06 січня 2026 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
Одним із засобів збереження речового доказу є арешт майна, який застосовується у порядку та на підставах, визначених статтями 170-173 КПК України. Відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. Тому, з метою забезпечення призначення покарання у виді конфіскації майна, у разі визнання винними ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 209 КК України необхідно накласти арешт на наступне майно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 на автомобіль марки «Nissan Sentra» в кузові білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , ключ від автомобіля марки «Nissan Sentra» в кузові білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , автомобіль марки «Nissan Sentra» в кузові білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , грошові кошти у розмірі 42 000 доларів США, 3 500 Євро, які належать ОСОБА_7 . Враховуючи те, що незастосування арешту на майно може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення призначення покарання у виді конфіскації майна, у разі визнання винним ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень.
Крім цього, у судовому засіданні, судом на вирішення учасникам процесу поставлено питання щодо можливості закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про арешт майна, просив задовольнити. З приводу заявленого захисником обвинуваченого клопотання про скасування арешту з майна - заперечував, оскільки ще не досліджено та не визначено обсяг доказів. Разом з цим, вважав за можливе призначити справу до судового розгляду.
У судовому засіданні, захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , підтримав подане клопотання про скасування арешту майна, просив задовольнити. Разом з цим, заперечував проти задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вважав його не співрозмірним обмеженням права власності. При вирішення питання про призначення справи до судового розгляду, поклався на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника.
У судовому засіданні, захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно та підтримав клопотання захисника про скасування арешту з майна. При вирішення питання про призначення справи до судового розгляду, поклався на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку захисника.
Представник потерпілого заперечував проти задоволення клопотання прокурора та захисника. При вирішення питання про призначення справи до судового розгляду, поклався на розсуд суду.
Суд, заслухавши думки учасників процесу, дійшов висновку.
При вирішенні клопотання захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, суд виходить з наступного.
У рішенні Європейського суду з прав людини справа «Будченко проти України» в розділі «Оцінка суду» встановлено: п. 40 «Суд нагадує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні.
Вимогами статті 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Ухвалою слідчого суді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 03.11.2025 накладено арешт на майно, зокрема на мобільний телефон «Apple IPhone 16», з об`ємом пам`яті 256 Gb, ІМЕІ: НОМЕР_9 з коробкою та чеком від 18.10.2025; мобільний телефон "INFINIX", ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з сім-картою НОМЕР_10 ; мобільний телефон «Redmi 14 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_3 з сім-картою НОМЕР_11 , які були вилучені у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
В ухвалі суду від 03.11.2025 зазначено, підстави для арешту з метою зберігання речових доказів, оскільки відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та з метою забезпечення цивільного позову потерпілого.
Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно положень абзацу першого частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час судового провадження розглядається судом.
Абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що на даній стадії підготовчого судового провадження судом не розпочато дослідження доказів. Для перевірки відсутності підстав для обмеження права на вільне володіння майном вказаних осіб суду необхідно ознайомитись хоча б з найменш достатньою кількістю доказів, які йому будуть надаватись. З урахуванням чого, наразі вирішення питання про скасування арешту, накладеного на майно зазначених осіб, є передчасним.
За версією сторони обвинувачення, у результаті злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185, ч. 2 ст. 209 КК України.
Окремо слід зазначити, що санкція ч. 2 ст. 209 КК України передбачає конфіскацію майна, тому підстав для його скасування судом наразі не встановлено.
Крім того, згідно вимог ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Разом з цим, вирішуючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів, грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За версією сторони обвинувачення, у результаті злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 209 КК України.
Зокрема, санкція ч. 2 ст. 209 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з безальтернативним застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
З відповіді з Єдиного державного реєстру транспортних засобів №2213931 від 06.01.2026 року вбачається, що автомобіль марки «Nissan Sentra» в кузові білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 на праві власності належить обвинуваченому ОСОБА_7 .
Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Враховуючи вказані обставини, клопотання прокурора, про накладення арешту на майно, підлягає частковому задоволенню.
З огляду на вищевказане, з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання, у разі визнання судом обвинувачених винними у інкримінованих їм кримінальних правопорушень, вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на належне обвинуваченому ОСОБА_7 майно, а саме на автомобіль марки «Nissan Sentra» в кузові білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_12 .
За таких обставин, суд вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.
Суд зауважує, що арешт накладається без заборони користування відповідним майном, а тому не вбачає негативних наслідків від його застосування як для самого власника майна, обвинуваченого, так і для інших осіб. Водночас, заборона відчуження та розпорядження відповідним майном є обґрунтованою та виправданою з огляду на встановлений ризик передачі зазначеного майна на користь інших осіб, що унеможливить досягнення заявленої мети арешту.
Також суд відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав.
Поряд з тим, посилання прокурора на наявність підстав для арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 на автомобіль марки «Nissan Sentra» в кузові білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , ключ від автомобіля марки «Nissan Sentra» в кузові білого кольору, як таких, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.
Крім цього, прокурор у клопотанні про арешт майна просив суд накласти арешт на грошові кошти у розмірі 42 000 доларів США, 3 500 Євро, які належать обвинуваченому ОСОБА_7 .
Як вбачається із клопотання, прокурор зазначає про належність вказаних грошових коштів обвинуваченому, однак, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано.
При цьому, суд бере до уваги, що грошові кошти як рухоме та замінне майно не мають індивідуальних ознак, а їх кількість та склад можуть змінюватись з плином часу, у зв`язку з чим, сам по собі факт наявності грошових коштів у певному розмірі не може беззаперечно свідчити про їх належність конкретній особі.
Окрім цього, прокурором не доведено, що саме ці грошові кошти перебували у власності або фактичному володінні обвинуваченого на момент подання клопотання, а також не наведено доказів, які б виключали можливість належності вказаних доказів іншим особам.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги ст. 170 КПК України, щодо доведення наявності достатніх підстав для арешту майна не дотримані, а тому у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на грошові кошти слід відмовити.
Щодо призначення справи до судового розгляду
У підготовчому судовому засіданні встановлено, що даний обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Підстави передбачені пунктами 4-8 ч. 1 та ч.2 ст. 284 КПК України для закриття кримінального провадження відсутні.
Підстав для закриття кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні не встановлено, та суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення судового розгляду у кримінальному провадженні.
З указаних мотивів суд доходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні. Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, у одноособовому складі суду.
Керуючись ст. ст. 32, 33, 170-174, 314-316, 369-372 КПК України, суд
Клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна - залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про накладення арешту на майно - задовольнити частково.
Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та відчуження на автомобіль марки «Nissan Sentra» в кузові білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_12 , який належить на праві власності ОСОБА_7 .
В решті клопотання про накладення арешту на майно - відмовити.
Судовий розгляд проводити у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.
Викликати в судове засідання учасників кримінального провадження.
Ухвала в частині накладення арешту на майно може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 06 січня 2026 року.

Повний текст ухвали виготовлено 09.01.2026 року.

Суддя ОСОБА_1