СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/312/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000416 від 26.05.2023 року відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурори: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представник потерпілих: ОСОБА_6

захисники: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачений: ОСОБА_3

встановив:

У провадженні Святошинського районного суду м.Києва знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000416 від 26.05.2023 року відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладеним на нього обов"язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Обгрунтовуючи клопотання прокурор зазначав, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, на час вчинення якого перебував у стані алкогольного сп"яніння, при цьому обіймав посаду голови районного суду, повинен був усвідомлювати, що така поведінка є явно неприйнятною для судді, адже повинен був керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, однак вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України сформує у суспільстві думку щодо повної безкарності суддів за вчинення ними кримінальні правопорушення, а також викликає негативне ставлення до судової сисеми України.

Зазначав, що підставою для продовження застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, вагомість зібраних під час досудового розслідування доказів, частину яких вже досліджено під час судового розгляду, що обгрунтовують обвинувачення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1-5 ст.177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, характер та обставини вчинення злочину, вагомість здобутих доказів, наявність суспільного інтересу, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану в Україні, що спричинило загибель військовослужбовця та даних про особу обвинуваченого, вважав, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватись від суду, у зв"язку з чим не можливо застосувати до нього запобіжний захід, не пов"язаний з триманням під вартою.

Також вказував, що існує ризик того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Маючи спеціальну освіту, будучи суддею та займаючи посаду голови суду, обвинувачений орієнтується в порядку виявлення правопорушень та притягнення до відповідальності, має спеціальні знання, які дозволять йому володіти інформацією, які саме речі та документи мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та у разі їх знищення, приховування чи спотворення яких можливо запобігти справедливому правосуддю.

Також вказував на наявний ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків та експертів, оскільки перебуваючи на волі для уникнення кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення ОСОБА_3 може незаконно впливати шляхом вмовляння, залякування свідків, яких неохідно буде допитати під час судового розгляду, які проживають на терититорії м.Києва та Київської області.

Також зазначав, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим зручним та можливим для нього способом, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки існує ризик введення в оману суд або інший уповноважений орган, перешкоджати явки свідків, експерта, примушування їх до відмови від даних показань чи висновків. Зазначав, що про наявність зазначених ризиків свідчить процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 з моменту скоєння смертельної ДТП, оскільки він активно, послідовно та цілеспрямовано намагався уникнути відповідальності за скоєний злочин.

Вказував, що попри рішення ЕСПЛ про порушення прав обвинуваченого через відсутність застави, ризик перешкоджання правосуддю залищається самостійною підставою для утримання його під вартою. На думку обвинувачення, тільки фізична ізоляція в СІЗО здатна запобігти його втручанню в хід судового розгляду, оскільки усі попередні дії обвинуваченого ОСОБА_3 чітко демонструють небажання дотримуватись процесуальних обов"язків добровільно.

Представник потерпілих ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , а також зазначав, що у разі визначення судом обвинуваченому застави, як альтернативного запобіжного заходу, на його думку її розмір має складати не менше 100 000 000 грн., з урахуванням обставин скоєного кримінального правопорушення та суми заявленого цивільного позову в частині завданої моральної шкоди потерпілими більше 40 000 000 грн..

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просили відмовити у клопотанні прокурора.

Вислухавши доводи прокурора, думку представника потерпілих ОСОБА_6 , обвинуваченого, його захисників, оцінивши встановлені обставини, які стосуються особи обвинуваченого і характеристики кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, виходячи з наступного.

Встановлено, що ухвалою суду від 12.12.2025 року обвинуваченому ОСОБА_3 був продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якої спливає 09.02.2026 року.

Судовий розгляд даного кримінального провадження не завершено, його завершення до спливу продовженого строку неможливо, оскільки в ході судового розгляду необхідно дослідити письмові докази, допитати експертів, обвинуваченого, вирішити наявні у учасників судового розгляду клопотання, для чого судовий розгляд підлягає продовженню.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, який, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п"яти до десяти років, являє собою значну суспільну небезпеку, оскільки спричинив загибель людини.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд враховує вимоги п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Будь-яких передбачених законом обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Також суд відповідно до вимог ст.178 КПК України приймає до уваги інші дані про особу обвинуваченого, зокрема міцність їх соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому при винесенні обвинувального вироку.

Враховуючи стадію судового розгляду, суд також вважає, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченого ОСОБА_3 ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), знищити або сховати будь-які з речей або документів, незаконно впливати на свідків та експертів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, характер та обставини вчинення злочину, вагомість здобутих доказів, наявність суспільного інтересу, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану в Україні, що спричинило загибель військовослужбовця та даних про особу обвинуваченого, який може переховуватись від суду, маючи спеціальну освіту, будучи суддею та займаючи посаду голови суду, обвинувачений орієнтується в порядку виявлення правопорушень та притягнення до відповідальності, має спеціальні знання, які дозволять йому володіти інформацією, які саме речі та документи мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та у разі їх знищення, приховування чи спотворення яких можливо запобігти справедливому правосуддю та може перешкоджати кримінальному провадженню іншим зручним та можливим для нього способом, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки існує ризик введення в оману суд або інший уповноважений орган, перешкоджати явки свідків, експерта, примушування їх до відмови від даних показань чи висновків, про що свідчить процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 з моменту скоєння смертельної ДТП.

Рівень доведення прокурором цих обставин на даному етапі кримінального провадження відповідає вимогам достатності для переконання в тому, що інші, більш м"які заходи забезпечення, не здатні гарантувати досягнення покладених на них зобов"язань.

Разом з тим, на противагу доводам обвинуваченого та його захисників, вказані ними обставини не можливо віднести до тих достатніх стимулюючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімілізувати вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на переховування від суду, або незаконного впливу на недопитаних судом експертів та свідків, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди в уникненні від правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, стороною захисту та обвинуваченим не наведено та не надано доказів на підтвердження цього.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду та створення перешкод у встановленні судом усіх обставин в даному кримінальному правопорушені, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, соціальних зв`язків, суд приходить до переконання про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 та необхідність продовження виняткового запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи перебіг судового розгляду, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде здатен запобігти існуючим ризикам.

Разом з тим, суд, керуючись правилами ч.5 ст.182, ст.183 КПК України, із врахуванням матеріалів кримінального провадження, знаходить правові підстави для визначення обвинуваченому ОСОБА_3 застави, в розмірі 36 000 розмірів прожиткового мінімуму, для працездатних осіб, яка здатна забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183 ч. 4, 197, 331, 369 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 28.03.2026 року включно, та утримувати його в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України.

Визначити відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку ч.3 ст.183 КПК України, заставу в розмірі 36 000 розмірів прожиткового мінімуму, для працездатних осіб (який станом на 28.01.2026 року становить 3 328 грн.), що становить 119 808 000 (сто дев"ятнадцять мільйонів вісімсот вісім тисяч) грн. 00 коп. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Святошинського районного суду м.Києва, а саме: отримувач ТУ ДСАУ в м.Києві, , МФО 820172, Банк: Державна казначейська служба України в місті Києві, р/р UA1012089.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 ,, у разі внесення застави наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою прокурора та суду;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Визначити двохмісячний термін дії обов`язків, покладних на обвинуваченого у разі внесення застави, з дня внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції до Київського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 02.02.2026 року.

Суддя: ОСОБА_1