Провадження № 1-в/592/295/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м.Суми Ковпаківський районний суд м. Суми у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми заяву засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким,

у с т а н о в и в:

03.07.2025 засуджений ОСОБА_5 через «Електронний суд» звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з заявою у якій просив: 1) встановити наявність давності, тобто сприятливий вплив строку, протягом якого не ухилявся від відбування покарання та не вчинив нового злочину, а також те, що не віднесений до частини 6 статті 80 КК України за кваліфікуючими ознаками; 2) обрахувати повний фактично відбутий строк покарання, з урахуванням попереднього ув`язнення та перерахунку за частиною 5 статті 72 КК України в редакції закону України 838-VIII; 3) з урахуванням фактично відбутого повного строку покарання застосувати давність, тобто звільнити від подальшого відбування покарання на умовах статті 89 КК України; 4) застосувати давність та замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування зазначив, що 15.12.2004 вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області, який набрав законної сили 22.03.2005, визнаний винним у вчиненні злочинів за статтями 115 ч. 2 п. 1, 6, 12; 187 ч. 4; 289 ч. 3; 194 ч. 2; 357 ч. 3 КК України з призначенням остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вважає, що 22.03.2020 сплив встановлений у п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України п`ятнадцятирічний строк давності виконання обвинувального вироку. Строк давності не зупинявся і не переривався з підстав встановлених у частинах 3, 4 статті 80 КК України, а відтак сплив сприятливо. Кваліфікація злочину, за яким його засуджено, не міститься у переліку статей КК України, встановлених у ч. 6 статті 80 КК України, отже до нього може бути застосована давність та відповідно до частини 5 статті 80 КК України питання про застосування давності вирішується судом.

У судовому засіданні ОСОБА_5 заяву підтримав, просив задовольнити. Вказував, що він просить звільнити від покарання згідно частини 5 статті 80 КК України, оскільки строк давності не переривався, він фактично відбув 25 років. Щодо звільнення за ст. 82 КК України вимоги заявляв в іншій справі.

Захисник ОСОБА_6 підтримала заяву ОСОБА_5 та вказувала на підсудність справи Ковпаківському районному суду м. Суми, через тривале перебування в ДУ «Сумський слідчій ізолятор».

Представник слідчого ізолятора у судове засідання не прибув.

Прокурор у задоволенні клопотання просив відмовити, оскільки розгляд клопотання по суті не підсудний Ковпаківському районному суду м. Суми.

Заслухавши учасників судового розгляду, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_5 засуджений 15.12.2004 вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області за п. 1, 6, 12 ч.2 ст.115; ч.4 ст.187; ч.2 ст.194; ч.3 ст.289; ч.3 ст.357 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.03.2005 вказаний вирок апеляційного суду відносно ОСОБА_5 залишений без зміни.

Порушені у заяві ОСОБА_5 питання пов`язані з виконанням вказаного вироку суду і стосуються вирішення питання щодо звільнення від покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Порядок звільнення від покарання, заміни покарання або його невідбутої частини більш м`яким під час виконання вироків визначено пунктами 3, 13 частини 1 статті 537, пунктом 1 частини 2 статті 539 КПК України.

Клопотання про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким має право вирішувати місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Клопотання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Згідно частини 1 статті 18 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України) саме виправні колонії виконують покарання у виді позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі.

Підставами звільнення від відбування покарання, згідно статті 152 КВК України є, зокрема закінчення строків давності виконання обвинувального вироку , умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. У свою чергу, порядок дострокового звільнення від відбування покарання врегульовано статтею 154 КВК України.

Отже, Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кримінально-виконавчим кодексом України чітко визначено порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку - про звільнення від покарання, про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Наведені положення закону достатньо чіткі, щоб у особи була можливість регулювати свою поведінку.

Однією з засад кримінального провадження є принцип диспозитивності, згідно якого суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України (частина 3 статті 26 КПК України).

Згідно практики Європейського суду з прав людини кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення від 29.04.1988 у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12.10.1978 у справі «Занд проти Австрії»).

Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у пункту 56 рішення у справі «Медвідь проти України» (Заява № 7453/23) зазначив, що положення частини дванадцятої статті 154 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачають, що остаточне рішення в усіх оцінках доцільності пом`якшення покарання засудженим до довічного позбавлення волі ухвалюється національними судами, які мають юрисдикцію розглядати під час судового засідання будь-які зроблені установами виконання покарань висновки й оцінювати всі матеріали, що містяться в особовій справі засудженого. Такі рішення ухвалюються трьома суддями за участю відповідного засудженого та його захисника.

За повідомлення Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» вих. №14/03-6185 від 10.07.2025 ОСОБА_5 визначено місце відбування покарання - Державну установу «Роменська виправна колонія (№56)» Сумської області. У Державній установі «Сумський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 тимчасово залишений до завершення судового розгляду його клопотання ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 11.12.2024 (а.с. 9).

Державна установа «Сумський слідчий ізолятор» не є виправною колонією, яка виконує покарання у виді довічного позбавлення волі, і місцем де в розумінні статті 18 КВК України виконується вирок. ОСОБА_5 тимчасово залишений у цій установі до завершення судового розгляду його клопотання ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 11.12.2024 (а.с. 9).

Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» Сумської області знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду міста Суми.

Оскільки виправна колонія в якій визначено відбувати покарання засудженому ОСОБА_5 - Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» Сумської області перебуває поза межами територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду міста Суми, і останній не є судом, встановленим законом для вирішення питання про звільнення від покарання особи, яка відбуває покарання та про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, а тому клопотання задоволенню не підлягає саме з цих підстав.

Оскільки заява не підсудна Ковпаківському районному суду м. Суми суд не надає оцінку доводам ОСОБА_5 про необхідність застосування положень частини 5 статті 80 КПК України, а також у контексті поданої заяви наданим у судовому засіданні: Висновку науково-консультативної ради при Верховному Суді України, науковому висновку члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді України щодо особливостей розуміння і застосування окремих положень статті 80 Кримінального кодексу України та не враховує постанову Верховного Суду України від 24.12.2015.

Суд роз`яснює ОСОБА_5 право звернутися з порушених у клопотанні питань до суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» Сумської області і який для засудженого у дному випадку, є судом встановленим законом Роменського міськрайонного суду Сумської області (42000, м. Ромни, вул. Соборна, 12).

Керуючись статтями 376, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Час проголошення повного тексту ухвали 08-30 год. 07.11.2025 року.

головуючий ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3