УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня2025року

м. Київ

справа № 546/865/22

провадження № 51 - 3746 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року та додані до неї матеріали,

установив:

За вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 січня 2025 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) і призначено покарання у виді виправних робіт на строк 2 роки з відрахуванням у дохід держави 20% із суми заробітку та з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 11 вересня 2022 року о 13:30 керуючи автомобілем «BMW» д. н. з. НОМЕР_1 разом із пасажирами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , рухаючись дорогою Київ-Харків-Довжанський між с. Нова Диканька та с. Демидівка Полтавського району Полтавської області в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України не вибрав безпечної швидкості руху в дорожній обстановці та зіткнувся з відбійником, у результаті чого потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року апеляційну скаргу захисника задоволено частково, скасовано вирок у частині вирішення цивільного позову та призначено новий розгляд у суді першої інстанції

в порядку цивільного судочинства. В іншій частині залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження, безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи, позбавив засудженого права бути присутнім під час апеляційного розгляду, водночас не навів переконливих мотивів, які б свідчили про зловживання обвинуваченим процесуальними правами. Зазначає, що на обґрунтування поважності причин неприбуття у судове засідання ним було надано доказ перебування на лікарняному в період з 28 серпня 2025 року по

05 вересня 2025 року. Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази його повідомлення про призначені на 28 серпня та 03 вересня 2025 року судові засідання. Відтак, суд апеляційної інстанції позбавив його можливості реалізувати його право на ефективний правовий захист, надавати пояснення суду на підтримку апеляційної скарги, заявляти клопотання про дослідження доказів, приймати участь у судових дебатах, звернутись до суду

з останнім словом, чим було порушено положення п. 3 ч. 2 ст. 412 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Перевіривши доводи касаційної скарги та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу. Неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Суд апеляційної інстанції зобов`язаний ретельно перевірити не лише, чи були учасники провадження належним чином поінформовані про дату та час апеляційного розгляду, але й з`ясувати причини неприбуття цих учасників в судове засідання та вирішити питання про можливість продовження розгляду без учасників, які не з`явилися в судове засідання, або про відкладення судового розгляду, зокрема у разі визнання поважними причини їх не прибуття.

Відповідно до визначеного в ст. 138 КПК переліку поважних причин неприбуття особи, пов`язаних із її хворобою, відноситься не просто факт перебування її на лікарняному, а тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад (п. 5), та інші обставини, які об`єктивно унеможливлють з`явлення особи на виклик (п. 8).

Вказівка саме на такі обставини з огляду на положення ч. 4 ст. 405 та пунктами

5 і 8 ст. 138 КПК у їх взаємозв`язку і буде вважатися належним за змістом повідомленням про поважні причини неприбуття в судове засідання апеляційного суду учасника кримінального провадження, які пов`язані із його захворюванням.

У такому повідомленні має міститися конкретна інформація щодо об`єктивної неможливості з`явлення до суду з огляду на тяжкість захворювання або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю, що є необхідною передумовою обґрунтованості ухваленого судом рішення про відкладення апеляційного розгляду, а також запобігання зловживанням процесуальними правами та дотримання розумних строків кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 , був належним чином повідомленим про місце, дату й час апеляційного розгляду, проте в жодне з призначених судових засідань апеляційного суду (29 травня - 03 вересня

2025 року), не з`явився, оскільки перебував на лікарняних у вказані дати, за винятком одного судового засідання, призначеного на 28 липня 2025 року.

Разом із тим, до початку апеляційного розгляду до суду надійшло чергове клопотання захисника про відкладення судового засідання, призначеного на

03 вересня 2025 року об 11 годині 15 хвилин, із посиланням на хворобу

ОСОБА_4 та його перебуванням на лікарняному, до якого було долучено фотознімок лікарняного від 28 серпня 2025 року, виданого КНП "Хорольська міська лікарня" Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області. Інших обставин як підстави для неявки ОСОБА_4 в зазначене вище судове засідання стороною захисту не наведено.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про відкладення судового засідання, зазначив, що ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду, однак не з`явився до суду без поважних причин.

Суд перевірив надані захистом довідки про перебування обвинуваченого на лікарняному і встановив, що він перебував на стаціонарному лікуванні лише

з 15 по 21 липня 2025 року, а в інші дні не мав об`єктивних перешкод для явки до суду, що підтверджується також відповіддю медичного закладу про відсутність протипоказань для участі у судовому засіданні. Крім того, суд звернув увагу, що відповідно до ст.138 КПК поважною причиною неприбуття може бути лише тяжка хвороба або перебування у лікувальному закладі, що унеможливлює явку,

а клопотання захисту не містило конкретних даних про такі обставини.

Враховуючи наведене, а також те, що апеляційне провадження не порушує питання про погіршення становища засудженого і його участь не є обов`язковою в розумінні ч.4 ст.401, ч.4 ст.405 КПК, апеляційний суд визнав можливим провести розгляд справи за його відсутності. При цьому суд зазначив, що подані клопотання про відкладення розгляду є формою зловживання процесуальними правами, спрямованою на затягування кримінального провадження, тим більше що участь засудженого могла бути забезпечена у режимі відеоконференції

(ст.336 КПК).

Більше того, розгляд апеляційної скарги сторони захисту відбувся за безпосередньої участі захисника ОСОБА_7 .

Суд погоджується з рішенням апеляційного суду та звертає увагу на те, що положення КПК на відміну від інших процесуальних кодексів хоча і не містить серед засад кримінального провадження неприпустимість зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права.

Виходячи із загальних засад, зловживання, зокрема, можна визначити як дію або бездіяльність при реалізації учасником кримінального провадження своїх процесуальних прав без мети досягнення правомірного результату і всупереч змісту та призначенню цих прав, спрямовані на перешкоджання виконання завдань кримінального провадження.

Отже, гарантовані процесуальним законом права не повинні використовуватися недобросовісно, як інструмент для зловживання і перешкоджання досягненню завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК.

Як передбачено ст. 2 КПК, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що судові засідання відкладалися апеляційним судом багато разів протягом тривалого проміжку часу (у більшості випадків у зв`язку із клопотаннями сторони захисту) перш ніж цим судом було ухвалено рішення про розгляд кримінального провадження за апеляційною процедурою без участі обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Водночас у суду апеляційної інстанції не було підстав для обов`язкового виклику останнього у судове засідання для участі в апеляційному розгляді відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК.

До того ж, відповідно до ст. 336 КПК, судове провадження може здійснюватися

у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду з використанням власних технічних заходів. Проведення судового засідання у режимі відеоконференції

є одним із видів участі особи в судовому засіданні, оскільки вона має можливість у режимі реального часу сприймати те, що відбувається під час судового розгляду, вчасно реагувати на будь-які слова чи дії учасників, висловлювати власну позицію, ставити запитання та користуватися усіма правами, передбаченими законом.

Однак стороною захисту не було надано суду апеляційної інстанції відомостей у значенні, передбаченому ст. 138 КПК на підтвердження неможливості за станом здоров`я брати участь у судовому засіданні як безпосередньо в залі суду, так і в режимі відеоконференції.

Варто зауважити, що нехтування усіма результатами процесуальних дій, виконаних апеляційним судом упродовж тривалого проміжку часу

у встановленому законом порядку, з метою дотримання самої лише процедури судового розгляду призведе до невиправданого порушення розумного строку розгляду справи, як засади кримінального провадження, а також порушення прав інших учасників процесу, ураховуючи, що суд апеляційної інстанції навів у своєму рішенні суть доводів апеляційної скарги сторони захисту, ретельно їх перевірив, проаналізував і дав на них переконливі відповіді.

Тому, на думку Суду, апеляційний суд належним чином обґрунтував можливість розгляду апеляційного провадження за відсутності обвинуваченого та ухвалив законне судове рішення по суті.

За таких обставин проведення розгляду справи в апеляційному порядку за відсутності засудженого, не призвела до порушення вимог кримінального процесуального закону, яке б ставило під сумнів обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Доводи касаційної скарги про відсутність доказів належного повідомлення ОСОБА_4 про судові засідання призначені на 28 серпня та 03 вересня

2025 року спростовуються змістом ухвали апеляційного суду, в якій прямо зазначено, що останній був належним чином повідомлений про місце, дату і час апеляційного розгляду, однак без поважних причин у жодне з призначених засідань не з`явився. Отже, апеляційний суд обґрунтовано виходив із наявності належного повідомлення та відсутності підстав для відкладення розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, Судом не встановлено.

З огляду на викладене, Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюзасудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду

від 03 вересня 2025 року через відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3