Справа № 308/73/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді в порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження відомості про яке 20.11.2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Цюрупинськ, Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

захисник - адвокат ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава; суверенітет України поширюється на всю її територію; Україна є унітарною державою; територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом; на території України не допускається розташування іноземних військових баз; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

24.02.2022 російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, чим самим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє на даний час на підставі Указу Президента України від 23 липня 2024 року № 469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

У зв`язку із веденням агресивної війни з боку російської федерації проти України, 01.03.2022 її армією захоплено м. Херсон.

На підтвердження контролю над містом, 03.03.2022, після захоплення міста, окупаційні війська рф захопили приміщення Херсонської ОДА. 25.04.2022, в приміщення Херсонської міської ради за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, 37, увійшли озброєні військовослужбовці рф, які попередили керівництво та працівників Херсонської міської ради, що управління місцевою адміністрацією переходить під керівництво російської федерації.

У той же час окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області створено систему незаконних органів державної влади, в тому числі правоохоронних.

Зокрема, у тимчасово окупованому м. Херсон окупаційною адміністрацією на базі державної установи "Північна виправна колонія (№ 90)" (, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) створено незаконний орган з питань виконання покарань "Управление службы исполнения наказаний по Херсонской области" (далі "УСИН по Херсонской области"), зареєстрований як юридична особа рф, який розпочав функціонувати з 07.05.2022 та об`єднав у собі всі установи виконання покарань, які знаходились на тимчасово окупованій території.

Починаючи з 07.05.2022 на службу в незаконний правоохоронний орган «УСИН по Херсонской области» набрано штат працівників. Зокрема, 11 липня 2022 року прийнято на службу громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обійняв посаду «начальника службы вооружения и специальных средств отдела инженерно-технического обеспечения, связи, информатизации и вооружения Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области» із присвоєнням спеціального звання майор внутрішньої служби.

Поряд з цим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів", до правоохоронних органів, серед інших, належать органи і установи виконання покарань, а також інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції. З урахуванням наведеної норми закону можна зробити висновок про те, що незаконно створене "УСИН по Херсонской области" є незаконним правоохоронним органом, створеним на тимчасово окупованій території.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являючись громадянином України, діючи умисно, всупереч вимогам діючого законодавства, достовірно знаючи про збройну агресією рф проти України як обставину, яка є загальновідомим фактом, а також достеменно знаючи про факт захоплення частини Херсонської області, в т.ч. м. Херсон, збройними формуваннями рф, у 11 липня 2022 року, з метою переслідування своїх особистих інтересів, підтримуючи воєнну агресію та окупаційну політику рф на території України, в порушення вимог Конституції та законів України, добровільно зайняв посаду «начальника службы вооружения и специальных средств отдела инженерно-технического обеспечения, связи, информатизации и вооружения Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области», створеного представниками держави-агресора на території м. Херсон, тобто зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Одночасно з цим ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись раніше виниклим корисливим мотивом, 11 липня 2022 року приступив до виконання своїх службових обов`язків у незаконному правоохоронному органі "УСИН по Херсонской области".

Перебуваючи на посаді «начальник службы вооружения и специальных средств отдела инженерно-технического обеспечения, связи, информатизации и вооружения Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области», ОСОБА_3 здійснював контроль приміщення, де зберігалося озброєння, та контроль за видачею озброєння установи.

Протягом жовтня 2022 року, перед звільненням м. Херсон Збройними силами України, російська окупаційна адміністрація змінила дислокацію "УСИН по Херсонской области" та перемістила його вглиб тимчасово окупованої території Херсонської області. У зв`язку з цим ОСОБА_3 , здійснюючи колабораційну діяльність, у жовтні 2022 року виїхав із м. Херсона за місцем нової дислокації незаконного "УСИН по Херсонской области" (м. Генічеськ, Херсонської області), де продовжив виконувати свої службові обов`язки.

Зазначеними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме: добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 7 КПК України основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом, повага до людської гідності.

Згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.11.2024 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000167, відомості про яке внесені в ЄРДР 20.11.2024 за підозрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Цюрупинськ, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2025 року постановлено про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні № 0000167 від 20.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого (in absentia). У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_3 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п. п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 , крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 10 КПК України суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Обвинувачений ОСОБА_3 будучи обізнаним, що відносно нього розпочато кримінальне провадження, що йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обвинувальний акт відносно нього перебуває на розгляді в суді, в судові засідання жодного разу не прибув, заяв про неможливість взяти участь у судовому розгляді суду не подав, письмових пояснень із повідомленням поважності причин своєї неявки до суду не надіслав, що свідчить про його небажання скористатися передбаченим діючим КПК України правами обвинуваченого.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим він викликався в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України. Так, повістки про виклик на кожне судове засідання в обов"язковому порядку були опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери у виданні «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та офіційному веб-сайті Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

У матеріалах справи містяться документи на підтвердження завчасних належних викликів обвинуваченого до слідчого, прокурора (на стадії досудового розслідування) та суду, текст повідомлення про підозру опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, що свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що відносно нього розпочато кримінальне провадження. Обвинувачений мав можливість бути обізнананим із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя.

Процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надавались його захиснику - адвокату ОСОБА_5 .. Інформація про зазначені процесуальні документи також в обов"язковому порядку була опублікована у засобах масової інформації загальнодержавної сфери у виданні «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та офіційному веб-сайті Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію ним невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Дане кримінальне провадження здійснювалось за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 , який був забезпечений державою з Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, починаючи зі стадії досудового розслідування даного кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого, а саме приймав участь у дослідженні доказів, виступав у судових дебатах. Захисник був ознайомлений із матеріалами кримінального провадження, що підтверджується відповідною розпискою.

Враховуючи наведене, суд уважає, що стороною обвинувачення та судом вживалися всі достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Під час судових дебатів прокурор вказала, що всі обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення були всебічно досліджені органом досудового слідства, перевірені судом під час судового розгляду і знайшли своє підтвердження. Дії обвинуваченого кваліфіковано вірно, а вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України повністю підтверджується належними і допустимими доказами. Прокурор просила визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді 15 (п"ятнадцять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в судових органах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в правоохоронних органах та займатися правоохоронною діяльністю строком на 15 (п"ятнадцять) років з конфіскацією усього належного майна на користь держави.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 під час судових дебатів зазначив, що виконання ОСОБА_3 об"єктивної сторони кримінального правопорушення передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України стороною обвинувачення доведено. Однак, сторона захисту вважає, що не достатньо встановленою є та обставина чи добровільно ОСОБА_3 зайняв посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території чи він змушений був погодитися на зайняття такої у стані крайньої необхідності. Можливо йому чи його сім"ї загрожувала небезпека і він змушений був так вчинити. А тому за таких обставин вважає, що максимальне покарання, яке просить призначити ОСОБА_3 прокурор є надмірним і необґрунтованим та просить призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, передбачене ч.7 ст. 111-1 КК України.

Суд уважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України підтверджується зібраними по справі доказами, які були дослідженні судом в повному обсязі та яким було надано належну оцінку а саме:

- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 16.01.2024 року, допит якої проведено із здійсненням відеофіксації допиту за допомогою мобільного телефону марки iPhone 11 Pro Max, до якого долучена стенограма до протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 16.01.2024 року, в ході якого ОСОБА_6 показала, що вона до жовтня 2022 року працювала на посаді молодшого інспектора відділу охорони ДУ «Північна виправна колонія № 90». З 01.06.2022 року вказана установа перейшла на бік ворога. Про це співробітникам повідомив начальник колонії ОСОБА_7 . Після цього на штабі вивісили триколор, всюди замінили герб і почали перекладати документи з української на російську мову. Показала, що ОСОБА_3 знає з липня 2022 року, він прийшов на посаду начальника служби озброєння, деколи виконував обо"вязки начальника охорони. Працював на посаді з липня 2022 року по жовтень 2022 року. Заходів фізичного чи психологічного тиску з метою примусу його до зайняття вказаної посади до нього не застосовувалася, він сам пропагандував російську агресію, що вона особисто чула. На початку вересня коли він приходив до неї у кабінет і пропонував їй переходити на тимчасово окуповану територію Херсонщини, на лівий берег, у зв"язку з деокупацією м. Херсон українськими військовими. Показала, що ОСОБА_3 перебував у нормальному морально-психологічному стані, ходив на роботу у формі російського зразка, заступав на чергування зі зброєю (Т.1 Докази, а.с. 134-145) ;

- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, відеозаписом проведення допиту свідка ОСОБА_6 від 16.01.2024 року, який знаходиться на DVD-R диску, долученому до протоколу допиту (Т.1 Докази, а.с. 136) ;

- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 17.01.2024 року, допит якої проведено із здійсненням відеофіксації допиту за допомогою телефону марки iPhone 11 Pro Max, до якого долучена стенограма до протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 17.01.2025 року, в ході якого ОСОБА_8 показала, що з початку літа по кінець літа 2022 року працювала на посаді молодшого інспектора ДУ «Північна виправна колонія № 90». Весною 2022 року начальник ДУ «Північна виправна колонія № 90» зібрав співробітників установи та повідомив, що установа переходить під контроль окупаційної адміністрації від росії. З ОСОБА_3 вона знайома з літа 2022 року він працював на посаді начальника служби озброєння під час окупації закладу у 2022 році. Ніхто не змушував його виходити на роботу, він добровільно це робив (Т.1 Докази, а.с. 146-152);

- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, відеозаписом проведення допиту свідка ОСОБА_8 від 17.01.2024 року, який знаходиться на DVD-R диску, долученому до протоколу допиту (Т.1 Докази, а.с. 148) ;

- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 17.01.2024 року допит якої проведено із здійсненням відеофіксації допиту за допомогою телефону марки iPhone 11 Pro Max, до якого долучена стенограма до протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 17.01.2024 року, в ході якого ОСОБА_9 показала, що до вересня 2022 року вона працювала на посаді сторожа в ДУ «Північна виправна колонія № 90». У червні 2022 року перейшла під керівництво окупаційної адміністрації від росії, над установою був піднятий прапор рф. ОСОБА_3 вона знає, працювали з ним з червня 2022 року по вересень 2022 року. ОСОБА_3 працював на посаді начальника служби озброєння. Його ніхто не змушував до зайняття вказаної посади. Він добровільно приходив на роботу, з посмішкою, у розмовах говорив, що йому подобається робота, зокрема, через матеріальне забезпечення. Показала, що востаннє бачила ОСОБА_3 у вересні 2022 року. Де він зараз їй не відомо. Може його впізнати за рисами обличчя. (Т.1 Докази, а.с. 153-164);

- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, відеозаписом проведення допиту свідка ОСОБА_9 від 17.01.2024 року, який знаходиться на DVD-R диску, долученому до протоколу допиту (Т.1 Докази, а.с. 155);

- протоколом пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.08.2024 року, з долученим відеозаписом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 15.08.2024 року, за участі свідка ОСОБА_9 , відповідно до якого зафіксовано впізнання ОСОБА_9 обвинуваченого ОСОБА_3 (Т.2 Докази, а.с. 165-172);

- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 16.01.2024 року допит якого проведено із здійсненням відеофіксації допиту за допомогою телефону марки iPhone 11 Pro Max, до якого долучена стенограма до протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 16.01.2024 року, в ході якого ОСОБА_10 показав, що до вересня 2022 року працював на посаді начальника чергової варти у ДУ «Північна виправна колонія № 90». На початку червня 2022 року начальник ДУ «Північна виправна колонія № 90» ОСОБА_7 зібрав вище керівництво і доповів, що ДУ «Північна виправна колонія № 90» буде переходити на російське законодавство. Після 01.06.2022 року над установою був піднятий російський прапор і почали переводити документи під російське законодавство. Зазначив, що ОСОБА_3 він знає, ОСОБА_3 прийшов у ДУ «Північна виправна колонія № 90» наприкінці червня початку липня 2022 року і працював на посаді начальника служби озброєння. На посаду він прийшов добровільно, про що сам говорив, підтримував збройну агресію рф проти України. Перебував у задовільному морально-психологічному стані. Показав, що востаннє бачив ОСОБА_3 у вересні 2022 року, може його впізнати за загальними рисами обличчя. Де ОСОБА_3 перебуває зараз йому не відомо. (Т.1 Докази, а.с. 173-184);

- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, відеозаписом проведення допиту свідка ОСОБА_10 від 16.01.2024 року, який знаходиться на DVD-R диску, долученому до протоколу допиту (Т.1 Докази, а.с. 175);

- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 02.09.2024 року допит якого проведено із здійсненням відео фіксації допиту за допомогою телефону марки Redmi 9, до якого долучена стенограма до протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 02.09.2024 року, в ході якого ОСОБА_11 показав, що станом на 24.02.2022 року він працював на посаді оперуповноваженого оперативного відділу ДУ «Північна виправна колонія № 90». 01.06.2022 року вказана установа перейшла під контроль окупаційної адміністрації. Він у той час працював на тій же посаді у ДУ «Північна виправна колонія № 90». ОСОБА_3 йому також відомий. Він працював у відділі охорони УСИН під час окупації. Факти примусу ОСОБА_3 до зайняття вказаної посади йому не відомі, він з ним цю тему не обговорював. Востаннє ОСОБА_3 він бачив у жовтні 2022 року. Наприкінці жовтня, як йому відомо, він переправився на лівий берег Херсонської області, на тимчасово окуповану територію України. Показав, що зможе впізнати ОСОБА_3 за фотознімками. (Т.1 Докази, а.с. 186-192);

- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, відеозаписом проведення допиту свідка ОСОБА_11 від 02.09.2024 року, який знаходиться на DVD-R диску, долученому до протоколу допиту (Т.1 Докази, а.с. 190);

- протоколом пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.09.2024 року, з долученим відеозаписом пред"явлення особи для впізнання за фотознімком від 02.09.2024 року, за участі свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого зафіксовано впізнання ОСОБА_11 обвинуваченого ОСОБА_3 (Т.2 Докази, а.с. 193-201);

-дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України ,протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 31.08.2024 року, допит якої проведено із здійсненням відео фіксації допиту за допомогою телефону марки Redmi 9, до якого долучена стенограма до протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 31.08.2024 року, в ході якого ОСОБА_12 показала, що станом на 24.02.2022 року вона працювала на посаді молодшого інспектора відділу охорони в ДУ «Північна виправна колонія № 90». 01.06.2022 року вказана установа перейшла під контроль окупаційної адміністрації. Вона на той час працювала на тій же посаді в ДУ «Північна виправна колонія № 90». ОСОБА_3 їй також відомий. Він працював на посаді начальника служби озброєння і спецзасобів. Наскільки їй відомо то жодного примусу до ОСОБА_3 для зайняття ним вказаної вище посади до нього не застосовувалося. Він прийшов працювати свідомо, за власним бажанням. Також показала, що ОСОБА_3 востаннє бачила у вересні 2022 року, де він зараз може знаходитися їй не відомо. Може впізнати його за фотознімками. (Т.1 Докази, а.с. 134-145);

- дослідженим у судовому засіданні, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, відеозаписом проведення допиту свідка ОСОБА_12 від 31.08.2024 року, який знаходиться на DVD-R диску, долученому до протоколу допиту (Т.1 Докази, а.с. 208) ;

- протоколом пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.08.2024 року, з долученим відеозаписом пред"явлення особи для впізнання за фотознімком від 31.08.2024 року, за участі свідка ОСОБА_12 , відповідно до якого зафіксовано впізнання ОСОБА_12 обвинуваченого ОСОБА_3 (Т.2 Докази, а.с. 209-217);

- рапортом старшого слідчого 1-го відділення СВ Управління СБ України в Закарпатській області від 20.11.2024 року, про встановлення в рамках досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке 15.06.2023 року внесені до ЄРДР за № 0000328, факту того, що громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись раніше виниклим корисливим мотивом, 11.07.2022 року приступив до виконання своїх службових обов`язків на посаді «начальника служби вооружения и специальних средств отдела инженерно-технического обеспечения, связи, информатизации и вооружения Управления служби исполнения наказаний по Херсонской области» у незаконному органі «УСИН по Херсонской области» та вирішення питання про внесення до ЄРДР відомостей за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України (Т.1 Докази, а.с. 44);

- витягом з ЄРДР від 20.11.2024 року, про внесення до ЄРДР, на підставі вищевказаного рапорта, відомостей про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України (Т.1 Докази, а.с. 45);

- довідкою ДУ «Північна виправна колонія (№90)» від 29.01.2024 року № 28/8-76/Нпр/ВС, про те, що ОСОБА_3 до оголошення простою в установі (14.05.2022 року), а також станом на 01.06.2022 року в списках персоналу ДУ «Північна виправна колонія (№90)» не значився (Т.2 Докази, а.с. 78);

- протоколом огляду від 03.08.2023 року, про проведення огляду інтернет-ресурсу під назвою «Представление сведенений из ЕГРЮ/ЕГРИП в електронном виде» та отримання витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб рф внаслідок чого встановлено, що серед зареєстрованих юридичних осіб у рф значиться наступна: Управление служби исполнения наказаний по Херсонской области» з юридичною адресою: росия, Херсонская область, Херсонський г.о., Херсон г., Дружби ул., д.4» (Т.2 Докази, а.с. 81-84);

- рапортом старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Херсонського управління ДВБ НП України від 16.01.2024 року № 142-42-21/012024 (Т.2 Докази, а.с. 128-129);

- рапортом начальника 1 відділу ГВ ЗНД Управління СБ України в Херсонській області від 16.01.2024 року № 71/22/8-197, про те, що на виконання доручення СВ Управління СБ України в Закарпатській області (вих. № 58/6/4064 від 19.10.2023 року) встановлено, що 07.05.2022 року у тимчасово окупованому м. Херсон окупаційною адміністрацією рф, на базі ДУ «Північна виправна колонія № 90» (, м. Херсон, вул.. Некрасова, 234) створено незаконний орган з питань виконання покарань т.зв - Управление служби исполнения наказаний по Херсонской области», зареєстрований як юридична особа рф, який розпочав функціонувати з 01.06.2022 року. Також проведеними оперативними даними встановлено громадян України, які добровільно призначені на службу у вказаний незаконний правохоронний орган, зокрема, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який був призначений на т.зв. посаду « начальник служби вооружения и спеиальних средств ИК № 90 УСИН по Херсонськой области». У службові обов`язки ОСОБА_3 входило проведення роботи пов`язаної з обслуговуванням та зберіганням зброї та інших спеціальних засобів на території установи (Т.2 Докази, а.с. 88-89);

- протоколом огляду від 24.10.2024 року, предметом якого був огляд документів, наданих свідком ОСОБА_13 у ході проведення допиту 01.05.2024 року, яким встановлено, що такі стосуються діяльності незаконного органу з питань виконання покарань «Управление служби исполения наказаний по Херсонской области» в період окупації міста Херсон (Т.2 Докази, а.с. 115);

- копією документу «список личного состава» у якому під № 13 наявний запис про те, що посаду «начальник служби вооружения и спеціальних средств отдела інженерно-технического обеспечения связи, информатизации и вооружения Управления служби исполения наказаний» займає ОСОБА_3 (Т.2 Докази, а.с. 105-114) ;

- рапортом начальника 1 відділу головного відділу ЗНД Управління СБ України в Херслнській області від 23.08.2024 року № 71122/8-3057, про долучення отриманих оперативним шляхом документальних матеріалів, що містять відомості про співпрацю окремих громадян з окупаційною владою рф у т.зв. «Северной исправительной колонии № 90», зокрема, ОСОБА_3 приказ № 40-лс от 11.07.2022, рапорт від 10.10.2022 (Т.2 Докази, а.с. 117-119) ;

- протоколом огляду від 24.10.2024 року, предметом якого був огляд вищевказаних документів, та дослідженими копіями таких (Т.2 Докази, а.с. 120-123) ;

- рапортом начальника 1 відділу ГВ ЗНД Управління СБ України в Херсонській області від 26.01.2024 року № 71/22/8-396, про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Херсонської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , із заявами про вчинення щодо нього злочинів, пов`язаних з російською агресією проти України, зокрема, шляхом застосування відносно нього фізичного чи психологічного примусу з метою надання допомоги державі агресору чи її окупаційної влади, до правоохоронних органів України не звертався. Також у вказаному рапорті зазначається, що за оперативними даними встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно призначений на службу в «УСИН по Херсонской области», заходи фізичного впливу до нього не застосовувались. На даний час ОСОБА_3 постійно проживає на тимчасово окупованій території, а саме в м. Генічеськ Херсонської області та не має наміру в`їжджати на територію підконтрольну Україні, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.(Т.2 Докази, а.с. 73).

Суд звертає увагу, що свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 викликалися в судове засідання. Крім того, від свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на адресу суду надійшли заяви у яких вони просять надані ними покази уважати доказами у кримінальному провадженні, оскільки свідки не можуть з"явитися в судове засідання по причині постійних ворожих обстрілів населених пунктів у яких вони проживають, складним матеріальним становищем та загрозою їх життю та здоров"ю.

Відповідно до ч.11 ст.615 КПК України показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

З огляду на зазначене суд, керуючись ч.11 ст.615 КПК України, уважає за необхідне використати як докази допити свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які зафіксовані за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Частина 7 статті 111-1 КК України встановлює кримінальну відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а також добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Відповідно до ст. ст. 84, 85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд уважає, що всі зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, та узгоджуються між собою.

В той же час, досліджені в суді докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України. У суду відсутні підстави для сумніву у допустимості цих доказів, які зібрані в порядку, передбаченому КПК України.

При цьому під час судового розгляду справи суд враховує, що державним обвинуваченням було доведено та судом достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , будучи громадянином України, діючи умисно, всупереч вимогам діючого законодавства, достовірно знаючи про збройну агресією рф проти України як обставину, яка є загальновідомим фактом, а також достеменно знаючи про факт захоплення частини Херсонської області, в т.ч. м. Херсон, збройними формуваннями рф, 11 липня 2022 року з метою переслідування своїх особистих інтересів, підтримуючи воєнну агресію та окупаційну політику рф на території України, в порушення вимог Конституції та законів України, добровільно зайняв посаду «начальника службы вооружения и специальных средств отдела инженерно-технического обеспечения, связи, информатизации и вооружения Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области», створеного представниками держави-агресора на території м. Херсон, тобто зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, всебічно вивчивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд уважає, що всі докази у справі, які надані суду прокурором, є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 7 ст. 111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Уважаючи достатньо забезпеченими під час судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинувачених, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 не заперечуючи, що стороною обвинувачення доведено виконання ОСОБА_3 об"єктивної сторони кримінального правопорушення передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, вказував на те, що зібрані стороною обвинувачення докази не доводять факту добровільності зайняття ОСОБА_3 посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Однак суд не погоджується із доводами сторони захисту та вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України. Фізичний чи психічний примус і крайня необхідність є обставинами, які за певних умов виключають кримінальну протиправність діянь, передбачених ст. 111-1 КК, відповідно до статей 39 і 40 КК України.

Суду не надано доказів, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на посаді виконував покладені на нього окупаційною владою обов`язки, під безпосереднім впливом:

а) фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками (йдеться про катування - в розумінні ст. 127 КК, тобто спричинення сильного фізичного болю, побої, мучення тощо з певною метою);

б) фізичного примусу, внаслідок якого вона могла керувати своїми діями, а також психічного примусу, за сукупності таких умов: такі дії цієї особи були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи охоронюваним законом правам її або інших осіб, або суспільним інтересам чи інтересам держави, цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами та при цьому не було спричинено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода (або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці). Шкала видів шкоди відсутня, але є один виняток - шкода життю людини завжди є більш значною, ніж шкода, не пов`язана з посяганням на життя людини; при цьому життя однієї людини не може цінуватися вище, ніж життя іншої.

З досліджених у судовому засіданні відеозаписів проведення допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 убачається, що обвинувачений ОСОБА_3 добровільно зайняв посаду без примушувань і був такою задоволений. Також, відповідно до рапорта начальника 1 відділу ГВ ЗНД Управління СБ України в Херсонській області від 26.01.2024 року № 71/22/8-396, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявами про вчинення щодо нього злочинів, пов"язаних з російською агресією проти України, зокрема, шляхом застосування відносно нього фізичного чи психологічного примусу з метою надання допомоги державі агресору чи її окупаційної влади, до правоохоронних органів України не звертався і за оперативними даними встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно призначений на службу в «УСИН по Херсонской области», заходи фізичного впливу до нього не застосовувались.

Дослідивши наведені вище докази, суд не знайшов підтвердження того, що ОСОБА_3 був вимушений зайняти зазначену вище посаду та діяв під фізичним чи психічним примусом з боку осіб, які представляли державу -агресора.

Так, письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, підтверджується саме добровільне зайняття ОСОБА_3 зазначеної посади за відсутності фізичного чи психічного примусу, оскільки не надано доказів того, що ОСОБА_3 не мав можливості відмовитися від цієї посади та не встановлено факту психічного примусу, погроз і фізичного примусу щодо останнього.

При вивченні особи обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, уродженцем м. Цюрупинськ Херсонської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданим 01.03.2004 року, що підтверджується формою № 1, яка є Додатком 1 до заяви ОСОБА_3 про видачу паспорта.

Відповідно до довідки № 2-22082024/21210 від 23.08.02024 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості в ІАС УІАП ГУНП в Закарпатській області та ДІ МВС відсутні (Т.2 Докази, а.с. 69).

Згідно довідки КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Херсонської обласної ради від 19.01.2024 року № 113, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному обліку у лікаря-нарколога вказаної установи не перебуває та на стаціонарне лікування з 2014 року по теперішній час не надходив. (Т.2 Докази, а.с. 70).

Згідно довідки наркологічного центру КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Херсонської обласної ради від 08.02.2024 року № 129, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. (Т.2 Докази, а.с. 71).

Згідно довідки-характеристики, наданої заступником начальника СКП ВП № 2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках у ВП № 2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області не перебуває, скарг та нарікань від сусідів на нього не надходило, алкогольні та наркотичні засоби не вживає, за місцем проживання характеризується посередньо (Т.2 Докази, а.с. 72).

У відповідності до вимог ч.1,2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Частина 7 статті 111-1 КК України, передбачає покарання за вчинення кримінального правопорушення вказаного у вказаній нормі кримінального закону у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення такого, характер діянь, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставин, які пом"якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування щодо осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вирішуючи питання про необхідність призначення передбаченого санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України обов`язкового додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, виходячи з обставин вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність позбавити обвинуваченого ОСОБА_3 права обіймати посади в судових органах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в правоохоронних органах та займатися правоохоронною діяльністю, оскільки він вчинив суспільно-небезпечне кримінальне правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України.

При визначенні виду додаткового покарання суд також враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 30.01.2025 у справі № 644/4388/23 (провадження № 51-4564км24), за якою той факт, що обвинувачений за колабораційну діяльність (ч. 7 ст. 111-1 КК) під час окупації займав посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, свідчить про необхідність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займатися правоохоронною діяльністю та працювати в правоохоронних органах.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженої особи і що відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання

За таких обставин враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, враховуючи тяжкість злочину, конкретні обставини справи, дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення, попередження нових злочинів, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, суд доходить переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, з конфіскацією всього належного йому майна з позбавленням права обіймати посади в судових органах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в правоохоронних органах та займатися правоохоронною діяльністю,

На думку суду, саме таке покарання ОСОБА_3 буде відповідати вимогам ст. 50 КК України, а саме буде сприяти виправленню ОСОБА_3 та запобіганню вчинення нових злочинів як ОСОБА_3 так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Висновок в частині призначеного основного і додаткового покарання узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Арешт накладений згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2024 року у справі № 308/19000/24 на майно, що належить ОСОБА_3 , а саме: автомобіль марки «FORD» моделі «TRANSIT 100L», 1998 року випуску, білого кольору, номер кузову НОМЕР_2 ; автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21103», 2001 року випуску, бежевого кольору, номер кузову НОМЕР_3 ; автомобіль марки «3A3» моделі «110308-45», 2009 року випуску, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_4 - залишити без змін, до приведення вироку до виконання в частині конфіскації майна.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п"ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади в судових органах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в правоохоронних органах та займатися правоохоронною діяльністю строком на 15 (п"ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування основного покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 на виконання цього вироку.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в судових органах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в правоохоронних органах та займатися правоохоронною діяльністю обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Арешт накладений згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2024 року у справі № 308/19000/24 на майно, що належить ОСОБА_3 , а саме:

- автомобіль марки «FORD» моделі «TRANSIT 100L», 1998 року випуску, білого кольору, номер кузову НОМЕР_2 ,

автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21103», 2001 року випуску, бежевого кольору, номер кузову НОМЕР_3 ,

автомобіль марки «3A3» моделі «110308-45», 2009 року випуску, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_4 - залишити без змін, до приведення вироку до виконання в частині конфіскації майна.

Речові докази у кримінальному провадженні - відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику та прокурору, а інформацію про ухвалений вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_1