Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1233/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/748/25
Категорія ст.336 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0002150 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 03 червня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Черняхів, Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання за ст.336 КК України із застосуванням положень ст.75 КК України. Вважає вирок суду у вказаній частині незаконним та необгрунтованим, оскільки судом не наведено мотивів неможливості застосування положень ст.75 КК України. Просить дослідити докази, які додані до його апеляційної скарги, а саме: витяги з реєстру територіальної громади про адресу його місця проживання та його матері ОСОБА_9 , а також копію свідоцтва про народження дочки.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого, яке надійшло 16.07.2025 року на адресу апеляційного суду від прокурора Хорошивського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_10 , йдеться про безпідставність доводів апеляційної скарги та залишення вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 03.06.2025 без змін.

Вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 03 червня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 вирішено обчислювати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу не обирався.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану Україні» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, та який неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України №271/2024 від 06.05.2024 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 днів.

Згідно з ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.

У відповідності до довідки (висновку) військово-лікарської комісії від 11.06.2024 ОСОБА_8 визнаний придатним до військової служби, підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відсутні. Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 24.06.2024 виписано повістку старшому солдату ОСОБА_8 , згідно якої він мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 о 07 годині 30 хвилин 25.06.2024 для відправки до команди № НОМЕР_1 центру підготовки підрозділів (ЦПП).

З метою ухилення від проходження військової служби ОСОБА_8 , діючи в порушення вимог ст.ст. 17,65 Конституції України, ст.ст.1,39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, ст. 1, ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543- XII, та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022, нехтуючи конституційним обов`язком громадянина України, спрямованим на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, військовим обов`язком громадянина України щодо проходження військової служби, в особливий період, за відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, 24.06.2024 перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , відмовився від отримання повістки, згідно якої він мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 годині 30 хвилин 25.06.2024 на відправку до команди № НОМЕР_1 ЦПП та цього ж дня власноручно написав відповідну заяву на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , засвідчивши її власним підписом.

Таким чином, ОСОБА_8 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, дослідивши дані про особу обвинуваченого за клопотанням сторони захисту, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оспорюється, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, апеляційним судом не переглядається. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 336 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом першої інстанції враховано наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який проживає разом з матір`ю, ніде не працює, допомагає матері у веденні особистого селянського господарства, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не враховано, що він щиро кається, має на утриманні неповнолітню дитину та матір-інваліда 3 групи, позитивно характеризується та тяжки наслідки відсутні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані дані про особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують покарання судом першої інстанції враховані при призначенні покарання.

Крім того, на переконання колегії суддів, зазначені доводи не є визначальними для вирішення питання можливості застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

За таких обставин, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, даних про особу обвинуваченого, в тому числі і досудової доповіді від 21.11.2024, наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах мінімального строку, визначеного санкцією ст.336 КК України, та вважав, що таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст.75 КК України при відсутності бажання обвинуваченого проходити військову службу, суд першої інстанції не вбачав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зауважує, що у випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання з випробуванням, останній підлягає звільненню і від військової служби, що є одним із способів ухилення від мобілізації, що фактично і є у випадку обвинуваченого, а тому застосування до нього положень ст.75 КК України під час дії в Україні воєнного стану, коли держава перебуває в стадії активних військових бойових дій, колегія суддів вважає такою, що не відповідає вимогам закону та меті покарання, передбаченої ч.2 ст.50 КК України.

Зазначене переконливо свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення та неможливість застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим терміном, оскільки в такий важкий для країни час, особа, на яку Конституцією України покладено обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, ухиляється від такого обов`язку.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.05.2024 у справі №596/801/23.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість рішення суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

Посилання захисника під час апеляційного розгляду на те, що мати обвинуваченого ОСОБА_11 16.01.2025 перенесла операцію (ампутація ноги) та потребує догляду, а тому до ОСОБА_8 можливо застосувати положення ст.75 КК України при призначенні покарання, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки події, які вмінюються обвинуваченому мали місце 24.06.2024 року, тобто ще до вказаних обставин. Більш того, обвинувачений ОСОБА_8 саме 24.06.2024 категорично відмовився від проходження військової служби під час мобілізації надавши керівнику 9 відділу Житомирського РТЦКтаСП письмову заяву (а.п.54).

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати явно несправедливим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, враховуючи дату вчинення кримінального правопорушення та його конституційний обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України,

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: