Справа № 461/8592/25
Провадження № 1-кс/461/6831/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2025 року м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 (відеоконф.)

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001146 від 17.10.2025 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2025 року до Галицького районного суду м.Львова надійшло погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001146 від 17.10.2025 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обгрунтоване наступним. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 17 жовтня 2025 року, приблизно о 07 год. 12 хв., керуючи автомобілем марки «TOYOTA AVENSIS», р. н. НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автодорозі «Мукачево-Івано-Франківськ-Рогатин-Львів» неподалік повороту на вул. Степана Бандери у с. Давидів, Львівського району, Львівської області в напрямку м. Львова, грубо порушив вимоги Розділу 2 п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), д) (не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) та Розділу 18 п. 18.1 (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) чинних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкості та не зупинив свій транспортний засіб, щоб надати дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка в цей час переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно напрямку руху його автомобіля, внаслідок чого відбувся наїзд транспортного засобу на пішохода.

В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 відбулася дорожньо-транспортна пригоди, внаслідок якої потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток тазу, закритого перелому основи крижової кістки, закритого перелому латеральної маси крижової кістки зліва, закритого перелому латеральної маси крижової кістки справа, закритого перелому крила клубової кістки зліва, закритого перелому крила клубової кістки справа, закритого перелому сідничної ості зліва, закритого перелому верхньої гілки лонної кістки зліва, закритого багатоуламкового перелому верхньої третини правої великогомілкової кістки з зміщенням відламків, закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки з зміщення відламків, закритого перелому ліктьового відростка правої ліктьової кістки з зміщенням відламків, закритого перелому нижньої третини правої малогомілкової кістки без зміщення, госпіталізована в реанімаційне відділення КНП 1 ТМО ВП «Лікарня Святого Луки», що за адресою м. Львів, вул. Навроцького, 23, де станом на даний час і перебуває.

31.10.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

З урахуванням викладеного, з огляду на ризики, перебачені ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваним, слідчий просить обрати щодо останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор в судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання підтримав та просив задовольнити.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив. Захисник зазначив, що ризики, зазначені у клопотанні, недоведені та необгрунтовані. Підозрюваний виконує всі обов`язки, компенсовує витрати потерпілому, а також працює позмінно та є учасником бойових дій. Тому просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Представник потерпілого у судовому засіданні повідомив суду, що підозрюваний вживає заходів для відшкодування завданої шкоди. Тому, на його думку, недоцільно обирати домашній арешт, а буде достатньо обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по цих матеріалах, заслухавши думку прокурора, який просив задовольнити клопотання, думку підозрюваного та захисника, а також представника потерпілого, які заперечили проти задоволення клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

31.10.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому, поняття "обґрунтована підозра" визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 17.10.2025 та схемою до нього, де зафіксована слідова інформація, відеозаписом настання ДТП, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 .

Проаналізувавши та оцінивши досліджені докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними та допустимими. Вищеперелічені докази є достатніми для висновку суду про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 .

Питання щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, а також більш вагомі докази причетності до кримінального правопорушення, належність та допустимість цих доказів, можуть бути більш ретельно досліджені в подальшому органами досудового розслідування та/або судом при розгляді кримінального провадження в судовому засіданні.

Оцінюючи особу підозрюваного та вчинене ним кримінальне правопорушення, слідчий суддя враховує наступне. У разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який є тяжким злочином, ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавлення волі на термін від 3 до 8 років. Слідчий довів слідчому судді, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначення вищевказаного покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, - незаконно впливати на потерпілу, експертів у цьому кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, підтверджується тим, що у разі визнання винуватим, ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавлення волі на термін від 3 до 8 років.

Водночас суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Про неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на потерпілу, експертів у цьому кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування, схиляння до зміни даних ними показань з метою вигородження, викривлення фактичних обставин та уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, свідчить той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно неї.

Слідчим доведена наявність ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, незаконно впливати на потерпілу, експертів у цьому кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення. Ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, прокурором доведені. Проте, суд враховує, що ОСОБА_5 , позитивно характеризується, раніше не судимий, є учасником бойових дій. Підозрюваний працює та відшкодовує завдану шкоду потерпілому. ОСОБА_5 не переховувався від органу досудового розслідування. Тому прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, тобто запобігти спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на потерпілу, експертів у кримінальному провадженні.

Таке рішення на думку суду узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, оскільки небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки залежно від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною ,що це не може служити виправданням утримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 28 січня 1993 року у справі W. проти Швейцарії).

З врахуванням вищезазначеного, суд вважає необхідним на підставі ч.4 ст.194 КПК України застосувати до підозрюваного інший, більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На думку суду, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 369, 376 ,177, 331 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_5 .

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , більш мякий запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глиняни, Золочівського району, Львівської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду на їх першу вимогу;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи місця роботи;

- утриматись від спілкування із потерпілою у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Зазначені обов`язки покласти на строк до 04.01.2026 р.

У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Підозрюваному письмово під розпис повідомити покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1