Вирок

Іменем України

12.12.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000403 від 12.09.2025 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Хабаровського краю РФ, із вищою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2025 року приблизно о 13:27 год. ОСОБА_4 , перебуваючи біля під`їзду №2, що за адресою: м. Львів, вул. Музики, 34, зі своїм припаркованим автомобілем марки «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1 , впродовж тривалого часу, а саме близько 20 хв., перешкоджав руху автомобіля марки «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , як наслідок, між ними відбувся конфлікт, після чого ОСОБА_4 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс кулаком правої руки удар в обличчя ОСОБА_5 .

За наслідком вказаних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці носа, крововиливу і садна на верхній губі зліва, що відносяться до легкого ступеню тяжкості тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 умисно спричинив потерпілому легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення. Вказав, що в один із днів вересня 2025 року, точної дати вже не пригадує, у денний час доби він під`їхав на своєму транспортному засобі до місця проживання знайомого за адресою: АДРЕСА_2 , де мав погрузити в автомобіль пральну машину і відвезти її в інше місце. Коли він зупинився на проїжджій частині, відчинив дверку багажника та очікував на те, щоб пральну машинку винесли з будинку і принесли до автомобіля, позаду під`їхав транспортний засіб під керуванням потерпілого. Останній хотів проїхати, на що він у відповідь попросив ОСОБА_5 зачекати п`ять хвилин, поки до машини винесуть пралку. Однак, потерпілий наполягав на тому, щоб йому звільнили проїзд, як наслідок, виник конфлікт з потерпілим, в ході якого останній звернувся в поліцію з приводу перешкоджання йому в русі. Надалі після суперечки по спливу певного проміжку часу він вирішив від`їхати, однак, потерпілий спочатку не давав закрити кришку багажника, під якою стояв, попри те, що мешканці будинку, які спостерігали подію, просили його поступитися, а потім все ж відійшов на хідник, з якого знову повернувся на проїжджу частину в той час, коли він уже заднім ходом рушив з місця. Після цього він відчув, що потерпілий двічі вдарив кулаком в район задньої стійки його транспортного засобу, тому він зупинився, вийшов з автомобіля і побачив, що від ударів утворилася вм`ятина. Це його сильно обурило, тому він своєю правою рукою вдарив по обличчю ОСОБА_5 . На цьому інцидент було вичерпано та всі його учасники очікували на приїзд поліції. Після прибуття працівників правоохоронного органу потерпілого було скеровано на медичну експертизу, а сам він поїхав до райвідділу поліції з метою написання заяви про спричинення ОСОБА_5 матеріальної шкоди транспортному засобу. У скоєному кається, розуміє, що вчинив неправильно, просив суворо не карати.

Потерпілий, будучи допитаним у суді, повідомив, що 11.09.2025 року він керував власним транспортним засобом та дуже поспішав у сімейних справах. На вул. Музики, 34 у м. Львові, неподалік від третього під`їзду будинку, він не зміг продовжувати рух, адже дорога була перегороджена іншим автомобілем, який був запаркований на проїжджій частині. Виявивши перешкоду для руху, він трохи зачекав, а потім вийшов, щоб з`ясувати причини зупинки руху. З цією метою він поцікавився у водія автомобіля «Пежо» ОСОБА_4 , чому останній загородив проїзд. На це обвинувачений попросив зачекати, допоки йому винесуть з будинку пральну машинку для її подальшого транспортування. Однак, на той час зміни обстановки не відбувалося, пралку ніхто до автомобіля для завантаження не виніс і обвинувачений продовжував стояти зі своїм транспортним засобом на проїжджій частині, перешкоджаючи руху. На ґрунті цього між ним спалахнула словесна перепалка, за наслідками чого він викликав на місце події працівників поліції. Після цього обвинувачений намагався від`їхати, проте, він стояв на місці, щоб змусити ОСОБА_4 дочекатися приїзду працівників поліції. Незважаючи на це, обвинувачений зрушив з місця та, здаючи заднім ходом, наїхав йому на ногу, тому від больового шоку він кулаком двічі вдарив по корпусу транспортного засобу обвинуваченого. Останній зупинився, вийшов з автомобіля та почав його ображати, а надалі рукою вдарив по лиці. Він відчув, що внаслідок удару з переносиці в нього потекла кров і тріснула губа. Незабаром приїхали працівники поліції і відбулось документування події. У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень він звертався в травмпункт та проходив судово-медичну експертизу. На суворому покаранні обвинуваченого не наполягає, але сподівається, що останній зробить для себе правильні висновки з того, що відбулося.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого і потерпілого, а також дослідженням характеризуючих даних на особу обвинуваченого.

Отже, суд вважає доведеним факт умисного спричинення ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження, тобто вчинення обвинуваченим кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, яке спричинило потерпілому легкі тілесні ушкодження, мету і мотив вчиненого діяння, що виразились у бажанні обвинуваченого звести рахунки з потерпілим у відповідь на завдання останнім ударів по транспортному засобу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, які згідно обвинувального акту обвинуваченому не інкримінувалися, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, за місцем проживання адміністрацією ЛКП «Княже Місто» характеризується позитивно, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Тому з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, мети і мотиву вчинення, та з огляду на особу обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро розкаявся, свою вину у вчиненому визнав повністю, обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу. Таке покарання, на переконання суду, є достатнім та спроможне стимулювати в подальшому належну поведінку обвинуваченого і сприяти запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід до обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не застосовувався і потреби в обранні такого суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

У справі відсутні процесуальні витрати на залучення експертів, а також речові докази.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 394 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1