Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

07 жовтня 2025 року м. Рівне

Справа № 561/1458/24

Провадження № 11-кп/4815/419/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000499 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 20 лютого 2025 року стосовно

ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Морочне Зарічненського району Рівненської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі КК),

у с т а н о в и л а :

Вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 20 лютого 2025 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.3 ст. 286-1 КК на 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 років.

Обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, який залишено до набрання вироком законної сили, та взято його під варту у залі суду.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 20.02.2025.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат, а також скасовано арешт, накладений на майно у цьому кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, 30 травня 2024 року приблизно о 02 год ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, керуючи технічно справним мотоциклом марки КАМАХ, який не зареєстрований в уповноваженому органі МВС, рухаючись на 29 км автодороги КПП «Прикладники»-Зарічне-Дубровиця Р-76 зі сторони селища Зарічне в напрямку села Чернин Вараського району, в порушення вимог підпунктів «а, г» пункту 2.1, підпунктів «б, г» пункту 2.3, підпунктів «а, в» пункту 2.9, пункту 12.1, пункту 12.2, підпункту «б» пункту 12.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки та неправильно її оцінив, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та допустив падіння мотоцикла на проїзну частину.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, а саме, черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа, крововиливів у речовину головного мозку та під його оболонки, перелому лівої ключиці та садна і синці. Вказані тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент їх заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть ОСОБА_7 .

Порушення ОСОБА_5 вимог п 12. 1 Правил дорожнього руху, які вимагають, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вказаний вирок в частині призначеного покарання, призначивши йому покарання за ч.3 ст. 286-1 КК - 5 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 цього Кодексу звільнити його від покарання строком на 3 роки.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що з потерпілою він перебував у фактичних шлюбних відносинах, однак місцевим судом не було взято до уваги його моральні страждання через втрату коханої людини, у зв`язку з чим на досудовому слідстві він визнав свою вину у її смерті.

Вказав також, що в ніч події він виїхав з потерпілою на мотоциклі з смт Зарічне у с. Морочне, оскільки зателефонувала його мати і повідомила, що його батьку потрібні ліки через серцевий напад. Обвинувачений зазначив, що на автодорозі між смт Зарічне та с. Чернін Вараського району по правій стороні проїжджої частини знаходяться залишки купи ґрунту, що відволікло його увагу від дороги, а тому перешкода - конструкція елементу блокпосту на проїжджій частині у виді бетонної плити за декілька метрів, стала для нього несподіванкою, вона не була оснащена попереджувальними знаками. Вказав, що саме зіткнення з бетонною плитою стало причиною отримання ним тяжких тілесних ушкоджень та загибелі його співмешканки.

На переконання обвинуваченого, судом залишено поза увагою, що характер отриманих ними тілесних ушкоджень свідчить про зіткнення мотоцикла з бетонною плитою, на підтвердження чого ним долучено фото з місця події, та, на його думку, доводить висновок судової інженерно-транспортної експертизи, згідно з яким ходова та рульова системи мотоцикла перебували у стані повної відмови. Також обвинувачений покликався на пояснення водія автокрану ОСОБА_8 , який демонтував зазначену бетонну плиту у жовтні 2024 року.

На думку апелянта, саме прикордонна служба винна у ненавмисному вбивстві його цивільної дружини.

Також обвинувачений просив врахувати, що у потерпілої відсутні претензії, та стан його здоров`я і те, що він приймав участь в АТО, є учасником бойових дій, нагороджений медаллю.

Від потерпілої ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд апеляційного провадження без її участі. Також потерпіла зазначила, що від обвинуваченого отримала 30 000 грн на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, жодних претензій до нього вона не має.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Місцевий суд, ухвалюючи зазначений вирок, повною мірою дотримався вказаних вимог закону, дійшовши обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 , за викладених у вироку обставин.

Частиною 3 ст. 404 КПК передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Водночас, обвинувачений, оспорюючи фактичні обставини, встановлені місцевим судом, не заявляв клопотання про потворне дослідження доказів з належним обґрунтуванням підстав для такого дослідження.

Щодо клопотання обвинуваченого про дослідження «нових доказів», які стали відомі йому вже після ухвалення вироку, то колегія суддів зауважує, що кримінальним процесуальним законом не передбачене дослідження на стадії апеляційного розгляду доказів, про дослідження яких не було заявлено у суді першої інстанції.

Тому, враховуючи принцип безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд приймає до уваги докази, встановлені місцевим судом, не надаючи їм іншої оцінки, ніж надав суд першої інстанції.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події - дорожньо-транспортної пригоди від 30.05.2024 зі схемою та фототаблицею до нього, місцем огляду є автодорога Р-76 29 км зі сторони селища Зарічне Вараського району Рівненської області у напрямку с. Чернин Вараського району Рівненської області. На місці події на відстані 12 м та на відстані 450 м від пікету W9 в напрямку с. Чернин знаходиться мотоцикл марки «Камах», білого кольору, без реєстраційних знаків. На відстані 416 м від пікету W9 та на відстані 1,9 м від краю правої проїзної частини автодороги наявні сліди волочіння (лозу) протяжністю 30 м. На відстані 420 м від пікету W9 та на відстані 5,6 м до правого краю дороги наявна речовина бурого кольору, ззовні схожої на кров. Сліди гальмування, а також наявність слідів зіткнення транспортного засобу з навколишніми предметами відсутні. На фото №№4, 5, 6 зафіксовано загальний вигляд проїзної частини дороги з наявними слідами подряпин, на фото №№7, 8, 9 зафіксовано загальний вигляд мотоцикла марки «Камах», білого кольору, без реєстраційного номеру, а на фото №№ 9, 10 загальний вигляд слідів речовини бурого кольору, ззовні схожої на кров.

Тобто дані, які зафіксовані у протоколі огляду місця події та фототаблиці до нього, не містять жодної інформації щодо наявності бетонної плити, яка була встановлена поперек проїзної частини, а також відсутні докази щодо зіткнення мотоцикла під керуванням ОСОБА_5 з будь-якими перешкодами на автодорозі, у тому числі, з бетонною плитою. Не зафіксовані такі обставин і на детальній схемі до протоколу огляду місця події.

Також згідно з висновком експерта від 15.08.2024 №СЕ-19/118-24/8607-ІТ, складеного за результатами проведеної судової інженерно-транспортної експертизи, на момент проведення експертного дослідження гальмова система мотоцикла марки «Камах» перебувала в працездатному стані, система рульового керування мотоцикла перебувала в стані повної відмови, ходова частина мотоцикла перебувала у стані повної відмови. Несправності, які стали причиною повної відмови системи рульового керування та ходової частини мотоцикла марки «Камах» виникли під час цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім того, з висновку експерта від 19.09.2024 №СЕ-19/118/11297-ІТ убачається, що в дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалась, водій мотоцикла марки «Камах» ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до технічних вимог п. 12.1, 12.2 та 12.6 «б» Правил дорожнього руху. В заданій дорожньо-транспортній ситуації, дії водія мотоцикла марки «Камах», без реєстраційного номеру, не відповідали вимогам п. 12.1, 12.2 і 12.6 «б» Правил дорожнього руху, при чому невідповідність вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Також слід врахувати висновок експерта №423 від 29.07.2024, складений на підставі судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 , відповідно до якого у потерпілої було виявлено тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа, крововиливів у речовину головного мозку та під його оболонки, перелом лівої ключиці та садна і синці на тілі. За ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення відносяться до тяжких. Множинність, локалізація та різноманітний характер ушкоджень, наявність ознак різкого загального струсу тіла у вигляді крововиливів у фіксуючо-підвішуючий апарат внутрішніх органів в сукупності свідчать про те, що в цьому випадку мала місце транспортна травма, не виключено при падінні мотоцикла. Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок внутрішньочерепної травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами в речовину та під оболонку головного мозку. Між спричиненням потерпілій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень і настанням її смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

На переконання колегії суддів, вказані докази у своїй сукупності об`єктивно спростовують версію обвинуваченого щодо зіткнення мотоциклу під його керуванням з бетонною плитою, розташованою поперек автодороги.

Водночас, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 235 від 19.09.2024, концентрація алкоголю в крові ОСОБА_5 становить 2.4 проміле. Така концентрація алкоголю в крові становить середню ступінь алкогольного сп`яніння.

Доводи обвинуваченого про те, що місцевим судом не було враховано, що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди він втратив близьку людину потерпілу ОСОБА_7 , з якою проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, його пригнічений моральний стан, через який він визнав повністю свою вину, а також долучені ним під час апеляційного розгляду документи стосовно внесення відомостей за його заявами до ЄРДР, жодним чином не спростовують наявності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК.

Зокрема, як беззаперечно встановлено місцевим судом та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 керував не зареєстрованим в установленому законом порядку мотоциклом, будучи в стані алкогольного сп`яніння та за відсутності права керування транспортними засобами відповідної категорії, здійснюючи перевезення пасажира потерпілої ОСОБА_7 без мотошолому, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням й допустив падіння мотоцикла на проїзну частину.

Тому, версію обвинуваченого про те, що безпосередньою причиною зазначеної дорожньо-транспортної пригоди була наявність бетонної плити на автодорозі як частини тимчасового блокпосту та його бажання перекласти вину на державний орган, колегія суддів оцінює як обраний спосіб захисту, намаганням ОСОБА_5 уникнути кримінальної відповідальності за вчинений ним тяжкий злочин.

Щодо призначеного місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри як основного, так і додаткового покарання, то воно повною мірою відповідає приписам ст. ст. 50, 65 КК, якими визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у Постанові від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (п.1) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як убачається з оскаржуваного вироку, місцевим судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до приписів ст. 12 КК, є тяжким злочином, та наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування шкоди потерпілій, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також місцевим судом було надано належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, а, відповідно до акту службового розслідування командира ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем зазначеної військової частини, 21 травня 2024 року самовільно її залишив.

Колегія суддів також приймає до уваги як характеризуючу особу обвинуваченого обставину те, що за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 , 19.09.2024 внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження за ч. 5 ст. 407 КК.

Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства. Окрім того, ст. 75 КК встановлено законодавчу заборону звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо вимог обвинуваченого про призначення йому покарання у виді обмеження волі на строк 5 років, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.3 ст. 286-1 КК, то за результатами апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, як це передбачено положеннями ст. 69 КК.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що вказаний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційних вимог сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 20 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 у той самий строк з дня отримання копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3