ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2860/25 Справа № 185/5829/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року, якою частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИЛА:

З апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 вбачається, що він не згоден з ухвалою суду та просить переглянути призначене йому за ч.1 ст.186 КК України покарання.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що він просив суд першої інстанції розглянути справу без його участі, однак він не відмовлявся від відеоконференції.

Зазначає, що він 13.06.2025 року направив лист до Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги з проханням призначити йому захисника, однак захисник йому був призначений лише через тиждень після розгляду справи.

Також вважає, що суд при перекваліфікації його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 КК України безпідставно не зменшив строк визначеного йому покарання.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року було частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 та визначено вважати ОСОБА_8 засудженим вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на те, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1, 2 ст.185, ч.1 ст.70, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців з іспитовим строком на 1 рік.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.186, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 року засудженого ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 року, у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024. Визначено вважати ОСОБА_8 засудженим вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

У зв`язку з тим, що усунено караність вчинених ОСОБА_8 діянь, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, кваліфікуюча ознака «повторність» за ч.2 ст.186 КК України, буде відсутня, водночас, оскільки максимальна межа санкції ч.1 ст.186 КК України є чотири роки позбавлення волі, тобто саме таке покарання, яке визначено ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 року, тому в цій частині покарання має залишитися без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу засудженого, прокурора, який заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин з урахуванням положень ст. 459 КПК України.

З матеріалів провадження вбачається, що засудженим ОСОБА_8 до суду першої інстанції подано клопотання про перегляд вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року за нововиявленими обставинами, у зв`язку з усуненням караності вчинених ним діянь за ч. 1, 2 ст.185 КК України за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 року, та перекваліфікацію його дій за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року з ч. 2 ст.186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака «повторність».

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 року засудженого ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 року, у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 року та визначено вважати ОСОБА_8 засудженим вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Оскільки ухвалою суду від 16.12.2024 року було усунено караність вчинених ОСОБА_8 діянь, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність кваліфікуючої ознаки «повторність» за ч.2 ст.186 КК України за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року та перекваліфікацію його дій з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 КК України.

Враховуючи, що відповідно до ст. 12 КК України діяння, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України є нетяжким злочином та менш тяжке за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто така перекваліфікація покращує становище засудженого, що не пов`язано із призначенням покарання за новим законом, відповідно до ч.3 ст.74 КК України, що не було взято судом до уваги, тому колегія суддів вважає за необхідне змінити судове рішення в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином; обставини правопорушення - заподіяння шкоди на суму 227,59 грн; дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується посередньо; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи засудженого про те, що він просив суд першої інстанції розглянути справу без його участі, однак він не відмовлявся від відеоконференції, - колегія суддів вважає такими, що не свідчать про істотне порушення вимог КПК України, оскільки відповідно до ч.2 ст.336 КПК України суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. Враховуючи те, що засуджений в своєму клопотанні просив розглядати справу за його відсутності (а.п.230 т.2) та не просив розглядати справу в режимі відеоконференції, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано розглянув справу за відсутності засудженого ОСОБА_8 , що не суперечить вимогам ч.2 ст.466 КПК України, яка не передбачає обов`язкової участі учасників судового провадження під час розгляду заяви і перегляду судового рішення.

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року задовольнити частково.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року, якою частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4