Яготинський районний суд Київської області
Справа № 356/229/18
Провадження № 1-кп/382/25/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника потерпілих ОСОБА_3 про відвід прокурору ОСОБА_4 та прокурорам групи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000010 від 09.11.2016 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Яготинського районного суду Київської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

В судове засідання 12.09.2025 року з`явився прокурор ОСОБА_4 , надав постанову про зміну групи прокурорів від 05.09.2025 року, а також повідомив, що попередній прокурор ОСОБА_9 , який підтримував обвинувачення, наразі займає посаду керівника Ніжинської окружної прокуратури Чернігівської області.

Представник потерпілих в судовому засіданні 12.09.2025 року заявила відвід прокурору ОСОБА_4 та іншим прокурорам групи. Судом надано представнику потерпілих час на підготовку для подання письмової заяви про відвід прокурорів, яку зареєстровано та передано головуючому судді 15.09.2025 року.

Відповідно до поданої заяви представник потерпілих просила: відвести прокурора ОСОБА_4 від участі у кримінальному провадженні № 0000010 від 09.11.2016 р. у зв`язку із наявністю обставин, які свідчать про його упередженість; відвести прокурорів групи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (суд розцінює зазначення в прохальній частині прізвище ОСОБА_10 як описку, оскільки по тексту заяви зазначено прокурор ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні № 0000010 від 09.11.2016 р. у зв`язку із наявністю обставин, які свідчать про їх упереджене ставлення до даного кримінального провадження.

Суть доводів представника потерпілих щодо упередженості прокурорів у кримінальному провадженні зводиться до: безпідставності та необґрунтованості зміни групи прокурорів, зміни прокурором обвинувачення, виключення потерпілої ОСОБА_11 зі змісту обвинувального акту; ухилення від обов`язку вручення потерпілій обвинувального акту; створення підстав для закриття кримінального провадження з формальних причин, що позбавляє потерпілих права на розгляд справи по суті та на відшкодування завданої шкоди; неусунення прокурором ОСОБА_4 допущених попередніми прокурорами порушень, що позбавляє потерпілих процесуальної можливості реалізовувати свої права; неперевіркою незаконної видачі дозволу на вогнепальну зброю обвинуваченому.

В судовому засіданні сторона потерпілих підтримала подану заяву та просила задовольнити заявлений відвід. Прокурор зазначив, що відсутні підстави передбачені ст. 77 КПК України для відводу. Захисник вважає заявлений відвід безпідставним; мотивування відводу має суб`єктивний характер; відвід не доведений доказами; свідчить про непогодження з прийнятим процесуальним рішенням. Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Діяльність прокурора ґрунтується, зокрема, на законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про прокуратуру").

Процесуальне законодавство не містить визначення поняття "упередженість". Однак прикметник "упереджений" має значення такого, який має обманну, необ`єктивну, заздалегідь сформовану думку, упереджений проти кого-,чого-небудь. Тобто, це поняття є цілком оціночним та не може містити вичерпних ознак.

Суд встановив, що захисник звернувся із заявою про відвід групи прокурорів, склад яких визначено постановою від 05.09.2025 року.

Водночас, на переконання суду, заявник не навів будь-яких підтверджуючих доказів чи фактів, які б свідчили про особисту зацікавленість або упереджене ставлення групи прокурорів у цьому провадженні.

Доводи заявника про невмотивовану заміну групи прокурорів у цьому провадженні не можна визнати обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Згідно з ч. 3 ст. 37 КПК України якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

Отже, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 3 КПК України, керівник органу прокуратури - Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник окружної прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 17 Закону України "Про прокуратуру", керівник обласної прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної обласної прокуратури та керівниками окружних прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України "Про прокуратуру" під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Прокурори вищого рівня мають право давати вказівки прокурору нижчого рівня, погоджувати прийняття ним певних рішень та здійснювати інші дії, що безпосередньо стосуються реалізації цим прокурором функцій прокуратури, виключно в межах та порядку, визначених законом. Генеральний прокурор має право давати вказівки будь-якому прокурору.

Рішення прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

Згідно з вимогами до змісту постанови, якою оформляється процесуальне рішення прокурора, визначеними у ч. 5 ст. 110 КПК, постанова складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Як вбачається із постанови про зміну групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні від 05.09.2025 року, заступником керівника Бориспільської окружної прокуратури постановлено змінити групу прокурорів у кримінальному провадженні №0000010 від 09.11.2016 за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, у складі: начальника Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_7 ; прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_4 ; прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_6 ; прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_5 . Старшим прокурором групи визначено прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , якому доручено керувати діями інших прокурорів у даному кримінальному провадженні упродовж судового провадження.

Постанова мотивована тим, що з метою швидкого, повного та неупередженого дослідження всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, надання їм належної правової оцінки та прийняття законних процесуальних рішень у передбачені процесуальним законодавством строки, враховуючи ступінь тяжкості провадження для здійснення повноважень у ньому та штатними змінами в окружній прокуратурі, відповідно до вимог ст. 37 КПК України необхідно визначити групу прокурорів у цьому кримінальному провадженні, а також старшого прокурора, який керуватиме діями інших прокурорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Таким чином, заступником керівника Бориспільської окружної прокуратури змінено групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у даному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Твердження представника потерпілих, що обґрунтування зміни групи прокурорів зведене до формальної згадки про "тяжкість злочину" та "зміну штатного складу", без аналізу конкретних обставин провадження, не відповідає змісту постанови, оскільки в ній зазначено "враховуючи ступінь тяжкості провадження для здійснення повноважень у ньому та штатними змінами в окружній прокуратурі".

Крім того, з її змісту вбачається, що метою прийняття такого рішення було швидке, повне та неупереджене дослідження всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, надання їм належної правової оцінки та прийняття законних процесуальних рішень у передбачені процесуальним законодавством строки. Також, метою її прийняття вказані штатні зміни в окружній прокуратурі; в засіданні прокурор ОСОБА_4 повідомив, що попередній старший групи прокурорів прокурор ОСОБА_9 , який підтримував обвинувачення, наразі займає посаду керівника окружної прокуратури іншої області, тобто зміни пов`язані з об`єктивними причинами.

Тобто, постанова про заміну групи прокурорів прийнята уповноваженою особою в межах наданих їй повноважень. А фактична незгода сторони захисту із обсягом наведених у постанові мотивів, на переконання суду, не впливає на законність самого рішення.

Таке рішення та його мотивація об`єктивно не свідчать про наявність особистої зацікавленості прокурорів, що може створити обґрунтовані сумніви у їх неупередженості.

Крім цього, суд звертає увагу, що прокурори, які входять до групи прокурорів, не здійснювали процесуальне керівництво та не приймали процесуальних рішень на стадії досудового розслідування. Прокурор ОСОБА_4 вперше з`явився в судове засідання 12.09.2025 року, в якому повідомив, що він отримав від попередніх прокурорів записи та обізнаний з обставинами даного кримінального провадження, після чого було заявлено відвід. Також, прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як й інші прокурори групи ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , не брали участі в даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, а також судового розгляду під час дослідження судом доказів, допиту потерпілих, свідків, обвинуваченого, а тому вони фактично також не приймали безпосередньої участі у судових засіданнях на стадії судового розгляду під час з`ясування обставин та перевірки їх доказами. При цьому, входження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до складу попередньої групи прокурорів само по собі не виключає підстав для зміни групи прокурорів та участі у кримінальному провадженні прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Судом не встановлено обставин, які б виключали участь прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Щодо заявленого відводу прокурору ОСОБА_4 від участі у кримінальному провадженні у зв`язку із наявністю обставин, які свідчать про його упередженість, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 77 КПК України прокурор, слідчий, дізнавач не має права брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Наведена норма кримінального процесуального закону містить у собі вичерпний перелік обставин, що виключають участь, зокрема прокурора у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 80 КПК України розкрито поняття заяви про відвід, який, згідно з ч. 5 вказаної статті, повинен бути вмотивованим, тобто має містити посилання на конкретні обставини, що об`єктивно можуть свідчити про упередженість прокурора, на існування якої посилається представник потерпілих, заявляючи йому відвід, та бути підтвердженим відповідними доказами.

Із практики ЄСПЛ вбачається, що особиста безсторонність означає відсутність упередженості або прихильності, що презюмується, поки не надано доказів протилежного.

На думку суду, до встановлення наявності/відсутності упередженості прокурора необхідно визначити, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи саме на його безпосередню поведінку та надати оцінку реальним діям прокурора під час розгляду конкретної справи, й лише після встановлення фактів у його поведінці, які можна було б кваліфікувати як прояв упередженості, можливо ставити під сумнів його безсторонність, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечний ланцюг недовіри до учасників та зміни його складу.

Представник потерпілих зазначає про упередженість прокурора ОСОБА_4 , особисто підтвердив свою обізнаність із матеріалами кримінального провадження, протягом періоду здійснення процесуального керівництва до 12.09.2025 року демонстрував повну бездіяльність та фактично самоусунувся від виконання покладених на нього законом обов`язків, а також створив ситуацію, коли потерпілі були позбавлені процесуальної можливості реалізовувати свої права.

Суд звертає увагу, що прокурор ОСОБА_4 повідомив, що він отримав від попередніх прокурорів матеріали та обізнаний з обставинами справи.

Суд зазначає, що фактично підняте представником потерпілих питання стосується підготовки прокурора до судового засідання 12.09.2025 року, що, з огляду на зміну групи прокурорів 05.09.2025 року, становило повних чотири робочих дні.

Оцінюючи доводи заявника з точки зору наявності підстав для відводу прокурора ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне зазначити, що сумнів у неупередженості будь-якого учасника процесу повинен бути розумним та не ґрунтуватися на власних суб`єктивних міркуваннях і особистих відчуттях (припущеннях).

Суд враховує, що висловлення прокурором, як учасником справи, в судовому засіданні своєї процесуальної позиції, з якою можуть бути не згодні інши учасники, жодним чином не може свідчити про упередженість прокурора, який, відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Тобто прокурор займає свою правову/процесуальну позицію стосовно тих чи інших обставин в межах кримінального провадження на власний розсуд, що не може бути підставою для його відводу відповідно до ст. 77 КПК України. При цьому, жодних об`єктивних даних, які дійсно могли б підтверджувати факт упередженості прокурора ОСОБА_4 під час підтримання ним державного обвинувачення в межах даного кримінального провадження, з огляду на час його участі в ньому, представник потерпілих не наводить, натомість заявлений відвід ґрунтується на оціночних судженнях щодо бездіяльності прокурора, не містить належних і підтверджених відомостей, які б свідчили про наявність підстав для його відводу, передбачених законом. Крім цього, дії попереднього прокурора ОСОБА_9 , який, як повідомлено суду, на даний час займає посаду керівника іншої окружної прокуратури, не можуть свідчити про упереджене ставлення прокурора ОСОБА_4 .

Таким чином, оскільки доводи представника потерпілих про відвід прокурора ОСОБА_4 не містять об`єктивних даних про обставини, що можуть свідчити про його упередженість, а також, враховуючи те, що заявником не доведено підстав заінтересованості або обставин, з посиланням на докази, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості або особистій заінтересованості прокурора в результатах даного кримінального провадження, із урахуванням вимог ст. 80 КПК України, згідно з якою відвід повинен бути вмотивованим, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення заяви про відвід прокурора ОСОБА_4 відсутні.

Щодо заявленого відводу іншим прокурорам групи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні у зв`язку із наявністю обставин, які свідчать про їх упереджене ставлення до даного кримінального провадження, суд зазначає наступне.

Статтею 80 КПК України визначено, що відвід прокурора може бути заявлений як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження, за наявності підстав, передбачених ст. 77 КПК України. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Підстави для відводу прокурора визначені положеннями статті 77 КПК України.

Так, пунктом 3 ч. 1 ст. 77 КПК України, на який посилається заявник, визначено, що прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Отже, в цій частині заявник відводу має також навести мотиви заявленого відводу та підстави для його задоволення.

Ключовим моментом відводу як цілісного інституту кримінального провадження є встановлення упередженості суб`єкта процесуальної діяльності при вирішенні поставлених перед ним питань. Поняття "інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості" є оціночним, і його тлумачення залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує. Як вбачається із формулювань ст. 77 КПК України, інші обставини, які викликають обґрунтований сумнів в неупередженості прокурора, мають бути обумовлені конкретними фактами, які можуть бути перевірені.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого прокурора, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував прокурор достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Стосовно суб`єктивного критерію, суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу, дійшов переконання про відсутність підстав стверджувати, що прокурори виявляють особисту упередженість. У заяві про відвід не наведено відомостей про факти, які б стосувалися поведінки прокурорів, безпосередньо пов`язаної із підтримуванням публічного обвинувачення у кримінальному провадженні чи висловлювань останніх у цьому кримінальному провадженні, які б надали підстави для констатації упередженого ставлення прокурорів. Презумпція особистої неупередженості особи діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність прокурора. Вирішальним, при цьому, є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного прокурора об`єктивно виправдані.

З матеріалів справи слідує, що Бориспільською окружною прокуратурою підтримується публічне обвинувачення у даному кримінальному провадженні, постановою про зміну групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні від 05.09.2025 року було змінено групу прокурорів у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 . Старшим прокурором групи визначено ОСОБА_4 .

Із заяви про відвід прокурорів вбачається, що підставою для відводу, на переконання представника потерпілих, є необґрунтована зміна прокурором ОСОБА_9 обвинувачення з огляду на досліджені судом докази, фактичні обставини справи, покази та пояснення обвинуваченого.

Суд зазначає, що перевірка законності процесуальних дій прокурора здійснюється судом у ході судового провадження на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення, стороною захисту і стороною потерпілих їхніх правових позицій. Оцінка належності, достатності і допустимості доказів у даному провадженні буде надана судом в нарадчій кімнаті у визначеному законом порядку.

Правова позиція під час здійснення повноважень прокурорів у кримінальному провадженні сама по собі не може вважатися упередженістю та, відповідно, слугувати підставою для їх відводу, оскільки зумовлена процесуальним статусом та процесуальними повноваженнями прокурорів, визначеними ст. 36 КПК України.

В іншому випадку інститут відводу може стати інструментом усунення з кримінального провадження прокурора виключно за одним побажанням учасника кримінального провадження, а відтак і вибором таким учасником бажаного для нього прокурора, що не відповідає засаді змагальності сторін.

Представник потерпілих у своїй заяві фактично висловлює незгоду з процесуальними діями прокурора у даному кримінальному провадженні, а саме обвинувальним актом зі зміненим обвинуваченням, яким дії обвинуваченого прокурором перекваліфіковуються з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 129 КК України.

Разом із тим суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 337 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Окрім цього, частиною 2 ст. 338 КПК встановлено, що дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.

Водночас, у доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому (п. 2 постанови Верховного Суду України від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16).

Отже, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.

Твердження представника потерпілих про безпідставність зміни прокурором обвинувачення під час судового розгляду зводяться до незгоди із процесуальним рішенням прокурора, правильність якого може бути перевірена лише за наслідками судового розгляду.

В силу ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Остаточна оцінка доказів та правильність кваліфікації здійснюється судом за наслідками судового розгляду після дослідження всіх доказів та встановлених обставин, яким надається оцінка судом при винесенні рішення у нарадчій кімнаті.

Також суд враховує, що у разі зміни раніше пред`явленого обвинувачення, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, потерпілий вправі підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

На підставі наведеного, дослідивши заяву, оцінюючи в сукупності факти та обставини, встановлені за наслідками розгляду заяви про відвід прокурорів, аналізуючи їх за суб`єктивним та об`єктивним критеріями, суд дійшов висновку, що заявником не наведено вагомих аргументів, які б давали підстави вважати процесуальні дії зазначених прокурорів упередженими у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України.

Інших обставин, які б унеможливлювали участь прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у розгляді зазначеного клопотання, судом не встановлено.

Невключення до зміненого обвинувального акту потерпілої ОСОБА_11 не впливає на її права, оскільки вона залучена як потерпіла у кримінальному провадженні судом.

Доводи представника потерпілих щодо ухилення прокурором від обов`язку вручення потерпілій зміненого обвинувального акту не можна визнати обґрунтованими, оскільки попередній прокурор вчиняв дії щодо вручення потерпілій ОСОБА_11 зміненого обвинувального акту, про що ним були надано поштові документи.

Доводи зявника щодо неперевірки законності/незаконності видачі дозволу на вогнепальну зброю безпосередньо не входить до предмету розгляду даного кримінального провадження. Крім цього, фізичні особи не позбавлені можливості звертатися до компетентного органу державної влади із заявами про вчинення злочину.

Також у суду відсутні підстави вважати, що потерпілі позбавлені процесуальної можливості реалізовувати свої права, в тому числі на ознайомлення з обвинувальним актом. Суд забезпечив потерпілим доступ до суду шляхом їх інформування про час і місце судового розгляду, виклику в судові засідання, можливість брати участь у судовому провадженні, користуватися іншими передбаченими ст. 56 КПК України правами.

Оцінюючи в сукупності доводи, викладені в заяві про відвід прокурорам, а також надані в судовому засіданні пояснення, суд вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах ст. 77 КПК України, та по суті свідчить про незгоду заявника з процесуальними рішеннями та діями прокурорів. Однак, незгода з процесуальними діями прокурора не є підставою для його відводу. Учасник вправі не погоджуватись із прийнятими рішеннями, але така позиція не може бути визначальною в оцінці об`єктивності та неупередженості дій прокурора.

Те, що сторона потерпілих внаслідок суб`єктивних міркувань не погоджується з процесуальними діями та рішеннями прокурорів не свідчить про їх упередженість та заінтересованість у результаті розгляду справи, і, як наслідок, не тягне за собою їх усунення від участі у розгляді кримінального провадження.

Суд зазначає, що представником потерпілих не наведено доводів та не надано доказів існування обставин, які об`єктивно та обґрунтовано можуть вказувати на те, що прокурор особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості, а заявлений відвід є невмотивованим та зводиться до незгоди з процесуальними діями сторони обвинувачення, а також ґрунтується на суб`єктивних припущеннях сторони захисту (не містить належних, конкретних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність передбачених чинним законодавством підстав для відводу прокурора).

Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що заявником не доведено обставин, визначених статтею 77 КПК України, які є підставою для відводу прокурора у кримінальному провадженні, а зміст заяви зводиться до незгоди із процесуальними діями прокурора, що само по собі не може слугувати доказом упередженості останніх, а тому слід відмовити у задоволенні заяви представника потерпілих про відвід прокурорам.

Керуючись ст. ст. 77, 80-81, 369-372, 376, 392, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника потерпілих ОСОБА_3 про відвід прокурору ОСОБА_4 та прокурорам групи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000010 від 09.11.2016 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали підписано 19.09.2025 року.

Суддя ОСОБА_1