постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНи

04 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 373/2774/14-к

провадження № 51-3161км22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000296 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пологи-Яненки Переяслав-Хмельницького району Київської області та мешканця с. Ульянівка того ж району і області,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за ч. 2 ст. 369-2 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 грн.

У відповідності до ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строку давності.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, обіймаючи посаду Улянівського сільського голови Переяслав-Хмельницького району Київської області, використовуючи службове становище, 23 серпня 2013 року під час особистого прийому ОСОБА_8 в приміщенні Улянівської сільської ради, висунув останньому пропозицію про передачу йому неправомірної вигоди в сумі 5000 грн за вчинення дій, пов`язаних із розробкою проектів нормативних документів сільської ради щодо оренди комунального майна, виготовлення документів на спірне приміщення та земельну ділянку, подальшого впливу на депутатів Улянівської сільської ради, без зазначення відомостей про конкретних депутатів, з метою позитивного прийняття рішення сесії сільської ради про передачу приміщення колишньої пральні (лазні) та земельної ділянки на АДРЕСА_1 в оренду на користь ОСОБА_8 .

Отримавши усну згоду від ОСОБА_8 на передачу неправомірної вигоди ОСОБА_7 дав йому усні рекомендації щодо необхідності вчинення конкретних дій для одержання в користування приміщення колишньої пральні (лазні).

Крім того, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що він обіймає посаду Улянівського сільського голови та маючи повноваження щодо організації в межах, визначених законодавством, роботи відповідної ради та її виконавчого комітету, запевнив ОСОБА_8 у безперешкодному та позитивному вирішенні питання депутатами Улянівської сільської ради щодо організації проведення сесії сільської ради, затвердження порядку проведення конкурсу на право оренди комунального майна територіальної громади села, методики розрахунку ставки орендної плати, форми укладення договору оренди, отримання відповідного дозволу на отримання проекту землеустрою, надання дозволу на оренду обраного приміщення та укладення договору оренди за умови надання йому вказаної неправомірної вигоди.

23 вересня 2013 року близько 14:00. ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_8 в с. Улянівка, куди останній приїхав отримати рішення сільської ради про одержання дозволів щодо оренди приміщення та земельної ділянки. У ході розмови ОСОБА_7 скерував ОСОБА_8 до приміщення сільської ради де він зустрівся з секретарем сільської ради ОСОБА_9 , та взамін на проект рішення сільської ради передав їй для ОСОБА_7 1000 грн на виконання попередньої домовленості про отримання ним неправомірної вигоди.

25 вересня 2013 року ОСОБА_7 , з метою забезпечення умов для отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 , звернувся до Улянівської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування під будівлею пральні на АДРЕСА_1 .

29 вересня 2013 року рішенням Улянівської сільської ради № 157-ХХVIII-VI був наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у постійне користування.

28 січня 2014 року ОСОБА_7 під час підписання з ОСОБА_8 у приміщенні Улянівської сільської ради попереднього договору щодо оренди зазначеного нерухомого майна, повідомив останньому про необхідність передачі йому ще 3600 грн за сприяння у вирішенні питань, пов`язаних із передачею у користування нежитлової будівлі та земельної ділянки.

На виконання цих вимог ОСОБА_8 о 12:30 06 лютого 2014 року прибув на заздалегідь обумовлене з ОСОБА_7 місце поруч із автовокзалом у м. Переяслав-Хмельницький, де в салоні автомобіля «ВАЗ-2103», який належав останньому, ОСОБА_8 передав йому 3500 грн за сприяння у вирішенні питань пов`язаних із передачею у користування нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 та прилеглої до неї земельної ділянки.

Загалом, ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_8 в якості неправомірної вигоди кошти в сумі 4500 грн за вплив на депутатів Улянівської сільської ради, з метою прийняття сесією сільської ради рішення про передачу йому в оренду приміщення пральні (лазні) та земельної ділянки під нею.

При перегляді вироку за апеляційною скаргою захисника Київський апеляційний суд ухвалою від 19 листопада 2022 року залишив його без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суді від 09 березня 2023 року цю ухвалу було скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року вказаний вирок повторно залишено без змін.

Вимоги касаційних скарги та викладені в них узагальнені доводи

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливостей їх отримати.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час реєстрації кримінального провадження було завідомо завищена кваліфікація злочину з метою штучного створення доказів, що вказує на недопустимість протоколів за результатами проведення негласних слідчих розшукових дій у справі (далі - НСРД),

Вважає, що мала місце провокація злочину з боку ОСОБА_8 .

На переконання захисника, оскільки суд визнав недопустимим доказом протокол огляду, помітки та вручення грошових коштів, то похідні від нього докази також слід визнати недопустимими, а саме протокол про результати проведення НСРД від 06 лютого 2014 року та протокол огляду інформації за результатами проведення цієї негласної слідчої дії.

З огляду на ці обставини захисник вважає, що оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.

Позиція учасників в суді касаційної інстанції

У судовому засіданні прокурор виступила проти задоволення касаційної скарги і просила залишити оскаржувані судові рішення без зміни.

У письмовій заяві захисник просив проводити касаційний розгляд без його участі.

Мотиви Суду

Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку, свій висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину суд першої інстанції обґрунтував доказами, які були зібрані в передбаченому законом порядку та перевірені в судовому засіданні і визнані належними та допустимими, яким цей суд дав відповідну правову оцінку.

Такого висновку суд першої інстанції дійшов зокрема, на підставі наданих у судовому засіданні показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , даних, які містилися в протоколах слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, та інших письмових доказах у їх сукупності.

Суд першої інстанції уважно дослідив надані стороною обвинувачення докази, шляхом логічного аналізу зіставив встановлені в кримінальному провадженні факти та обставини, дав їм об`єктивну оцінку та дійшов умотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину та достатності зібраних доказів для ухвалення обвинувального вироку. Переконливих аргументів, які би вказували на порушення цим судом правил оцінки доказів передбачених вимогами кримінального процесуального закону в касаційній скарзі захисник не навів і такого з матеріалів провадження Суд не вбачає.

Згідно з положеннями ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати і зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог закону при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції повністю дотримався.

Ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, суд апеляційної інстанції дійшов переконливого висновку про необхідність залишити вирок без змін, а скаргу - без задоволення, виклавши у своєму рішенні обґрунтовані мотиви для ухвалення такого рішення.

При цьому апеляційний суд погодився з правильністю висновку суду першої інстанції у вироку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 369-2 КК, який був зроблений місцевим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин і підтверджений доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до вимог ст. 94 КПК.

При перегляді вироку апеляційний суд не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям засудженого і ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення.

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника є аналогічними тим, на які сторона захисту посилалася в судах першої та апеляційної інстанції, і на які ці суди дали умотивовані відповіді в своїх рішеннях.

Зокрема, спростовуючи доводи сторони захисту про провокацію злочину суди першої та апеляційної інстанцій вказали, що ОСОБА_8 після спілкування з ОСОБА_7 упродовж майже двох місяців самостійно звернувся з заявою до правоохоронних органів, що і стало підставою для внесення відповідних відомостей у ЄРДР. Будь-яких даних про те, що він є агентом правоохоронних органів стороною захисту суду не надано і такі в матеріалах провадження відсутні. Саме повідомлення ОСОБА_8 про висунуту йому засудженим пропозицію надати неправомірну вигоду за вчинення дій, пов`язаних із розробкою проектів нормативних документів сільської ради щодо оренди комунального майна, виготовлення документів на спірне приміщення та земельну ділянку, і подальший впливу на депутатів сільської ради і стало правовою підставою для застосування негласних слідчих (розшукових) заходів, які були санкціоновані апеляційним судом. Також суди обох інстанцій звернули увагу на те, що ОСОБА_7 жодного разу в категоричній формі не припиняв обговорення з ОСОБА_8 питання про умови отримання майна в оренду, передачі коштів секретарю сільської ради чи отримання коштів від останнього в автомобілі, та жоден із досліджених у судовому засіданні документів (у тому числі й передбачених в п. 1 ч. 2 ст. 99 КПК, в яких відображені результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій), не містять відомостей про існування між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 будь-яких інших (у тому числі і з приводу купівлі-продажу продуктів харчування) відносин, окрім як питань щодо умов оренди вказаного приміщення та земельної ділянки.

Також у своїх рішеннях суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відхилили доводи сторони захисту про недопустимість доказів, які є похідними від протоколу огляду, помітки та вручення грошових коштів від 06 лютого 2014 року, вказавши на те, що в матеріалах провадження наявні та досліджені судом протокол про результати негласної слідчої (розшукової) дії, яка відбувалася 06 лютого 2014 року, разом із протоколом огляду інформації за результатами цієї негласної слідчої (розшукової) дії, і відео- та аудіофайлами з інформацією про результати її проведення. Тому підстав визнавати ці докази недопустимими суди не встановили. Визнання недопустимим доказом протоколу огляду, помітки та вручення грошових коштів від 06 лютого 2014 року за наявності належного та допустимого протоколу про результати негласної слідчої (розшукової) дії, яка відбувалася 06 лютого 2014 року, разом із протоколом огляду інформації за результатами такої негласної слідчої (розшукової) дії та безпосередньо відео- та аудіофайлами з інформацією за результатами її проведення, не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Обґрунтовано відхилили суди першої та апеляційної інстанцій і доводи сторони захисту прозавідомо завищену кваліфікацію злочину з метою штучного створення доказів, вказавши про таке.

За правилами пунктів 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК до ЄРДР вносяться відомості щодо попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених, зокрема заявником чи виявлених з іншого джерела.

У своїй заяві до правоохоронних органів про вчинене кримінальне правопорушення від 05 вересня 2013 року ОСОБА_8 повідомив, що голова Ульянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області вимагає від нього хабар за надання в оренду земельної ділянки.

Згідно з витягом з ЄРДР від 06 вересня 2013 року до ЄРДР було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК, тобто за вимагання неправомірної вигоди службовою особою.

З огляду на те, що напочатку проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні кваліфікація дій особи є попередньою, а повідомлені заявником відомості у провадженні охоплювалися складом тяжкого злочину, то відповідно й НСРД проводилися у ньому в межах вимог кримінального процесуального закону, які передбачають порядок збирання доказів у такому провадженні.

Саме за таким обвинуваченням 15 жовтня 2014 року обвинувальний акт у справі і надійшов до суду. Під час судового розгляду висунуте ОСОБА_7 обвинувачення було змінено прокурором 23 липня 2015 року лише в частині викладення фактичних обставин справи.

Після закінчення судового слідства 29 квітня 2021 року вказане обвинувачення було змінено прокурором на ч. 2 ст. 369-2 КК у зв`язку з тим, що під час судового розгляду не було встановлено наявність повноважень на прийняття сільським головою одноосібних рішень щодо передачі в оренду об`єктів нерухомості та земельних ділянок і відсутність у його діях такої кваліфікуючої ознаки, як вимагання неправомірної вигоди.

Зміна прокурором обвинувачення в суді в частині правової кваліфікації дій особи не суперечать вимогам закону та є цілком правомірною, оскільки спочатку до ЄРДР вносяться відомості лише щодо попередньої кваліфікації вчиненого діяння і тільки за результатами доказів зібраних у кримінальному провадженні та їх оцінки під час досудового розслідування та в суді можна визначитися з його остаточною правовою кваліфікацією.

З урахуванням цього суди обох інстанцій у своїх рішеннях обґрунтовано вказали на відсутність порушень вимог ч. 2 ст. 246 КПК з боку органу досудового розслідування при збиранні доказів у кримінальному провадженні.

У своїй касаційній скарзі захисник також вказує, що зібрані у справі докази не доводять вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, тобто фактично просить Суд дати зібраним у справі доказам іншу оцінку, ніж її було надано судами першої та апеляційної інстанцій, що не узгоджується з положеннями ст. 433 КПК і виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції визначених кримінальним процесуальним законом.

Наведені захисником у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків судів, викладених в оспорюваних судових рішеннях і не ставлять під сумнів законність цих рішень.

Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належним чином умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено відповідні підстави та положення закону, якими керувалися ці суди при ухваленні своїх рішень.

Під час перевірки оскаржуваних рішень судом касаційної інстанції не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи закону України про кримінальну відповідальність, наслідком яких можуть бути їх зміна чи скасування, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :

____________________ __________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3