Справа № 357/289/26
У Х В А Л А

14 січня 2026 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

представника скаржника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

У С Т А Н О В И Л А:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 12.01.2026 надійшла скарга ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 08.12.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000370 від 14.10.2025.

Скарга обґрунтовується тим, що до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області скаржником направлено клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000370 від 14.10.2025, яке зареєстроване за номером Л-19975/1-532809 від 06.12.2025.

Постановою слідчого в задоволенні вказаного клопотання відмовлено. Скаржник вважає цю постанову незаконною та немотивованою та просить скасувати її, зобов`язавши уповноважену особу СВ Білоцерківського РУП ГКНП в Київській області визнати ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні та вручити йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу. Представник додатково зауважив, що вказане кримінальне провадження було порушено за заявою ОСОБА_3 , який виявив відсутність його цивільної дружини та дитини за місцем їх спільного проживання. Скаржник вважає, що цивільна дружина навмисно вивезла дитину за межі території України і ймовірно не виконує свої батьківські обов`язки належним чином. Відтак неможливість бачити дитину та приймати участь у її житті завдає скаржнику моральних страждань.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Розглянувши скаргу та долучені до неї матеріали, заслухавши учасників, слідчий суддя дійшла таких висновків.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 5 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

У відповідності до ч. 1 ст. 55 КПК України Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч. 5 ст. 55 КПК України).

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7 та ст. 26 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність. У відповідності до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Як свідчить зміст скарги, підставою для визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні є завдання йому моральної шкоди внаслідок неможливості бачити дитину.

При цьому заявляючи про необхідність визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000370 від 14.10.2025, скаржник у скарзі не вказує, які обставини вчинення кримінального правопорушення розслідуються у цьому кримінальному провадженні посилаючись лише, що розслідування проводиться за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України.

З доданих матеріалів вбачається, що постановою слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 08.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про визнання потерпілим ОСОБА_3 .

В постанові про відмову у визнанні потерпілим від 08.12.2025 вказано, що слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області проводиться розслідування кримінального провадження № 0000370 від 14.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України. Встановлено, що до Білоцерківської окружної прокуратури надійшла заява ОСОБА_3 про те, що на його думку ОСОБА_6 злісно не виконує встановлені законом обов`язки по догляду за дитиною.

Слідчий суддя зауважує, що ст. 166 КК України передбачена відповідальність за злісне невиконання батьками, опікунами чи піклувальниками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування, що спричинило тяжкі наслідки.

Отже склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, є матеріальним, а кримінальна відповідальність настає лише за умови настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких наслідків, які перебувають у прямому причинному зв`язку зі злісним невиконанням батьками, опікунами чи піклувальниками встановлених законом обов`язків по догляду.

Під тяжкими наслідками у розумінні цієї норми слід розуміти такі результати поведінки винного, які істотно порушують або ставлять під реальну загрозу життя, здоров`я чи нормальний фізичний, психічний або моральний розвиток дитини чи особи, щодо якої встановлено опіку або піклування, зокрема заподіяння тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень, виникнення захворювань, небезпечних для життя, тривале порушення здоров`я, інвалідність, істотну психічну травматизацію, а в окремих випадках смерть потерпілого. Відтак потерпілим у цій категорії кримінальних правопорушень може бути виключно дитина або особа, щодо якої встановлено опіку чи піклування, оскільки саме на захист їхніх прав, законних інтересів, життя та здоров`я спрямована диспозиція ст. 166 КК України, оскільки відсутність доведених тяжких наслідків виключає наявність об`єктивної сторони цього складу злочину.

Натомість відповідно до змісту долученого до скарги клопотання про визнання потерпілим, ОСОБА_3 зазначає, що коли він виявив відсутність цивільної дружини та дітей, він також виявив відсутність його ноутбуку. Крім цього жодного повідомлення про завдання йому шкоди це клопотання не містить.

Слідчий суддя зауважує, що предметом судового контролю у цій категорії справ є не встановлення нових обставин чи перевірка всіх можливих версій завдання шкоди, а перевірка того, наскільки уповноважена особа органу досудового розслідування належним чином відреагувала на заявлене клопотання та чи відповідало оскаржуване рішення тим доводам і обставинам, які були наведені заявником на момент його подання.

У цьому контексті слідчий суддя звертає увагу, що зазначене у клопотанні повідомлення про зникнення ноутбуку жодним чином не корелюється з предметом кримінального провадження, розпочатого за ознаками ст. 166 КК України, оскільки не свідчить про злісне невиконання батьківських обов`язків та не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з можливим заподіянням тяжких наслідків дитині або особі, щодо якої встановлено опіку чи піклування.

При цьому слідчий суддя не наділений повноваженнями скасовувати постанову слідчого з підстав, які не були предметом розгляду уповноваженої особи та з`явилися лише під час судового засідання, оскільки такий підхід суперечив би засадам диспозитивності та межам судового контролю, визначеним ст. 26 КПК України.

Окремо слідчий суддя зазначає, що наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини, навіть за умови емоційної напруги та конфліктності правовідносин, сама по собі не свідчить про злісне невиконання батьківських обов`язків, передбачене ст. 166 КК України, та не може розцінюватися як така поведінка, що призвела до тяжких наслідків для дитини, чи тим паче одного з батьків. Вирішення таких спорів належить до сфери сімейно-правових відносин і не підміняє собою встановлення об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Відтак слідчий суддя погоджується з висновками, викладеними у постанові про відмову у визнання потерпілим ОСОБА_3 , про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між предметом розслідування у кримінальному провадженні № 0000370 та фактами, викладеними ним у клопотанні про визнання потерпілим.

Отже, скаржник не довів наявність підстав для залучення його до цього кримінального провадження як потерпілого, як це встановлено ст. 55 КПК України.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Слідчий суддя дійшла висновку, що скарга ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_3 ,є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 26, 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ПО С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , на постанову слідчого від 08.12.2026 про відмову у визнанні потерпілим, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошений 19.01.2026.

Слідчий суддяОСОБА_7