Провадження № 1-кп/175/1857/25
21 жовтня 2025 року селище Слобожанське Дніпровського
району Дніпропетровської області
Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Краматорськ, Донецької області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючого за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-
В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.
У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що на теперішній час не відпала необхідність продовження застосування відносно ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечував.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, наголосивши на відсутності доказів на підтвердження існування зазначених в клопотанні ризиків. Просив у задоволенні клопотання відмовити, змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, або застосувати мінімальну заставу.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про можливість продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, з таких підстав.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2025 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, строком дії до 28.10.2025.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Суд вважає, що існують ризики передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений може переховуватися від суду, тому не виключено, що, розуміючи можливість отримати значний термін покарання та усвідомлюючи неминучість та невідворотність покарання, будучи особою, яка на теперішній час не має офіційного місця роботи, мешкання та постійного джерела доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме обвинувачений може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення проти власності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яка інкримінуються обвинуваченому, міцність його соціальних зв`язків та репутацію, ризик продовження або повторення протиправної поведінки, суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Слід зауважити, що позиція суду ґрунтується на принципі презумпції невинуватості та не ставить за мету передбачити можливе покарання за інкримінований обвинуваченому злочин.
На підставі викладеного, суд вважає необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, залишивши без змін попередньо визначений розмір застави та обсяг обов`язків.
На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 176, 177, 178, 183, 197, 199, 314, 315 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 грудня 2025 року включно, залишивши без змін раніше визначений розмір застави та обсяг обов`язків, пов`язаних з внесенням застави.
Строк дії ухвали встановити до 19 грудня 2025 року включно.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, начальнику ДУ УВП №4, для відома.
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 21 жовтня 2025 року. У відповідності до положень ч.2 ст.376, ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частини ухвали.

Суддя ОСОБА_1