Справа № 456/3959/25
Провадження № 1-кп/456/473/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2025 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сихів Стрийського району Львівської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця, стрільця-помічника гранатометника другого відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Старший солдат ОСОБА_5 , у порушення вимог ст. 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1 до Додатку №1 затвердженого Постановою Верховної Ради України від 07 червня 1992 року №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п. 2 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №576 від 12 жовтня 1992 року, п.2.1 Інструкції, затвердженої наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року, не маючи відповідного передбаченого Законом дозволу (ліцензії) на придбання, зберігання бойових припасів, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України призваним під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді стрільця-помічника гранатометника другого відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій. передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у точно невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, під час перебування в зоні бойових дій на території Донецької області, незаконно придбав, шляхом віднайдення осколкову ручну гранату типу Ф-1, яку в подальшому незаконно перевіз, без передбаченого законом дозволу, до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 та зберігав за вищевказаною адресою до 19 червня 2025 року без передбаченого законом дозволу. У подальшому, 19 червня 2025 року, близько 13:05 години, за адресою: Львівська область, місто Стрий, вулиця Шевченка, поблизу будівлі №88 працівниками Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, під час здійснення превентивних заходів, а саме перевірки документів особи та проведення поверхневої перевірки і огляду в ОСОБА_5 було виявлено в сумці, яку він мав при собі, корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, та запал типу УЗРГМ, які надалі були вилучені працівниками поліції. У відповідності до висновку вибухо-технічної експертизи є корпусом осколкової оборонної ручної гранати Ф-1, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин, модернізованим уніфікованим запалом ручних гранат типу УЗРГМ, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв. У конструкційному поєднанні корпус гранати Ф-1 із запалом типу УЗРГМ є осколковою оборонною ручною гранатою Ф-1 промислового виготовлення, яка відноситься до категорії бойових припасів.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 придбав, носив, зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім цього, старший солдат ОСОБА_5 , у порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч. 1, ч. 2 ст. 7, ст. 12, ч.1 ст. 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою придбання та подальшого зберігання наркотичної речовин без мети збуту, протягом січня-червня 2025 року (точної дати та часу у ході досудового розслідування не встановлено), але не пізніше 19.06.2025, використовуючи власний мобільний телефон через мережу Інтернет замовив у невстановленої досудовим розслідуванням особи наркотичну речовину канабіс, перебуваючи у с.Карпівка Краматорського району Донецької області, яку зберігав за місцем свого проживання, з метою власного вживання. У подальшому 19 червня 2025 року, близько 13 год. 10 хв. біля будинку №88, що по вулиці Шевченка міста Стрия Львівської області, працівниками Національної поліції у порядку ст. ст. 31, 32, 34 Закону України «Про Національну поліцію» перевірено документи та проведено поверхневу перевірку старшого солдата ОСОБА_5 у ході якої останній повідомив про наявну у нього наркотичну речовину канабіс, обіг якої обмежено. У подальшому, у ході огляду місця події старшим солдатом ОСОБА_5 добровільно видано уповноваженим працівникам Національної поліції паперовий згорток із наркотичною речовиною, обіг якої обмежено - канабіс, загальна маса якої становить 7,53 грам.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 , незаконно придбав, зберігав наркотичну речовину без мети збуту, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 18 липня 2025 року слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 та затверджений прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 ; в обвинувальному акті, що був складений 31 жовтня 2025 року дізнавачем СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 та затверджений прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 .

З огляду на обвинувальні акти прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_5 придбав, носив, зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України; обвинувачений ОСОБА_5 , незаконно придбав, зберігав наркотичну речовину без мети збуту, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні просить суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

В судових дебатах прокурор просить суд призначити ОСОБА_5 покарання: за ч.1 ст.309 КК України штраф в розмірі 17000, 00 грн., за ч.1 ст.263 КК 3 роки позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Правова позиція сторони захисту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю та показав, що він є військовослужбовцем, після тяжкого поранення, переведений на службу до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Контракт він підписав у 2021 році, брав участь в бойових діях, неодноразово отримував подяки та нагороди. В кінці квітня 2025 року на території Донецької області знайшов гранату, вона була іржава. Він не думав, що граната може спричинити шкоду. Не може пояснити, чому перевіз цю гранату і носив при собі. 19.06.2025 до нього підійшли працівники поліції, запитали, чи у нього є при собі заборонені речі і він видав гранату. Аналогічно у квітні 2025 року він замовив та придбав канабіс, хотів спробувати, раніше наркотичні засоби та психотропні речовини не вживав. 24.06.2025 він пройшов експертизу, яка підтвердила, що у нього в крові немає жодних наркотичних чи психотропних речовин. 19.06.2025, коли він видавав працівникам поліції гранату, видав і паперовий згорток, в якому був канабіс. Повністю підтверджує всі обставини, викладені в обвинувальних актах. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суд суворо не карати. Бажає повернутися до військової служби і захищати Батьківщину.

Захисник ОСОБА_4 при призначенні покарання ОСОБА_5 просить суд врахувати, що останній неодноразово нагороджений почесними грамотами та подяками за військову службу, раніше не судимий, характеризується позитивно, усвідомив протиправність вчинених ним діянь.

Межі судового розгляду кримінального провадження.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України.

Висновки суду.

Таким чином суд вважає доведеним:

факт придбання, носіння, зберігання ОСОБА_5 бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України;

факт незаконного придбання, зберігання ОСОБА_5 наркотичної речовини без мети збуту, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Пом`якшуючими вину обвинуваченого обставинами, передбаченими ст. 66 КК України суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень, раніше не судимий, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, і вважає за необхідне призначити йому покарання з застосуванням ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

До вказаних висновків, суд прийшов, зокрема, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.

Слід також вказати, що у кримінальних провадженнях №654/763/17 у постанові від 24 жовтня 2018 року, №346/356/18 у постанові від 12 лютого 2019 року, №166/937/16-к у постанові від 26 квітня 2018 року, №125/1133/17 у постанові від 29 січня 2019 року, Верховний суд прийшов до висновку, що навіть за умови вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у судів були підстави для застосування правових приписів ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

Посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_5 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень.

Суд також звертає увагу і на той факт, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, учасником бойових дій, отримав нагороду ОСОБА_9 від головнокомандувача ЗСУ, грамоту від командувача Об`єднаних Сил, грамоту командира 2 навчальної механізованої роти, орден за мужність від Президента України.

На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючі дані особи винного, який на час розгляду справи повністю визнав свою вину, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин у вигляді щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відсутності обтяжуючих у справі обставин, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому обрано у виді застави.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, й призначити йому покарання:

за ч.1 ст.309 КК України - у виді штрафу у розмірі 1000 /однієї/ тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 /сімнадцять тисяч/ грн.;

за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання, остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 повідомляти уповноважений орган про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися у вказаний орган для реєстрації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Заставу, внесену за ОСОБА_5 в розмірі 60 560, 00 грн., після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_4 .

Процесуальні витрати за проведення судової вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/114-25/14781-ВТХ від 20.06.2025 в розмірі 1337,10 грн, за проведення судової вибухово-технічної експертизи №СЕ-19/114-25/15680-ВТХ від 14.07.2025 в розмірі 4457, 00 грн.; за проведення експертизи №СЕ-19/114-25/18228-НЗПРАП від 21.10.2025 в розмірі 2674, 20 грн. стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Речові докази: предмет зовні схожий на гранату Ф-1 та згорток білого кольору, в якому знаходиться рослинна речовина зеленого кольору, канабіс знищити;

Копію вироку для виконання направити ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі ч.4 ст.76 КК України.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений та його захисник - подати клопотання про помилування.

Суддя ОСОБА_1