Номер провадження: 11-кп/813/1472/25
Справа № 522/2778/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Віводово, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.07.2015 року Кіровським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 71 КК України приєднано покарання за вироком Томаковського районного суду від 18.02.2015 року, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць;

- 22.10.2024 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців;

- 04.12.2024 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт у кількості 80 годин;

- 29.01.2025 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт у кількості 100 годин,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у кримінальному провадженні № 0000045 від 24.01.2025 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_9 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_9 призначено покарання шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком не відбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 року, остаточно призначено покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

Відповідно до вироку суду першої інстанції 22.01.2025 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: м. Одеса, пр. Олександрівський, 36, в пункті прийому вторинної сировини, спілкувався з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та під час спілкування у них стався словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_9 виник протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

В подальшому, ОСОБА_9 , знаходячись за вищевказаною адресою, реалізуючи свій протиправний намір з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, раптово для потерпілого наніс ряд ударів, а саме три удари: один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_10 , потім один удар кулаком лівої руки в область обличчя останнього та один удар кулаком правої в область грудної клітини потерпілого.

Зазначеними навмисними діями ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді садна (1) - в області червоної облямівки верхньої губи справа із переходом на її слизову частину, яке має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів і за цим критерієм, згідно п.п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вироком суду, прокурор Приморської окружної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуваний вирок таким що підлягає зміні з підстав порушення вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд, призначаючи покарання за сукупністю вироків не врахував, що обвинувачений винен ще в одному кримінальному правопорушення, вчиненому до постановлення попереднього вироку, а тому під час призначення остаточного покарання необхідно було застосовувати дію ч.4 ст.70 КК України.

На підставі цього просить вирок Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2025 року відносно ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання: вважати ОСОБА_11 засудженим за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання, до покарання за цим вироком приєднати не відбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 року, остаточно призначити покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

До судового засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями про відкладення судового розгляду не звертався, а тому, враховуючи те, що в апеляційній скарзі прокурора питання про погіршення становища обвинуваченого не порушується, апеляційний розгляд проводиться без участі обвинуваченого.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду:

прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;

захисник обвинуваченого заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог лізло кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, серед іншого, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, яким підлягає застосуванню.

Так, виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому кримінальному правопорушенні вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Призначення покарання за сукупністю вироків застосовується у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Ці приписи є імперативними та підлягають обов`язковому виконанню.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з а сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новин злочин, а також коли новин злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення зазначене не було враховано, що потягло за собою неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме: зайве застосування ст. 71 КК України та не застосування ч.4 ст.70 КК України при призначенні покарання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження 29.01.2025 вироком Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_9 було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт у кількості 100 годин.

Як установив суд, 22.01.2025 року, тобто до постановления вищевказаного вироку, ОСОБА_9 вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК.

За таких обставин, необхідно було призначити покарання згідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, в зв`язку з тим, що обвинувачений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановления попереднього вироку. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції під час ухвалення рішення, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню, та не застосував закон, який підлягає застосуванню, чим допустив порушення, які є істотними та такими, що перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Указані порушення не погіршують становища обвинуваченого, зважаючи на що вирок підлягає зміні.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції зміні, з підстав, викладених вище.

Керуючись статтями 403, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у кримінальному провадженні № 0000045 від 24.01.2025 року змінити в частині призначеного покарання.

Другий абзац резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції:

«На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 200 годин громадських робіт.».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4