, що грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США були відшукані саме в автомобілі «Toyota Camry».

Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він неправомірної вигоди від ОСОБА_6 не вимагав і не отримував, суд вважає достовірними, які будь-якими іншими дослідженими доказами не спростовані.

Об`єктивних даних, які б спростовували показання ОСОБА_4 та поза усяким розумним сумнівом свідчили про те, що останній одержав, будучи службовою особою, неправомірну вигоду матеріали кримінального провадження не містять, як і не містять вони доказів вимагання цієї неправомірної вигоди.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Положеннями ст. 17 КПК України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувальний вирок може бути постановлено судом лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів».

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченою злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 рішення у справі «Капо проти Бельгії №4291/98 від 13.01.2005.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до пунктів 18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Отже, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту в їх сукупності, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів поза розумним сумнівом не доводить його винуватість і не може бути визнана достатньою для ухвалення щодо нього обвинувального вироку.

У зв`язку з чим, ОСОБА_4 необхідно визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в його діянні є склад даного кримінального правопорушення.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2015 у справі № 752/14716/15-к, підлягає скасуванню.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження по справі не застосовувались.

Внесена застава за ОСОБА_4 на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 06.09.2015 у розмірі 974 400 гривень була повернута заставодавцю на підставі ухвали суду від 25.10.2019.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-376, 395 КПК, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні останнього складу кримінального правопорушення.

Речові докази:

1) мобільний телефон чорного кольору марки «Samsung» imei 1: НОМЕР_6 , в середині якого міститься сім-картка мобільного оператора ТОВ «Астеліт» «Лайф» № НОМЕР_10 ; мобільний телефон чорного кольору марки «Samsung» НОМЕР_11 , в середині якого міститься сім-картка мобільного оператора ТОВ «ТриМоб» N? НОМЕР_12 ; планшет марки «iPad», 64gb, imei: НОМЕР_9 , serial N? DYTJFOJXDVGM, сіро-білого кольору в коричневому чохлі; мобільний телефон марки «iFone 4», model A1332, IC: 579C-E2380B, EMC 3808, FCC ID: BCG-E23808; мобільний телефон чорно-сірого кольору марки «iFone 5», model A1533, imei: НОМЕР_7 ; флеш накопичувач сірого кольору, циліндричної форми, серійний номер 4GB08 (останні дві цифри не читаємі); ноутбук марки «Асег», сірого кольору s/n: LXTY30C01003516DF31601 та блок живлення до нього - повернути ОСОБА_4 , скасувавши з них арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2015 у справі № 752/14716/15-к;

2) грошові кошти в сумі: 4300 доларів США, у кількості 43 купюр номіналом 100 доларів США; 5 000 тисяч гривень, номіналом 200 гривень у кількості 25 шт.; 4 000 тисячі гривень, номіналом 200 гривень у кількості 23 шт.; 636 гривень, номіналом 50 гривень у кількості 6 шт., номіналом 20 гривень у кількості 4 шт., номіналом 10 гривень у кількості 21 шт., номіналом 5 гривень у кількості 5 шт., номіналом гривні у кількості 3 шт., номіналом 1 гривня у кількості 15 шт.; 91 гривня, номіналом 50 гривень у кількості 1 шт., номіналом 10 гривень у кількості 1 шт., номіналом 2 гривні у кількості 9 шт., номіналом 1 гривня у кількості 13 шт. - повернути ОСОБА_4

3) 3 000 доларів США, у кількості 30 купюр номіналом 100 доларів США - повернути СБ України.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1