Провадження № 1-кп/638/760/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові судове провадження за матеріалами кримінального провадження стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Харківської області м. Ізюм, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, одруженого, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз,

10.07.2023 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.4 ст. 185 КК України, -

встановив:

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 , маючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, в період часу з 05 год. 30 хв. 29.05.2023 року по 17 год. 30 хв. 30.05.2023 року, більш точного часу в ході судового розгляду встановлено не було, знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 244, побачив припаркований транспортний засіб марки ВАЗ

210990, днз - НОМЕР_1 , зеленого кольору. Після чого, перебуваючи біля автомобілю у ОСОБА_4 виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану поширеного на території України, будучи обізнаними про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про зведення воєнного стану в Україні».

Після чого, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, маючи намір прямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане проникненням у сховище, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь заготовлено предмету, який вході судового розгляду не встановлений, відкрив капот та двері до салону автомобілю марки «ВАЗ 210990», та звідти таємно викрав автомобільний компресор «Торнадо» з кабелем для підключення через прикурювач, чорно-сірого кольору, 12В, потужністю 150 Вт, вартість якого згідно з висновку сперта №21508 від 03.08.2023 року складає 450 грн. 00 коп., автомобільний акумулятор «Ista 7 Series», напруга 12V, ємність 60АН, 600А, синього кольору, вартість якого згідно з висновку експерта №21508 від 03.08.2023 складає 1 806 грн. 00 коп., електронний блок управляння «Январь 5.1» разом з проводами та роз`ємом до нього, вартість якого згідно з висновку експерта №21508 від 03.08.2023 року складає 2 547 грн. 00 коп., після чого з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь, розпорядившись ним на свій

розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на

загальну суму 4 803 грн. 00 коп.

Своїми умисними та протиправними діями, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив кримінальне правопорушення - злочин передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_4 , маючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, в період часу з 18 год. хв. 15.06.2023 року по 07 год. 30 хв. 16.06.2023 року, більш точного часу в ході судового розгляду встановлено не було, знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 18, побачив припаркований транспортний засіб марки ВАЗ 2101, днз - НОМЕР_2 , зеленого кольору. Після чого, перебуваючи біля автомобілю у ОСОБА_4 виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану поширеного на території України, будучи обізнаними про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України

№2102-IX від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Після чого, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, маючи намір спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь заготовлено предмету, який вході досудового розслідування не встановлений, відкрив капот автомобілю марки «ВАЗ 2101» та звідти таємно викрав автомобільний акумулятор марки «Merculy Classic Plus», напруга 12V, ємність 60АН, 520А, чорного кольору, вартість якого згідно з висновку експерта №21521 від 31.07.2023 року складає 1 138 грн. 26 коп., після чого з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь, розпорядившись ним на свій розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 1 138 грн. 26 коп.

Своїми умисними та протиправними діями, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_4 , маючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням у сховище, в період часу з 19 год. 00 хв. 15.06.2023 по 19 год. 00 хв. 18.06.2023 року, більш точного часу в ході судового розгляду встановлено не було, знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Літературна, 6, побачив припаркований транспортний засіб марки ВАЗ 21013, днз - НОМЕР_3 , білого кольору. Після чого, перебуваючи біля автомобілю у ОСОБА_4 виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану поширеного на території України, будучи обізнаними про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України

№ 2102-IX від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Після чого, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, маючи намір спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь заготовлено предмету, який вході досудового розслідування не встановлений, відкрив капот автомобілю марки «ВАЗ 21013» та звідти таємно викрав автомобільний акумулятор марки «Varta» D24, серія - Blue Dynamic, напруга 12V, 62АН, 480А, темно сіро-синього кольору, вартість якого згідно з висновку експерта №21522 від 31.07.2023 року

складає 1 505 грн. 28 коп., після чого з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь, розпорядившись ним на свій розсуд, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1505,28 грн.

Своїми умисними та протиправними діями, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Стосовно епізодів в період часу з 18 год. 00 хв. 15.06.2023 року по 07 год. 30 хв. 16.06.2023 року з крадіжкою автомобільного акумулятора у ОСОБА_6 на суму 1138,26 грн. та у період часу з 19 год. 00 хв. 15.06.2023 року по 19 год. 00 хв. 18.06.2023 року з крадіжкою автомобільного акумулятора у ОСОБА_7 на суму 1505,28 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається вразі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Закон України №3886-ІХ, який набрав чинності 09.08.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким встановлено 2684,00 гривень (2023 рік).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до п.п. 169.1.1 пункту 169.1 ст. 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Станом на 01.01.2023 року, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» становить 2684,00 грн.

Частина 7 ст. 42 Закону України «Про правотворчу діяльність» передбачає, що у разі викладення структурного елемента нормативно-правового акта в новій редакції попередня його редакція втрачає чинність з дня набрання чинності новою редакцією цього структурного елемента.

Таким чином, з 09.08.2024 року дрібною крадіжкою вважається адміністративне правопорушення, якщо вартість викраденого майна становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а отже суд вважає, що внаслідок прийняття Закону №3886-ІХ втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_4 оскільки інкримінується викрадення чужого майна на суму, що становить менше 2684,00 гривень за епізодами в період часу з 18 год. 00 хв. 15.06.2023 року по 07 год. 30 хв. 16.06.2023 року з крадіжкою автомобільного акумулятора у ОСОБА_6 на суму 1138,26 грн. та у період часу з 19 год. 00 хв. 15.06.2023 року по 19 год. 00 хв. 18.06.2023 року з крадіжкою автомобільного акумулятора у ОСОБА_7 на суму 1505,28 грн.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частина 3 ст. 479-2 КПК України передбачає, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

ОСОБА_4 під часу судового розгляду не заперечував проти закриття провадження в частині вищевказаних епізодів у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину у вчиненні злочину за епізодом з 05 год. 30 хв. 29.05.2023 року по 17 год. 30 хв. 30.05.2023 року провину у визнав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду за правилами ч.3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи вищевикладене судом проведено дослідження доказів на підставі ч.3 ст. 349 КПК України.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у таємному викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану та кваліфікує його дії за ч.4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу винного, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Вирішуючи відповідно до ст. 66 КК України питання наявності обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне зазначити, що незважаючи на визнання обвинуваченим вини, у кримінальному провадженні відсутні дані, що вказують на наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме його щире каяття у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Так, Верховний Суд неодноразово зазначав, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к, від 18.09.2019 у справі №166/1065/18).

Суд не визнає в якості пом`якшуючої покарання ОСОБА_4 обставини щире каяття у вчиненому, оскільки обрана обвинуваченим позиція не свідчить про щире усвідомлення своєї провини, відсутні також відомості на підтвердження того, що він компенсував потерпілим завдану шкоду чи вчинив інші позитивні дії, спрямовані на виправлення зумовленої кримінальними правопорушеннями ситуації. Впродовж судового розгляду обвинувачений систематично ігнорував виклики до суду та переховувався, у зв`язку із чим судом неодноразово оголошував обвинуваченого у розшук.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покаранняОСОБА_4 , судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово судимий, останній раз 26.07.2023 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу,одружений, не працює, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» не звертався.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочинів, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення в межах санкції інкримінованої статті покарання у виді позбавлення волі.

Сукупність даних про обставини вчинення правопорушення та особу винного, ОСОБА_4 , дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання останнього можливе лише при ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання за у вигляді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності кримінального правопорушення і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Враховуючи той факт, що відносно ОСОБА_4 ухвалено вирок Дзержинським районним судом м. Харкова від 26.07.2023 року який ним не виконано, суд вважає за необхідне виконувати вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.07.2023 року самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження не обирався.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування за епізодом із кражікою компресова у ОСОБА_5 підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Процесуальні витрати за некриміналізованими епізодами слід віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

Кримінальне провадження № 0001267 від 31.05.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України за дрібне викрадення чужого майна у частині епізодів в період часу з 18 год. 00 хв. 15.06.2023 року по 07 год. 30 хв. 16.06.2023 року з крадіжкою автомобільного акумулятора у ОСОБА_6 на суму 1138,26 грн. та у період часу з 19 год. 00 хв. 15.06.2023 року по 19 год. 00 хв. 18.06.2023 року з крадіжкою автомобільного акумулятора у ОСОБА_7 на суму 1505,28 грн. - закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Копію вироку після набрання законної сили направити до уповноваженого органу Національної поліції, а саме до ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за наявності в її діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання та приведення вироку до виконання.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.07.2023 року виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 4779 гривень 60 копійок на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової експертизи №21508.

Витрати за проведення судових експертиз за епізодами, стосовно яких судом прийнято рішення про закриття на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння віднести на рахунок держави.

Речові докази автомобільний акумулятор «VARTA» Art. № 562019048 повернути власнику.

Речовий доказ мобільний телефон марки Iphone 13, 256 Gb синього кольору, imei НОМЕР_4 залишити власнику.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: