Справа № 149/2435/20
Провадження №11-кп/801/41/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 захисника ОСОБА_8 , законного представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000268 від 22.06.2020 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Куманівці Хмільницького району Вінницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, гр. України, працюючого майстром БК "Стройсіті", раніше не судимого, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_6 , ОСОБА_11

захисників: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

обвинуваченого: ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2021 року відносно ОСОБА_10 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення кримінального-процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним за ч. 3 ст. 152 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

У строк призначеного покарання врахувати строк перебування під вартою з 11.09.2020 по 21.09.2020.

Обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду.

Стягнути з ОСОБА_10 процесуальні витрати за проведення судової біологічної експертизи в сумі 8881,01 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовільнити в повному обсязі.

Вирок в частині вирішення питання щодо речових доказів залишити без змін.

Представник потерпілої ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просив вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2021 рокускасувати із-за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним за ч. 3 ст. 152 КК України, цивільний позов про стягнення моральної шкоди задоволити в повному об`ємі.

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просив вирок щодо ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним за ч. 3 ст. 152 КК України та призначити сувору міру покарання, а цивільний позов про стягнення моральної шкоди задоволити в повному об`ємі.

Потерпіла ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просила скасувати вирок щодо ОСОБА_10 та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним за ч. 3 ст.152 КК України та призначити обвинуваченому сувору міру покарання, а цивільний позов про стягнення моральної шкоди задовільнити в повному об`ємі, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_10 обвинувачувався у вчиненні наступного.

21.06.2020 року близько 18.00 год. неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із своїм хлопцем ОСОБА_15 на автомобілі останнього приїхали до альтанки, розташованої біля ставку зі сторони в`їзду з м. Хмільник на вул. Гагаріна у с. Куманівці Хмільницького району Вінницької області.

В той час у вказаному місці відпочивали раніше знайомі ОСОБА_7 місцеві жителі с. Куманцівці, серед яких перебував ОСОБА_10 , які вживали алкогольні напої. Під час спільного відпочинку ОСОБА_10 познайомився із неповнолітньою ОСОБА_7 , яка під час спілкування повідомила останньому про те, що вона є неповнолітньою особою. У подальшому ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітньою особою, у присутності інших осіб почав приділяти їй знаки уваги, чим створив у останньої та присутніх осіб думку щодо дружнього ставлення до неповнолітньої.

В подальшому, близько 22.00 години, ОСОБА_15 на власному автомобілі поїхав до сільського магазину за питною водою, а неповнолітня ОСОБА_7 залишилась на місці.

Через деякий час ОСОБА_7 вийшла із альтанки та з метою зустрічі із своїм хлопцем почала рухатись по польовій доріжці у напрямку до дороги, що розташована зі сторони в`їзду з м. Хмільник на вул. Гагаріна у с. Куманівці Хмільницького району Вінницької області.

В свою чергу, за вказаними діями неповнолітньої ОСОБА_7 спостерігав ОСОБА_10 та в цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи неповнолітньої потерпілої.

З метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вслід за ОСОБА_7 вийшов із альтанки, сів у власний транспортний засіб автомобіль марки «Hyundai», моделі «SantaFe» сірого кольору, державний номерних знак НОМЕР_1 , та керуючи ним поїхав за неповнолітньою ОСОБА_7 , яка в цей час рухалася по польовій доріжці справа у напрямку руху до дороги, що розташована зі сторони в`їзду з м. Хмільник на вул. Гагаріна у с. Куманівці Хмільницького району Вінницької області.

Наздогнавши неповнолітню ОСОБА_7 , ОСОБА_10 зупинив автомобіль та, відкривши передні пасажирські дверцята перед потерпілою, заблокував таким чином їй рух. Внаслідок цього ОСОБА_7 опинилась напроти відкритих передніх пасажирських дверцят транспортного засобу і не мала змоги їх обійти, а втечу у протилежному напрямку блокували розташовані збоку та позаду неї прибережні кущі, що ведуть до ставку, що у сукупності із відсутністю освітлення та орієнтації потерпілої у просторі внаслідок того, що вона вперше перебувала у даній місцевості, наявністю слизького трав`яного покрову польової дороги внаслідок зливи, унеможливлювало її вільне пересування.

Після чого, ОСОБА_10 , використовуючи вказані погодні умови, свою вікову та фізичну перевагу над неповнолітньою, її вразливий стан, відсутність сторонніх осіб, у грубій формі звернувся до потерпілої з вимогою сісти в салон автомобіля, тобто почав здійснювати на ОСОБА_7 психологічний тиск, проте остання відмовилася виконувати такі дії.

Отримавши відмову від потерпілої, ОСОБА_10 миттєво вийшов з автомобіля, обійшов його з передньої частини, підійшов до відкритих передніх пасажирських дверцят, перед якими стояла потерпіла, та з метою перешкодити останній вчинити дії, направлені на супротив його незаконним діям, у грубій формі звернувся з повторною вимогою сісти в салон авто та при цьому рукою штовхнув ОСОБА_7 в напрямку салону автомобіля, внаслідок чого неповнолітня потерпіла опинилася на передньому пасажирському сидінні автомобіля, а ОСОБА_10 зачинив за нею дверцята автомобіля та заблокував їх, тобто здійснив фізичний та психологічний тиск на потерпілу. Таким чином, ОСОБА_10 остаточно зламав волю ОСОБА_7 до опору. Заблокувавши дверцята автомобіля, ОСОБА_10 сів на водійське сидіння і відразу поїхав до млина, що розташований у зазначеному населеному пункті, тобто до місця, де відсутні сторонні особи, які можуть перешкоджати здійсненню його злочинного умислу, скерованому на вчинення зґвалтування неповнолітньої потерпілої.

Зупинивши автомобіль біля млина, ОСОБА_10 з метою реалізації свого злочинного умислу, прагнучи задовольнити свою статеву пристрасть, скориставшись безпорадним станом потерпілої, який був викликаний фізичним та психологічним тиском на неї з його боку, знаходячись у салоні власного автомобіля, прижав своєю правою рукою шию неповнолітньої потерпілої ОСОБА_16 до переднього пасажирського сидіння автомобіля, чим позбавив її можливості чинити опір, пов`язаний з її небажанням вступити у статевий акт. Одночасно, ОСОБА_10 , порушуючи статеву недоторканість неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , своєю лівою рукою стягнув з неї шорти та нижню білизну. Після чого ОСОБА_10 переліз із водійського сидіння на пасажирське переднє сидіння, на якому знаходилася ОСОБА_7 та, користуючись своєю фізіологічною перевагою над нею, навалився вагою свого тіла на останню та проти її волі вступив з нею у статевий зв`язок, тобто вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , з використанням геніталій, без її добровільної згоди, задовільнивши в такий спосіб свою статеву пристрасть.

Після чого, ОСОБА_10 самостійно припинив свої протиправні дії та з місця вчиненого кримінального правопорушення зник, попередньо виштовхнувши неповнолітню потерпілу ОСОБА_7 , яка перебувала у пригніченому стані і не могла надати собі допомогу, з автомобіля на вулицю, де йшла злива, внаслідок чого вона впала на землю, де була виявлена у безпорадному стані ОСОБА_15 .

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2021 року ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином залишено без розгляду.

Процесуальні витрати за проведення експертиз по кримінальному провадженню звернуто за рахунок держави.

Витрати за надання правничої допомоги залишено за ОСОБА_9 .

Скасовано арешт, який накладено ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23.06.2020 року на майку жіночу різнокольорову з горизонтальними лініями та білими вставками з написом з лівої сторони «XINRUIZHANC», шорти жіночі рожевого кольору з чорними вставками на мотузці з іноземним написом «BYMAYSHELE», шльопанці резинові рожевого кольору 37 розміру з написом на підошві «made in Ukraine», бюстгальтер темного кольору та труси темного кольору.

Скасовано арешт, який накладено ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23.06.2020 року на автомобіль моделі "Hyundai Santa Fe", д.н.з. НОМЕР_1 , змиви потожирової речовини з зовнішньої поверхні керма автомобіля, з ручки важеля коробки передач автомобіля, з внутрішньої ручки задніх правих дверцят автомобіля, з внутрішньої ручки задніх лівих дверцят автомобіля, паперову серветку білого кольору, залишки волосся, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , прозору рідину в склянній ємності, предмет зовні схожий на пістолет.

Скасовано арешт, який накладено ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23.06.2020 року на футболку зеленого кольору із написом спереду білого кольору, шорти джинсові, які поміщено до спеціального пакету № 7263947, труси ОСОБА_10 , які поміщено до спеціального паперового конверту, одну запальничку зеленого кольору, одну запальничку фіолетового кольору, одну запальничку чорного кольору, мобільний телефон марки Samsung Galaxy J7 ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , ключі від автомобіля "Хюндай" із брелком на якому наявний напис "Хюндай".

Вирішено долю речових доказів.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що з висновком суду щодо добровільності статевого акту між потерпілою та обвинуваченим не можна погодитись з тих підстав, що судом взагалі не взято до уваги - покази потерпілої ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , законного представника потерпілої ОСОБА_9 , які могли істотно вплинути на його висновки, і даним доказам не надана жодна оцінка, окрім того, що вони просто перелічені у вироку.

Крім того, в основу вироку судом покладена тільки та частина показів свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які підтверджують покази обвинуваченого та спрямовані на дискредитацію потерпілої, та свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які також спрямовані на формування негативної характеристики щодо поведінки потерпілої, а та частина їх показів, що підтверджують покази потерпілої або не узгоджуються з показами інших свідків, судом до уваги не взята, що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України.

Допитана неодноразово в судових засіданнях потерпіла ОСОБА_7 підтвердила обставини вчинення у відношенні неї ОСОБА_10 злочину, які викладені у обвинувальному акті та наголосила на тому, що статевий акт був вчинений обвинуваченим проти її волі, із застосуванням психологічного та фізичного тиску, обвинуваченому було відомо про її вік.

Те місце і стан, в якому була виявлена потерпіла, поза розумним сумнівом свідчать про насильницький, а не добровільний статевий акт.

Саме покази потерпілої та свідків могли істотно вплинути на висновки суду, але, окрім того, що вони викладені у мотивувальній частині вироку, усупереч вимогам ст. 94 КПК України суд не надав їм жодну оцінку окремо та у їх сукупності і взаємозв`язку з обвинуваченого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , не провів їх аналіз та зіставлення з іншими доказами.

Крім того, суд за наявності суперечливих показів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні покази та відкинув інші, що є порушенням п.3 ч.1 ст. 411 КПК України.

В судовому рішенні, взагалі не надана оцінка письмовим доказам, які надані стороною обвинувачення, як окремо кожному такому доказу, так у їх сукупності і взаємозв`язку з показам потерпілої, обвинуваченого, допитаних свідків, не проведено їх аналіз та зіставлення з іншими доказами. Натомість суд обмежився тільки тим, що перелічив їх як докази сторони обвинувачення, що ніхто з учасників провадженні в суді і не заперечував.

Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_7 добровільно, послідовно та логічно за своєю суттю, надавала покази суду про обставини вчинення у відношенні неї обвинуваченим ОСОБА_10 злочину, які повністю підтверджують надані нею покази під час досудового розслідування і викладені в обвинувальному акті.

Підтвердила ці обставини і під час перехресних допитів зі свідками ОСОБА_28 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які у суді змінили свої покази. Проте, в порушення ст. 23 КПК України, судом безпідставно було задоволено клопотання сторони захисту, яким суд зобов`язав сторону обвинувачення надати для дослідження в судовому засіданні протоколи допиту на досудовому розслідуванні потерпілої ОСОБА_7 від 22.06.2020 та від 23.06.2020, що є порушення вимог ч. 1 ст. 412 КПК України.

У вироку суд безпідставно зазначив, що дані докази були надані стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_10 , а у подальшому суд безпідставно надав їм оцінку, зазначивши у вироку що вони є доказом перебування потерпілої та обвинуваченого у статевих відносинах.

У мотивувальній частині при застосуванні положень закону про склад інкрімінованого ОСОБА_10 злочину суд помилково зазначив, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона даного злочину у виді використання безпорадного стану потерпілої, застосування фізичного насильства, погрози застосування такого насильства.

Суд у вироку зазначив, що добровільна згода потерпілої виразилась в тому, що вона не була у безпорадному стані, не чинила опір ОСОБА_10 , що апріорі не може бути визнано як її добровільна згода на статевий акт.

Таким чином, невірна оцінка судом однієї частини доказів та відсутність оцінки іншої частини доказів у справі, свідчить про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого суд дійшов до хибного висновку про невинуватість ОСОБА_10 .

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_29 , законного представника потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ч. 3 ст. 152 КК України; дійшов помилкового висновку про наявність добровільної згоди потерпілої на статевий акт; не взяв до уваги безпорадний стан ОСОБА_30 та обізнаність ОСОБА_10 про її неповнолітній вік, належним чином не перевірив показання потерпілої та свідків; врахував показання ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_31 , ОСОБА_20 , надав їм неправильну оцінку, безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_18 , вказавши, що він критично відноситься до них лише через те, що свідком не були надані «процесуальні підтверджуючі документи» про те, що свідок може здійснювати психологічний аналіз і давати оцінку психічного стану потерпілої.

Суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 374 КПК України у вироку суду послався лише на ті докази, які виправдовують ОСОБА_10 у вчиненні злочину та не дав належної оцінки доказам обвинувачення чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , які просили вирок Хмільницького міськрайонного суду від 20.04.2021 р. скасувати та ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України та ч.7 ст 284 КПК України звільнити ОСОБА_10 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, захисника ОСОБА_12 , яка вказала, що хоча вина обвинуваченого недоведена, однак, якщо суд дійде висновку щодо кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 152 КК України, не заперечує проти закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, захисника ОСОБА_14 , який зазначив, що вина обвинуваченого недоведена, однак, якщо суд дійде висновку щодо кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 152 КК України, не заперечує проти закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, захисника ОСОБА_13 , який підтримав свої заперечення на апеляційні скарги та просив прийняти справедливе рішення, обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, оскільки злочину не скоював, вину не визнє, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг , суд вважає, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 374 КПК України мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Відповідно ст. 409 ч.1 п.2,3 підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За клопотанням прокурора під час апеляційного розгляду було допитано потерпілу ОСОБА_7 , законного представника потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_28 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_32 , відтворено звукозапис допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , ОСОБА_26 , досліджено повторно письмові докази: рапорт про реєстрацію повідомлення в журналі єдиного обліку від 22.06.2020; протокол прийняття заяви від 22.06.2020 від потерпілої; заяву потерпілої про залучення в якості потерпілої від 22.06.2020; протокол слідчого експерименту від 22.06.2020 зі свідком ОСОБА_15 , протокол слідчого експерименту з потерпілою від 01.08.2020, розписку про добровільну видачу речей потерпілою та протокол огляду цих речей від 22.06.2020 з фототаблицями; протокол обшуку в автомобілі ОСОБА_10 від 22.06.2020; протоколи отримання біологічних зразків потерпілої та обвинуваченого, постанови про призначення експертиз та висновки цих експертиз № 272 від 24.06.2020, № 273 від 20.07.2020, № 21 від 25.06.2020, № 640 від 26.06.2020, № 171 від 02.07.2020, № 641 від 09.07.2020, № 289 від 20.07.2020, № 831 від 28.09.2020, № 275 від 29.07.2020, довідки про стан сп`яніння обвинуваченого та свідків.

Проаналізувавши досліджені докази під час апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки факту доведеності наявності добровільної згоди потерпілої, що має значення для вирішення питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого.

З досліджених судом апеляційної інстанції доказів, вбачається, що суд першої інстанції дав невірну оцінку сукупності доказів та дійшов висновку щодо недоведеності відсутності добровільної згоди, який не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Мотивуючи висновки щодо доведеності добровільної згоди, суд звертав увагу на недоведеність перебування потерпілої у безпорадному стані, врахував покази свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_31 , які підтвердили факт, що ОСОБА_7 самостійно у добровільному порядку сіла в автомобіль ОСОБА_10 , який знаходився за 3-4 метри від альтанки, покази свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які вказали, що ОСОБА_7 із ОСОБА_10 цілувалися в альтанці, висновок експерта № 640 від 26.06.2020 року, відповідно до якого при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_7 об`єктивних ознак тілесних ушкоджень не виявлено.

При цьому суд не дав оцінки іншим доказам та не перевірив, не проаналізував обставини, на які зазначала ОСОБА_7 , зокрема на її небажання вступати у статевий акт, фізіологічну перевагу обвинуваченого те,що події відбувались в нічний час, попереднього знайомства між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не було, вікову різницю, не визначився чи могла ОСОБА_7 чинити опір та інші.

Судом не вмотивовано, чому прийнято докази, які не узгоджуються з показами потерпілої, не надано оцінку розбіжностям, немотивовано достатньо висновки щодо недовеності відсутності добровільної згоди потерпілої.

Судом не надано оцінки з точки зору логічності та послідовності тому, що після вчинених дій сексуального характеру ОСОБА_10 залишив потерпілу одну біля млина в нічну пору доби.

Перевіряючи рішення суду з урахуванням доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд в порушення вимог ст. 411 КПК України не зазначив чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші, що є істотним порушенням КПК України.

Зокрема суд обмежився викладенням у вироку показань потерпілої ОСОБА_7 ,законного представника ОСОБА_9 свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , не проаналізувавши їх у сукупності з іншими доказами, не звернувши увагу та не усунувши розбіжностей, які мали місце в показаннях, які стосувались обставин кримінального правопорушення.

Натомість суд всупереч вимогам ст. 374 КПК України не виклав мотиви неврахування доказів, про які зазначала потерпіла, законний представник потерпілої та свідки.

Також суд вибірково виклав частину показань свідків, які виправдовують ОСОБА_10 , іншу частину показів, які узгоджуються з показами потерпілої суд не оцінив та не проаналізував розбіжності у показаннях.

Приймаючи рішення суд не звернув увагу, що покази ОСОБА_10 про те, що потерпіла ОСОБА_7 на нього дивилася, пропонувала від`їхати спростовуються свідками.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за змістом ст. 152 КК України потрібно встановити, що дії сексуального характеру були вчинені за відсутності чітко вираженого, явного, переконливого, такого, щоб інша особа зрозуміла, що особа бажає сексуального проникнення в її тіло, волевиявлення, за якого кожен із партнерів упевнений у добровільній згоді іншого на конкретні дії сексуального характеру, що виражена в певній зовнішній формі (вербально, жестами, мімікою чи конклюдентними діями тощо).

Частиною 3 ст. 152 КК України передбачена відповідальність за вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), кваліфікуючою ознакою якого є зґвалтування неповнолітньої особи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора щодо неправильного тлумачення закону, оскільки судом допущено помилку при застосуванні положень закону про склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 КК України.

Суд у вироку зазначив, що добровільна згода потерпілої виразилась в тому, що вона не була у безпорадному стані, не чинила опір ОСОБА_10 .

У мотивувальній частині при застосуванні положень закону про склад інкримінованого ОСОБА_10 злочину суд помилково зазначив, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона даного злочину у виді використання безпорадного стану потерпілої, застосування фізичного насильства, погрози застосування такого насильства.

Згідно п.3 ч.1 ст. 413 КПК України неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, щодо наявності підстав для скасування вироку суду.

Скасовуючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_10 за ч.3 ст. 152 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для визнання винним ОСОБА_10 за ч.3 ст. 152 КК України, оскільки під час апеляційного розгляду потерпіла та її законний представник, подали заяви, в яких зазначили про вчинення відносно потерпілої обвинуваченим ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України, вказуючи, що мало місце згвалтування, а саме статевий акт було вчинено без добровільної згоди потерпілої.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_7 , її законний представник ОСОБА_9 подали заяви, в яких просили судові засідання проводити без їх участі. Апеляційні скарги підтримували частково в частині того, що ОСОБА_10 згвалтував потерпілу без її добровільної згоди, просили врахувати їх покази, надані в Хмільницькому міськрайонному суді, Вінницькому апеляційному суді, Касаційному кримінальному суді, які свідчать про те, що статевий акт ОСОБА_10 був здійснений без добровільної згоди потерпілої, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 152 КК України на ч. 1 ст. 152 КК України.

Прокурор під час апеляційного розгляду просила вирок Хмільницького міськрайонного суду від 20.04.2021 р. скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України та ч.7 ст. 284 КПК України звільнити ОСОБА_10 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, хоча в апеляційній скарзі поданій на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2021 року, просила вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним за ч. 3 ст. 152 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зміни до апеляційної скарги відповідно до положень ст. 403 КПК України прокурором іншими учасниками кримінального провадження не подавались.

Відповідно учасники процесу були позбавлені можливості на ознайомлення з новою редакцією та подання заперечень.

На думку апеляційного суду вимоги прокурора, потерпілої, законного представника потерпілої щодо перекваліфікації дій ОСОБА_10 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В апеляційних скаргах прокурор, потерпіла , законний представник потерпілої, захисник ставили питання про ухвалення вироку та визнання ОСОБА_10 винним за ч.3 ст. 152 КК України.

В апеляційних скаргах прокурор, потерпіла, законний представник, захисник зазначали, що висновки суду щодо недоведеності в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Всі доводи апеляційних скарг стосувалися обвинувачення за ч.3 ст. 152 КК України.

Апеляційний суд може скасувати виправдувальний вирок і змінити кваліфікацію дій обвинуваченого, якщо у апеляційній скарзі прокурора є підстави передбачені законом ( істотне порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність ).

Скасування виправдувального вироку з подальшою перекваліфікацією дій обвинуваченого можливе за умов чітко визначених у законі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 152 КК України та виправдав його у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Рішення суд ухвалив, розглянувши кримінальне провадження відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Сторона захисту захищалася від обвинувачення за ч.3 ст. 152 КК України, спростовувала доводи сторони обвинувачення відстоювала власну оцінку доказів у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

В апеляційних скаргах прокурор, потерпіла, законний представник потерпілої, захисник викладали доводи, щодо наявності підстав для скасування виправдувального вироку та визнання винним ОСОБА_10 за ч.3 ст. 152 КК України.

З урахуванням заяв потерпілої, законного представника, позиції прокурора щодо доцільності кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.1 ст. 152 КК України під час апеляційного розгляду з метою дотримання вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. 7, 9 КПК України при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання винним ОСОБА_10 та притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 152 КК України, провадження за якою відповідно до ст. 477 КПК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для призначення нового судового розгляду з метою забезпечення права захисту ОСОБА_10 , оскільки в заявах та у виступі прокурора під час апеляційного розгляду не викладено обгрунтування вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції потрібно усунути істотні порушення КПК України, зясувати обставини кримінального правопорушення та прийняти законне, обгрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,412,419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2021 року, яким виправдано ОСОБА_10 за ч.3 ст. 152 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4