КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8969/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року задоволено клопотання заступника начальника другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0002206 та накладено арешт на майно вилучене у ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема:

- мобільний телефон марки та моделі: «IPhone 14 Pro», ідентифікуючі дані пристрою: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , оснащений sim-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар»: НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року та її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно вилучене у ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: мобільний телефон марки та моделі: «IPhone 14 Pro», ідентифікуючі дані пристрою: IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , оснащений sim- карткою оператора мобільного зв?язку ПрАТ «Київстар»: НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вважає, що арешт майна накладено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним ст. 370 КПК України.

Апелянт зазначає, що мобільний телефон марки та моделі «IPhone 14 Pro», який належить ОСОБА_6 , було вилучено під час обшуку всупереч прямій забороні, встановленій ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.10.2025 року № 757/50163/25-к, якою передбачено, що комп`ютерна техніка, носії електронної інформації та мобільні термінали не підлягають вилученню, а можуть бути лише відшукані з метою зняття інформації, за винятком тієї, що містить адвокатську таємницю.

Також апелянт зазначає, що сам факт визнання вилученого телефону речовим доказом постановою слідчого від 16.10.2025 року не свідчить про відповідність цього майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та не є безумовною підставою для накладення на нього арешту. При цьому, за твердженням апелянта, у клопотанні прокурора відсутні належні обґрунтування того, яким чином зазначений мобільний телефон може бути використаний, як доказ у кримінальному провадженні.

Апелянт також послався на те, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не заявлено жодного цивільного позову, що виключає можливість застосування арешту майна з метою забезпечення цивільних вимог, відповідно до положень ст. 128 КПК України.

Згідно з доводами апеляційної скарги, під час проведення обшуку ОСОБА_6 надав слідчому всі паролі та повний доступ до мобільного телефону й іншої техніки, що зафіксовано у протоколі обшуку. Крім того, до проведення слідчої дії було залучено спеціаліста для зняття інформації з мобільних пристроїв. За таких обставин, на думку апелянта, у сторони обвинувачення були всі процесуальні можливості здійснити копіювання необхідної інформації, без вилучення самого мобільного телефону.

Апелянт звертає увагу, що положення п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 168 КПК України прямо забороняють тимчасове вилучення мобільних терміналів систем зв`язку, за відсутності передбачених законом винятків. При цьому ухвала слідчого судді про проведення обшуку не містила дозволу на вилучення мобільного телефону, а матеріали клопотання не містять відомостей про наявність обмежень доступу до інформації або неможливість її копіювання.

Окремо у скарзі акцентується, що вилучений мобільний телефон містить інформацію, яка охоплюється адвокатською таємницею. Вилучення та подальший арешт майна було здійснено без належного розмежування інформації, що становить адвокатську таємницю, від іншої інформації, що є порушенням гарантій адвокатської діяльності.

З урахуванням зазначеного, слідчий суддя, вирішуючи питання про накладення арешту на майно, не врахував вимоги ст.ст. 94, 132, 173 КПК України щодо необхідності оцінки правової підстави арешту, можливості використання майна як доказу, розумності та співмірності обмеження права власності, а також наслідків такого арешту для власника майна. Втручання у право ОСОБА_6 на мирне володіння майном не переслідує доведеної легітимної мети та не є пропорційним поставленим завданням кримінального провадження.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що розгляд клопотання здійснювався без участі ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , копію даної ухвали отримано захисником в приміщенні суду 06.11.2025, про що було складено розписку.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній підтримав з наведених в ній підстав, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вказаної апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року, які викладені в клопотанні представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду,що Головним слідчим управлінням Національної поліції України, процесуальне керівництво забезпечується Офісом Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002206 від 31.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205? та ч. 3 ст. 209 КК України.

В межах даного кримінального провадження, 17.10.2025 заступник начальника другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0002206, яке вилучено у ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема:

- мобільний телефон марки та моделі: «IPhone 14 Pro», ідентифікуючі дані пристрою: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , оснащений sim-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар»: НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог даного клопотання зазначено, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001471 від 10.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205? КК України, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205? КК України встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванні час та місці, ОСОБА_10 будучи службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , незаконно заволоділи електричною енергією для врегулювання небалансів у розмірі 19280,226 МВт*год. на загальну суму 39 207 283,82 грн., яка, без розрахунку за її отримання постачалась відповідно до договору кінцевому споживачу та, у такий спосіб, привласнили грошові кошти отримані від кінцевого споживача в сумі 20 352 758,32 грн. за поставлену електричну енергію.

Внаслідок зазначених протиправних дій державі в особі ПрАТ «НЕК «Укренерго» заподіяно майнову шкоду на загальну суму 39 207 283,82 грн., що більше ніж у 600 разів перевищує встановлений, на той період чинним законодавством України, неоподаткований мінімум доходів громадян, що відповідно до примітки 4 до ст. 185 КК України є особливо великим розміром.

Для вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень організатори зазначеного протиправного механізму використовували суб`єкт господарської діяльності - Товариство з обмеженою відповідальністю «Терра ВВВ» (код у ) (далі - ТОВ «Терра ВВВ»).

Разом із тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вчинення зазначених кримінальних правопорушень супроводжувалися учиненням інших злочинів, зокрема встановлено, що з метою приховання своєї участі у вчиненні правопорушень двічі, було здійснено «вдаваний» продаж корпоративних прав суб`єкта господарської діяльності - ТОВ «Терра ВВВ» та «фіктивно» змінено директорів, які підбиралися із числа осіб, що фактично перебували у скрутному матеріальному становищі та не мали на меті здійснювати реальну фінансово-господарську діяльність Товариства.

Зокрема, у точно невстановлений досудовим розслідуванням день та час, однак не пізніше 30.04.2020, ОСОБА_12 перебуваючи в м. Києві (більш точного місця перебування органом досудового розслідування встановити не представилося можливим), отримала пропозицію від ОСОБА_13 , який раніше неодноразово робив такі пропозиції ОСОБА_12 та який діяв в інтересах ОСОБА_10 , за грошову винагороду у розмірі 1000 гривень стати номінальним засновником (учасником) та директором юридичної особи: ТОВ «Терра ВВВ» (код у ), без наміру здійснювати ОСОБА_12 господарську діяльність, передбачену статутом вказаного товариства, виконувати функції (обов`язки) засновника та директора товариства і займатися підприємницькою (господарською) діяльністю.

Отримавши зазначену пропозицію, ОСОБА_12 усвідомлюючи протиправний характер дій, запропонованих їй ОСОБА_13 , перебуваючи у скрутному матеріальному становищі, погодилась на відповідну пропозицію.

У подальшому, ОСОБА_12 , надала ОСОБА_13 свої дані та реквізити особистих документів (копії), з метою їх використання під час підготовки проектів документів, необхідних для проведення державної реєстрації юридичної особи - ТОВ «Терра ВВВ», у свою чергу ОСОБА_13 , виконуючи свою роль у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, передав відповідні дані та реквізити документів (копії) ОСОБА_10 .

При цьому, ОСОБА_12 надаючи згоду передати та використати відомості та копії документів,які містять її персональні дані для складання реєстраційних документів, розуміла, що вона надає їх для внесення неправдивих відомостей у документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу: ТОВ «Терра ВВВ», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки фактично засновником (учасником) та директором вказаної юридичної особи вона не буде, а фінансово-господарську діяльність будуть здійснювати інші особи.

Надалі, ОСОБА_12 , реалізовуючи спільний з ОСОБА_13 злочинний умисел, направлений на внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей стосовно реєстрації змін до відомостей про юридичну особу - ТОВ «Терра ВВВ», визначення ОСОБА_12 його засновником (учасником) та призначення директором, 03.05.2020 у невстановлений досудовим розслідуванням час, остання перебуваючи у м. Києві, неподалік від ТЦ «Колібріс», що за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 9, за вказівкою ОСОБА_13 зустрілась з ОСОБА_10 , звідки автомобілем останньої вони попрямували до офісу за місцем здійснення діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , що за адресою: АДРЕСА_2, де ОСОБА_12 в присутності приватного нотаріуса ОСОБА_14 , підписала отримані від ОСОБА_10 , попередньо складені за невстановлених обставин акт приймання-передачі частки у статутному капіталі юридичної особи: ТОВ «Терра ВВВ» від 03.05.2020, в якому містились відомості про те, що ОСОБА_12 прийняла частку номінальною вартістю 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, що складає 100 (сто) % у Статутному капіталі ТОВ «Терра ВВВ».

Після перереєстрації ТОВ «Терра ВВВ» на ім`я ОСОБА_12 та призначення її на посаду директора Товариства, остання не здійснювала підприємницьку діяльність, не укладала угоди фінансово-господарського характеру, не здійснювала управління банківськими рахунками, не розпоряджалася грошовими коштами, які перебували на рахунках товариства, не користувалася печаткою підприємства, при цьому реєстраційні, установчі документи та печатку Товариства від ОСОБА_10 не отримувала, що у свою чергу надало змогу останній фактично керувати вказаною юридичною особою, вчиняти правочини та дії фінансового характеру від імені ОСОБА_12 , як директора та засновника Товариства, зокрема: складали від імені ОСОБА_12 , як директора підприємства необхідні документи фінансово-господарської діяльності (договори, додаткові угоди до договорів, акти приймання наданих послуг, податкові накладні, податкову звітність та інші документи), звітні документи та, відповідно, надало змогу перераховувати грошові кошти без фактичного здійснення господарської діяльності Товариством. Використовуючи вказані документи, ОСОБА_10 діючи від імені ОСОБА_12 , як директора ТОВ «Терра ВВВ», у подальшому, вчинила інші кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 209 КК України.

Після вчинення всіх необхідних, на думку ОСОБА_10 , дій направлених на заволодіння чужим майном, з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин 15.03.2021 забезпечила укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Терра ВВВ» між ОСОБА_12 та іншою особою, яка не мала наміру займатися фінансово-господарською діяльністю вказаного підприємства - ОСОБА_15 , який відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «Терра ВВВ» № 9, призначив себе на посаду директора та змінив адресу реєстрації Товариства на: Донецька область, м. Маріуполь, Центральний район, пр-т Будівельників, 92.

При цьому від імені покупця ОСОБА_15 виступали особи за довіреністю, а саме: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Враховуючи встановлені обставини вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_10 вчинила інкриміновані їй злочини діючи групою осіб за попередньою змовою із іншими невстановленими досудовим розслідуванням співучасниками.

Матеріали досудових розслідувань стосовно зазначених невстановлених осіб, які причетні до вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень виділені в окреме кримінальне провадження за № 0002206 від 31.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205? та ч. 3 ст. 209 КК України.

Таким чином, під час проведення досудового розслідуванням встановлено функціонування групи осіб, які діючи за попередньою змовою, організували діяльність із здійснення реєстраційних дій, пов`язаних із створенням підконтрольних суб`єктів господарської діяльності, внесенням змін до статутних документів, складу учасників, призначенням та зміною керівників таких осіб та їх припинення без наміру ведення реальної господарської діяльності. Такі дії учасників групи спрямовані на вчинення пособництва іншим особам у вчиненні кримінальних правопорушень пов`язаних із залученням підконтрольних їм та ними створених юридичних осіб, з метою їх використання для проведення вдаваних господарських операцій, підозрілих фінансових операцій, для подальшого здійснення легалізації (відмивання) доходів одержаних злочинним шляхом.

За наявними даними встановлено, що до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205? та ч. 3 ст. 209 КК України, причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що ОСОБА_6 , за грошову винагороду, сприяє у здійсненні пошуку осіб, на яких можна зареєструвати/перереєструвати суб`єкти господарської діяльності, які фактично не матимуть наміру займатися фінансово-господарською діяльністю відповідного суб`єкта господарської діяльності, а також останній надає послуги, щодо підшукання суб`єктів господарської діяльності, які можна використати для проведення «вдаваних» фінансово-господарських операцій з метою легалізації майна отриманого незаконним шляхом.

14.10.2025 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва за результатами розгляду клопотання слідчого про проведення обшуку, винесено ухвалу № 757/50163/25-к, якою надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінальних правопорушень, відшукування та вилучення речей та предметів, які можуть послугувати у якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Враховуючи зазначене, 16.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/50163/25-к від 16.10.2025 проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено до кімнати зберігання речових доказів ГСУ НП України, що за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 1, наступні речі/предмети, зокрема:

- мобільний телефон марки та моделі: «IPhone14 Pro», ідентифікуючі дані пристрою: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , оснащений sim-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар»: НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 .

16.10.2025 постановою слідчого вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002206.

Вилучений предмет, а саме: мобільний телефон марки та моделі: «IPhone 14 Pro», ідентифікуючі дані пристрою: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , оснащений sim-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар»: НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 містить інформацію (файли/контакти), яка може бути використана, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та є доказом кримінального правопорушення, тому були вилученні під час проведення вказаного обшуку.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/50163/25-к від 14.10.2025, надано дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання та вилучення вищевказаних предметів та речей, зокрема: комп`ютерної техніки (персональних комп`ютерів, планшетів, моноблоків (настільні ПК), ноутбуків) носіїв електронної інформації (флеш-карти будь-якого формату, USB-носії, носії на жорстких магнітних дисках, носії на твердотілих дисках, зовнішні переносні пристрої зберігання інформації), мобільних терміналів, сім-карт та картоутримувачів у яких містяться відомості, інформація та листування про обставини вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень, шляхом зняття копії інформації з них.

Разом з тим, відповідно до п. 7 ст. 236 КПК України, вилучений предмет, зокрема: мобільний телефон марки та моделі: «IPhone14 Pro», ідентифікуючі дані пристрою: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , оснащений sim-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар»: НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 - входить до переліку майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, однак лише з можливістю зняття копії інформації з відповідних пристроїв, а тому вважаються тимчасово вилученим майном.

У той же час, відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилучене може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Підставою накладення арешту є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування наступним майном, зокрема: мобільним телефоном марки та моделі: «IPhone 14 Pro», ідентифікуючі дані пристрою: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , оснащений sim-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар»: НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 , щодо якого існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, тобто є речовим доказом.

З метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою використання вказаних речей під час проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи, у органу досудового розслідування виникла необхідність у збереженні зазначених речових доказів та відповідно накладення на нього арешту.

20.10.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0002206 та накладено арешт на майно вилучене у ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема:

- мобільний телефон марки та моделі: «IPhone 14 Pro», ідентифікуючі дані пристрою: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , оснащений sim-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар»: НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0002206 від 31.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205? та ч. 3 ст. 209 КК України та накладаючи арешт намобільний телефон марки та моделі: «IPhone 14 Pro», ідентифікуючі дані пристрою: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , оснащений sim-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар»: НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 , слідчий суддя встановив, що постановою слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_18 від 16.10.2025 майно, на арешті якого наполягає прокурор, визнано речовими доказами.

Також слідчим суддею із матеріалів клопотання встановлено, що вилучене майно оглянуто та визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, так як містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0002206 від 31.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205? та ч. 3 ст. 209 КК України та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, всупереч твердженням апелянта.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 167, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Твердження апелянта про те, що під час проведення обшуку ОСОБА_6 надав слідчому всі паролі та повний доступ до мобільного телефону й іншої техніки, що зафіксовано у протоколі обшуку. Крім того, до проведення слідчої дії було залучено спеціаліста для зняття інформації з мобільних пристроїв. За таких обставин, на думку апелянта, у сторони обвинувачення були всі процесуальні можливості здійснити копіювання необхідної інформації без вилучення самого мобільного телефону є слушними, проте такі твердження апелянта не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з того, що як вбачається з протоколу обшуку від 16.10.2025 /т. 2 а.с. 114-122/, що під час проведення обшуку, за допомогою спеціаліста здійснювалося копіювання вмісту мобільного телефон марки та моделі: «IPhone 14 Pro». Однак через технічний збій копіювання не здійснено, що призвело до його вилучення.

Також не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали посилання апелянта на те, що вилучений мобільний телефон містить інформацію, яка охоплюється адвокатською таємницею, оскільки доказів того, що під час проведення його огляду чи проведенні експертизи було порушено адвокатську таємницю не надано. При цьому під час проведення обшуку був присутній представник ради адвокатів - адвокат ОСОБА_7 .

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4