У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (слідчий суддя ОСОБА_4 ) перебуває скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування. В межах розгляду скарги подана заява про відвід слідчого судді ОСОБА_4 , яку мотивовано тим, що 24 січня 2026 року ОСОБА_3 , підозрюваним у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001192 від 11.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358, ст.336 КК Украіни, було проведено аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень, винесених ухвал Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області на підставі клопотань слідчого та погодженого процесуальним прокурором у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені відомості до ЄРДР за № 0001192 від 11.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358, ст.336 КК України. Так, 24.01.2026 року в результаті даного аналізу встановлено, що у справі No308/20055/24, провадження 1-кс/308/1129/25 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням звернувся слідчий СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 про обрання підозрюваному ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Дане клопотання подано до суду після винесення слідчим постанови та погодження прокурором про зупинення досудового розслідування від 08.02.2025 року, яке в свою чергу було задоволено судом 20.03.2025 року та слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_4 винесено ухвалу щодо обрання відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та повний текст ухвали було виготовлено та проголошено 24 березня 2025 року о 13 год. 30 хв. https://reyestr.court.gov.ua/Review/126092739. У період з 20 березня 2025 року по 24 січня 2026 року не було відомо про винесення ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Копію ухвали не отримував, про дату та час судового засідання належним чином повідомлений не був, у зв`язку з чим був позбавлений можливості реалізувати своє право на оскарження у встановлений законом строк. Про існування зазначеної ухвали стало відомо лише 24 січня 2026 року, після чого невідкладно звернувся з апеляційною скаргою про скасування даної ухвали до Закарпатського апеляційного суду. Також в ухвалі зазначено, що без поважних на це причин, не бажаючи проходити військову службу під час мобілізації, 13.12.2024 о 10:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_1 для відправки в складі команди військової частини не прибув та не повідомив про причини своєї не явки по теперішній час. Вищевказане не відповідає дійсності, так як в період з 13.12.2024 року по 17.01.2025 року перебував на лікуванні в медичному закладі, про що повідомляв неодноразово ІНФОРМАЦІЯ_1 поштовим зв`язком та на їх електронну адресу. При зверненні до суду з вищевказаним клопотанням про обрання міри запобіжного заходу орган досудового розслідування та прокурор, ввівши суд в оману, не повідомив суду про те, що на той час вже слідство у справі було зупинено, а суддя ОСОБА_4 не вжила відповідних заходів щодо перевірки. Ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_4 від 20.03.2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави винесена з істотними порушеннями вимог КПК України, без належної перевірки доводів сторони обвинувачення, з порушенням права на захист та за відсутності процесуальних підстав для постановлення. Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_4 , яка розглядала клопотання, здійснюючи судовий контроль у відповідності до вимог ст.9, 132, 194 КПК України, була зобов`язана перевірити наявність та чинність досудового розслідування на момент звернення слідчого з клопотанням, яке було погоджено прокурором. Суддя ОСОБА_4 діяла упереджено та не вжила заходів судового контролю за виконанням ухвали від 17.12.2024 року, що призвело до вчинення незаконних дій стороною обвинувачення. До цього часу підозру в злочині, передбаченого ч.4 статті 358 КК України, стороною обвинувачення не оголошено, а підозра за ст.336 КК України не відповідає дійсності. Тобто це вказує на переслідування стороною обвинувачення, яка ввела суд в оману, а суддя ОСОБА_4 , здійснюючи судовий контроль не вжила відповідних заходів та не перевірила факти викладеними за сфальсифікованими шляхом внесення до офіційних процесуальних документів завідомо неправдивих даних. Крім того, слідчим суддею не було вжито належних заходів судового контролю щодо дотримання меж ухвали про обшук та реагування на істотні порушення прав і свобод людини, про які стало відомо після виконання ухвали. Так, 20.01.2026 року стало відомо про те, що слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_4 у справі No308/20055/24, провадження 1-кс/308/7501/25 17.12.2024 року винесено ухвалу надання стороні обвинувачення у цьому ж кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001192 від 11.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358, ст.336 КК України, провести обшук за місцем мого проживання на земельних ділянках, на який розташований будинок моєї дружини ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_1 з метою відшукування оригіналів документів, копії яких були надані для отримання відстрочки до ІНФОРМАЦІЯ_1 та інших предметів, які за своїми властивостями були знаряддям вчинення злочину чи зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, які самостійно та/або в сукупності мають доказове значення для встановлення істини в даному кримінальному провадженні. На підставі даної ухвали, використовуючи та прикриваючись нею, двадцять п`ять працівників поліції, в протокол обшуку записалося лише 8 осіб з понятими, 17 на території домогосподарства та будинку, виламавши та пошкодивши калитку та вхідні двері по звірячому увірвались до помешкання, де перебували діти та дружина, не зачитавши ухвалу суду та не запропонувавши видати документи та речі, які були зазначені в ухвалі, не дочекавшись адвоката, провели обшук, в результаті якого зазначених документів та предметів ними знайдено та вилучено не було, однак поліцейськими були незаконно обшукані два автомобілі та здійснено ними їх угон з території домогосподарства. Також поліцейськими було незаконно вилучено документи на нерухомість дружини, дітей та батьків, його журналістські документи, печатки, комп`ютерну техніку та мисливську зброю з набоями та багато інших документів та речей, не пов`язаних та зазначених в ухвалі суду. В період з 10.01.2024 року по 29.01.2025 року рідні та він фактично були позбавлені права на володіння транспортними засобами, речами та документами, які не мали відношення до сфальсифікованого відносно нього кримінального відношення. Під час обшуку працівники поліції принижували його та рідних честь і гідність, та незаконно утримували неповнолітню роздягнену дитину в холодному приміщені. Вилучені речі та угнані автомобілі не мали жодного відношення до предметів, які могли мати відношення до розслідування справи, і не могли мати, так як його батько є інвалідом 2 групи інвалідності з 2006 року, за яким здійснює догляд, маючи на це право та обов`язок, і в період з 01.04.2024 року мав діючу відстрочку від мобілізації я не міг і не підробляв будь-яких документів, пов`язаних з відстрочкою, а сам в той період часу перебував на лікуванні в медичному закладі. Дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 і поліції щодо затримання 10.12.2025 року у місті Ужгороді на замовлення високопосадовців офісу Президента України та ГУНП України в Закарпатській області та доставлення за їх незаконною вказівкою до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 вважає розправою з ним за висвітлення їх злочинних схем, а їх дії вважає незаконними та злочинними. Незважаючи на це, розглянувши клопотання про арешт майна прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , датоване 11.01.2025 року, хоча до суду воно було надіслано лише після обшуку через дві неділі, 28.01.2025 року слідчим суддею у справі ОСОБА_4 винесено ухвалу суду, якою повернуто угнані автомобілі дружини і батька, та всі інші речі і документи, окрім мисливської зброї та набоїв до неї. Вважає, що ні зброя, ні набої до неї також не мають жодного відношення до даного сфальсифікованого кримінального провадження і не являються тими предметами чи речами, які могли мати відношення до справи. Суддя ОСОБА_4 діяла упереджено та не вжила заходів судового контролю за виконанням ухвали від 17.12.2024 року, що призвело до вчинення незаконних дій стороною обвинувачення. До цього часу підозру в злочині, передбаченого ч.4 статті 358 КК України, стороною обвинувачення йому не оголошено, а підозра за ст.336 КК України не відповідає дійсності. Тобто, це вказує на його переслідування стороною обвинувачення, яка ввела суд в оману, а суддя ОСОБА_4 , здійснюючи судовий контроль, не вжила відповідних заходів та не перевірила факти викладеними та сфальсифікованими ними шляхом внесення до офіційних процесуальних документів завідомо неправдивих даних. Крім того, слідчим суддею не було вжито належних заходів судового контролю щодо дотримання меж ухвали про обшук та реагування на істотні порушення прав і свобод людини, про які стало відомо після виконання ухвали. Підсумовуючи викладені порушення конституційних прав стороною обвинувачення та судом, хоче зазначити, що одним із суддів Ужгородського міськрайонного суду який в позасудовий спосіб 12.01.2026 року здійснював обговорення матеріалів скарги із прокурором, зазначив про те чи вірить сама сторона обвинувачення у викладеними ними фактами у даному кримінальному провадженні, яке стало причиною його переслідування. Сукупність наведених обставин, а також багаторазова участь одного й того ж слідчого судді у ключових процесуальних рішеннях у межах одного кримінального провадження, створює обґрунтований об`єктивний сумнів у її неупередженості, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 75 КПК України є безумовною підставою для відводу.

На підставі наведеного, просить відвести слідчого суддю Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_4 від участі у подальшому розгляді скарги щодо скасування постанови про зупинення досудового розслідування від 08.02.2025 року у кримінальному провадженні №0001192 y справі №308/20055/24, провадження 1-кс/308/536/25.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026 року головуючою суддею з розгляду заяви про відвід слідчого судді визначено суддю ОСОБА_1 .

Розгляд заяви про відвід слідчого судді 30.01.2026 за заявою заявника було відкладено. ОСОБА_8 у судовому засіданні 09.02.2026 пояснив, що основою заяви про відвід судді стало упереджене ставлення судді ОСОБА_4 на підставі поданих та досліджених доказів, та інших доказів кримінального провадження, просив задовольнити заяву на підставі поданих доказів, враховуючи наведені мотиви.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши заяву про відвід з додатками та інші подані докази у її підтвердження, дані системи Д3 щодо надходження клопотань, результатів їх розгляду слідчим суддею, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом. З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).

Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід судді, передбачений ст. 75, 76 КПК України. Так, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи (ч. 1 ст. 75 КПК України). Наведений перелік підстав для відводу судді є вичерпним.

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

При цьому на переконання судді незгода при вирішенні процесуальних питань суддею не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, висловлено правову позицію, відповідно до якої процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду процесуальних питань судді в процесі розгляду справи, чи мотивів його ухвалення.

Крім цього, суд зазначає, що процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з процесульним розглядом, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

При розгляді заяви про відвід, суддя, що її розглядає, не наділений повноваженнями встановлювати та перевіряти обставини справи, зазначені у клопотанні сторони, правильність висновків суду при постановленні ним своїх процесуальних рішень, давати оцінку його діям.

При цьому заявник грунтує вимоги заяви про відвід слідчого судді виключно на процесуальних рішеннях такого під час розгляду клопотань органу досудового розслідування, вважаючи необхідність у дослідженні, отриманні документів кримінального провадження, що суд вважає таким, що виходить за межі розгляду заяви про відвід слідчого судді. Так, судом було досліджено подані до заяви про відвід докази: ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2024 у справі №308/20055/24, ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2025 у справі №308/20055/24, протокол обшуку від 10.01.2025, постанову про зупинення досудового розслідування від 08.02.2025, клопотання про арешт майна від 10.01.2025, довідки про стан здоров`я, видані ОСОБА_3 №№13,21 про перебування на амбулаторному лікуванні з 03.01.2025 по 17.01.2025, з 16.12.2024 по 30.12.2024 та інші додані ОСОБА_3 до заяви докази. За даними системи ДЗ в межах кримінального провадження клопотання про обшук, що надійшло до суду 17.12.2024, розглянуто слідчим суддею та постановлено ухвалу про проведення обшуку від 17.12.2024, що додана заявником до матеріалів заяви; 22.01.2025 надійшло клопотання про арешт майна, що розглянуто слідчим суддею ОСОБА_4 28.01.2025, ухвала додана заявником до даної заяви, якою клопотання задоволено частково, відомості про зупинення/поновлення провадження відсутні; 24.01.2025 надійшло клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу, яке розглянуто того ж дня, а клопотання про тримання під вартою того ж дня залишено без розгляду; клопотання про тримання під вартою від 25.02.2025 розглянуто слідчим суддею ОСОБА_4 20.03.2025 (підозрюваного рішенням слідчого оголошено в розшук 25.02.2025). Отже, у вказаному кримінальному провадженні слідчим суддею постановлено ряд процесуальних рішень, які можуть бути перевірені у встановленому законом порядку на відповідній стадії провадження.

Відповідно до Першого показника Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, принцип незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Отже, суддя має відстоювати та втілювати в життя принцип незалежності судових органів в його індивідуальному та колективному аспектах.

Суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою (п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки суддів).

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Олександр Волков проти України» від 09 квітня 2013 року (Заява № 21722/11), зазначається, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (п. 104 Рішення).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Таким чином, необхідно у кожній окремій справі вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини також вказує, що необхідно перевірити чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

Судом встановлено, що відсутні порушення суб`єктивного та об`єктивний критеріїв, доказів таких суду не надано. Суд вважає, що незгода із процесуальним рішенням не є підставою для відводу слідчого судді. Бажаючи витребувати інформацію при розгляді заяви про відвід, заявник не наводив інформацію, що б свідчила про наявність упередженості слідчого судді, а виключно документи досудового розслідування кримінального провадження, доступ до яких отримується у іншому процесуальному порядку, піддаючи сумніву процесуальні рішення слідчого, прокурора, слідчого судді, без доказів оскарження таких, наведення інших даних про наявність упередженості у діях слідчого судді.

Таким чином підстави до задоволення заяви ОСОБА_8 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 відсутні, оскільки фактично він обґрунтовується незгодою із процесуальними діями слідчого судді у кримінальному провадженні та не містить належних та достатніх даних необ`єктивності, упередженості або особистої зацікавленості слідчого судді, доказів цього у заявленому відводі не вказано.

Керуючись статтями 2, 3, 21, 75, 76, 80, 81, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 10.02.2026 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1