Дата документу 04.09.2025 Справа № 335/4327/25
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/553/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/4327/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

власника майна ОСОБА_7

представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 16 червня 2025 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 16 червня 2025 року за клопотанням слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області накладено арешт на майно, вилучене під час розслідування кримінального провадження за ч.2 ст.364, ч.3 ст.368 КК за результатами проведеного обшуку у ОСОБА_7 у АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

Свої вимоги мотивував тим, що майно на яке накладено арешт не відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК. Вилучені органом досудового розслідування грошові кошти у розмірі 9900 доларів США є особистими коштами ОСОБА_7 , яка позичала їх у ОСОБА_9 . ОСОБА_7 хоча і є дружиною ОСОБА_10 , однак вилучені гроші належать лише їй.

Ці кошти є її власними, з моменту їх отримання позики, а тому враховуючи підставу для накладення арешту забезпечення конфіскації майна як виду покарання, на них не може бути накладено арешт в межах даного кримінального провадження.

ОСОБА_7 не є у кримінальному провадженні ані підозрюваною, ані обвинуваченою, у зв`язку із чим належні їй грошові кошти не можуть бути конфіскованими.

Заслухавши ОСОБА_7 , представника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із наданих матеріалів, до слідчого судді надійшло клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме:

- грошові кошти у розмірі 1300 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США;

- грошові кошти у розмірі 8600 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим управлінням ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000044 від 09.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.368 КК.

У вказаному кримінальному провадженні, 06.05.2025 ОСОБА_10 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК.

12.06.2025 року слідчим проведено санкціонований обшук квартири АДРЕСА_2 , де було виявлено та вилучено вищевказане в клопотанні майно.

12.06.2025 року постановою слідчого вилучені речі та предмети визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

З метою забезпечення виконання як виду покарання можливої конфіскації майна підозрюваного слідчий просив накласти арешт на вилучене майно.

Слідчий суддя, посилаючись на ч.1 ст.170 КПК, задовольнив зазначене клопотання з огляду на те, що у судовому засіданні доведено його обґрунтованість.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з наступних підстав.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Пунктами 1, 3, 5, 6 ч.2 ст.173 КПК визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п.3 ч.2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК.

Санкція ч.3 ст.368 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст.59 КК покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Слідчий суддя встановив, що грошові кошти, які були вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , набуті за час шлюбу останньої з чоловіком ОСОБА_10 .

Стороною захисту вказаний факт не заперечувався.

Спільна сумісна власність - це вид спільної власності, при якому частки співвласників не визначені (ст.355, 368 ЦК України).

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи вищевказані обставини та положення закону слідчий суддя дійшов правильного висновку про належність грошових коштів ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності та наявність підстав для накладення арешту на ці грошові кошти з метою забезпечення конфіскації майна.

Твердження апеляційної скарги, що слідчий суддя наклав арешт на майно, яке є особистою приватною власністю дружини підозрюваного ОСОБА_7 і не є спільною сумісною власністю подружжя визнається колегією суддів непереконливим.

Так, положеннями ст.57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Однак в апеляційній скарзі не наведено обставин для підтвердження, що арештовані грошові кошти відповідно до ст.57 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_7 .

Посилання апеляційної скарги на недотримання слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону при накладенні арешту у зв`язку із недоведеністю стороною обвинувачення що вилучені за результатами обшуку грошові кошти є неправомірною вигодою чи отримані від протиправної діяльності, визнаються колегією суддів неспроможними, адже слідчий суддя наклав арешт на грошові кошти на підставі п.3 ч.2 ст.170 КПК з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, а не з метою забезпечення спеціальної конфіскації, відповідно до ч.1 ст.96-2 КК.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що сторона захисту не позбавлена можливості в порядку, встановленому ст.174 КПК, звернутись з клопотанням про скасування арешту та доводити, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба.

Апеляційний суд не вправі скасувати накладений слідчим суддею арешт з цих підстав, оскільки на момент прийняття такого рішення воно було законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 16 червня 2025 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4