Справа № 161/3017/20 Провадження №11-кп/802/615/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0003132 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Куйбишев російської федерації, громадянин України, проживає в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, не працює, судимий 05.02.2020 вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 4 роки позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання,

засуджений за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.02.2020 та за цим вироком, визначено до відбуття ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Зараховано ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.72 КК України в строк відбуття покарання строк цілодобового домашнього арешту з 08.12.2023 по 30.05.2024 включно, з розрахунку що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано ОСОБА_8 повністю відбуте покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке призначене вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.02.2020.

На підставі ч.3 ст.194 КПК України, зобов`язано ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до суду.

Вироком вирішено питання речових доказів, арештованого майна та судових витрат.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 , 20 серпня 2019 року приблизно о 23.30 год., діючи за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи за адресою: м.Луцьк, пр.Президента Грушевського, 14, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, здійснили напад поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , який виразився у нанесенні йому ряду ударів в ділянку голови та тулуба, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №653 від 24.09.2019 за ступенем тяжкості відносяться: закритий перелом нижньої щелепи в ділянці 2, 3 зубів справа, лівого суглобового паростку до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а множинні садна за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після застосування щодо ОСОБА_10 вищевказаного насильства, яке було небезпечним для його здоров`я, ОСОБА_8 , діючи за попередньою мовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, відкрито викрав із кишені штанів потерпілого: мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 5», чорного кольору, вартість якого згідно товарознавчої експертизи №24 від 21.01.2020 станом на 20.08.2019 становила 3500 гривень, гаманець в якому знаходились банківська картка «Укрексімбанку», банківська картка «Ощадбанку», посвідчення учасника бойових дій, видане на ім`я ОСОБА_10 , перепустка на роботу, видана на ім`я ОСОБА_10 , які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3500 гривень.

В поданій апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду необґрунтованим через неповноту судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Вказує на те, що є підстави визнати всі зібрані під час досудового слідства докази недопустимими в силу того, що зібрані вони були під наглядом та процесуальним керівництвом прокурора ОСОБА_11 , який не мав на те законних повноважень. Посилається на те, що суд помилково покликався у вироку на те, що за результатами проведення негласних слідчих дій було встановлено місце знаходження належного потерпілому телефону та що саме в даному будинку проживав обвинувачений. Просить скасувати вирок суду та ухвалити виправдувальний вирок.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, захисника, який апеляційну скаргу підтримав та просив вирок суду скасувати та ухвалити виправдувальний вирок, міркування прокурора, яка заперечила апеляційну скаргу та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 , місцевим судом були дотримані.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України, яке виразилися в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та показав, що на той час проживав у районі пр.Грушевського у м.Луцьк, часто ходив на районі, потерпілого вперше побачив у суді.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку спростував вказані показання обвинуваченого та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Вирок суду в цій частині відповідає вимогам ст.374 КПК України, є законним та вмотивованим.

З вироку місцевого суду вбачається, що відповідно до положень ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку суд виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, мотив та спосіб вчинення злочинів, їх наслідки, зазначив дії обвинуваченого.

Стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 не причетний до вчинення інкримінованого йому злочину, а також що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами вини обвинуваченого, то вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

При цьому апеляційний суд зауважує, що дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою безстороння людина може пояснити факти, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення за критерієм «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

В свою чергу, дослідивши оскаржений вирок суду, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КК України та правильність кваліфікації його дій за вказаною статтею.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_10 , підтвердив факт вчинення щодо нього розбою, та суду показав, що влітку 2019 року у вечірню пору доби в районі залізничного вокзалу по пр.Грушевського у м.Луцьк до нього присів один із двох чоловіків, вони спілкувалися. Останні просили у нього гроші, він відмовив. Згодом вони його наздогнали, різко стягнули вліво, розпочалася бійка, в ході якої його повалили на землю. ОСОБА_8 першим наніс йому удар в обличчя, від чого він втратив свідомість, відчував, що перевіряли його кишені, відібрали особисті речі - гаманець та мобільний телефон «Ксіаомі Редмі 5». Не бачив хто саме забрав його речі, оскільки два чоловіка забирали речі. Впізнання з телефоном не було. Поліції повідомив, що його телефон в одному з ломбардів по вул.Винниченка. Частина викрадених документів повернута, частину він відновив. В лікарню звернувся через 10 днів, оскільки думав, що у нього вивих щелепи, однак насправді у нього виявився перелом щелепи.

Також, з потерпілим проводилися різні слідчі дії, а саме: впізнання за фотознімками - на якому він впізнав одного із нападників - ОСОБА_8 та слідчий експеримент.

Показання потерпілого в деталях узгоджуються з іншими доказами, що надала сторона обвинувачення та з показаннями свідків, які є послідовними з даними, які вони повідомляли відразу після вчинення кримінального правопорушення, зокрема:

- показаннями даними в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який суду пояснив, що ввечері, перебуваючи на балконі по пр.Грушевського, 14, у м.Луцьк, бачив, як йшов чоловік у стані алкогольного сп`яніння з телефоном у руках, його наздоганяли двоє хлопців, візуально менші та один більший, які стали попереду і чекали. Він почув шум, і побачив як потерпілий втікав через кущі, його наздогнали під будинком, потерпілий впав, його почали бити. Він із балкону почав кричати, у відповідь почув погрози. Після чого викликав поліцію, при прибуттю працівників поліції вийшов, надав пояснення.

Отже, показання потерпілого та свідка ОСОБА_12 , надані під час судового розгляду, є послідовними, переконливими, оскільки вони повністю узгоджуються між собою, а також узгоджуються і з іншими доказами у справі.

Також, допитана в місцевому суді свідок ОСОБА_13 показала, що придбала вживаний телефон у ломбарді «Скарбниця», що підтверджується чеком. Через декілька місяців їй зателефонували з поліції, і повідомили, що телефон викрадений, після чого його вилучили.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, підтверджується також іншими письмовими доказами, які були досліджені судом, а саме:

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 03.12.2019 вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 (в присутності понятих) за сукупністю зовнішніх ознак обличчя, тілобудовою впізнав особу на фото №2 ( ОСОБА_8 ), як особу, яка наносила йому тілесні ушкодження 20.08.2019 та була присутня під час викрадення особистих речей;

- протоколом огляду місця події від 16.01.2020, який був проведений на підставі добровільної згоди та оформлений з дотриманням вимог ст.ст. 104, 105, 214 ч.3, 223, 237 КПК України, встановлено, що в період з 16.50 год. по 17.15 год., в присутності понятих, у приміщенні службового кабінету №414 Луцького ВП ГУНП у Волинській області, на підставі добровільної згоди ОСОБА_13 , остання надала працівникам поліції для вилучення мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 5» чорного кольору;

Таким чином, вилучений телефон оглянуто, визнано речовим доказом у справі згідно постанови слідчого від 16.01.2020, оскільки він відповідає критеріям речового доказу, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, а ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2020 на нього накладено арешт.

- ухвалою слідчого судді Волинського апеляційного суду від 19.12.2019 надано дозвіл слідчому на проведення негласної слідчої (розшукової) дії терміном на 2 місяці, починаючи з 19.12.2019 по 16.02.2020, а саме: встановлення місцезнаходження радіоелектронного засобу - мобільного телефону з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ;

Таким чином, згідно з протоколу про результати проведення встановлення місцезнаходження радіоелектронного засобу від 20.01.2020 встановлено, що мобільний телефон з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 активувався з абонентським номером № НОМЕР_3 в зоні дії базових станцій м. Луцьк, встановлено місцезнаходження абонентського номера за адресою: АДРЕСА_2 (будинок, в якому проживає обвинувачений);

- відповіддю директора ПТ «Ломбард Заставне товариство «Діамантовий дім» з якої встановлено, що ОСОБА_14 користувалася послугами відділення (21.08.2019 інкасувала мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 5» с/н НОМЕР_4 );

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 04.12.2019 встановлено, що свідок ОСОБА_14 (в присутності понятих) за сукупністю зовнішніх ознак обличчя впізнала на фото №2 особу ( ОСОБА_8 ), яка продала на ринку їй мобільний телефон;

- висновком експерта №653 від 24.09.2019 1.-6.9. згідно даних представленої медичної документації у ОСОБА_10 було виявлено тілесні ушкодження: закритий перелом нижньої щелепи в ділянці 2,3 зубів справа та лівого суглобового паростку, множинні садна в ділянці тулуба. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів /предмету/, більш детальна характеристика яких не відобразилась в морфології ушкоджень, цілком можливо в час вказаний в ухвалі суду та в медичній документації, за ступенем тяжкості перелом відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21 доби, садна за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Поставлений діагноз: «ЗЧМТ. Струс головного мозку? Розрив барабанної перетинки справа? Забій поперекової ділянки» при оцінці за ступенем тяжкості не враховується, так як не підтверджений будь якими об`єктивними даними/ П.4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень/. Враховуючи характер та анатомічну локалізацію виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень - виключається можливість їх виникнення під час падіння з висоти власного зросту. 8.Відповідь на поставлене питання виходить за межі компетенції судово-медичного експерта. 10.Усі виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження не мали ознак небезпеки для життя. 11.Враховуючи характер та анатомічну локалізацію виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень можна судити для їх утворення необхідно не менше 2-х контактів з травмуючою дією тупих предметів, проте судити про їх послідовність немає можливості. 12.На момент проведення судово-медичної експертизи не достатня кількість судово-медичних даних для відповіді на поставлене запитання;

- випискою №12706, листком непрацездатності підтверджується перебування ОСОБА_10 з 29.08.2019 по 04.09.2019 на лікуванні у Волинській обласній лікарні із діагнозом перелом нижньої щелепи в ділянці 42, 43 зубів та лівого суглобового паростку, у зв`язку із отриманою травмою 20.08.2019 близько 23.00год. в ході побиття.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, місцевий суд обґрунтовано дійшов до висновку, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Незгода обвинуваченого з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Наведені вище та досліджені судом докази є належними та допустимими, оскільки отримані органом досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства та містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час та спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на дотримання місцевим судом вимог ст.94 КПК України щодо оцінки доказів на предмет їх належності, допустимості та достатності, що узгоджується з вимогами ст.94 КПК України.

Сукупність досліджених доказів, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою засвідчують наявність критерію «достатності» досліджених доказів та переконують апеляційну інстанцію в обґрунтованості висновку місцевого суду щодо доведення винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Зміст оскаржуваного вироку вказує на його вмотивованість. Суд першої інстанції ретельно віднісся до позиції обвинуваченого та сторони захисту щодо не причетності до вказаного злочину обвинуваченого, та відповів на всі доводи, які здебільшого є аналогічними апеляційним доводам захисника.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, місцевим судом взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , місцевим судом не встановлено.

Крім того, судом першої інстанції враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, яку ОСОБА_8 , не визнав, також місцевим судом враховано особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення тяжкого злочину проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак має постійне місце проживання, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, періодично хворіє.

На підставі вказаних обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.187 КК України з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності та на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05.02.2020 та за цим вироком, обгрунтовано призначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Призначене місцевим судом ОСОБА_8 покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даними про винну особу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування або зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: