Провадження №11-кп/801/210/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених в режимі відеоконференції: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000368, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27 січня 2018 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Києва, з вищою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м. Миронівка Київської області, з вищою освітою, розлученого, який має двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця с. Володимирівка Іллінецького району Вінницької області, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого, учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2025 року ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинувачених є склад кримінального правопорушення.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 обвинувачуються у тому, що вони у невстановленому місці та в невстановлені дату та час за спільною домовленістю вирішили вчинити пограбування, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Задля реалізації указаного злочинного умислу, ці особи за допомогою мобільного телефону, який перебував у їхньому користуванні, під приводом продажу мобільного телефону марки «iPhone» за грошові кошти в сумі 5 100 гривень, домовились про зустріч, що мала відбутись 27 січня 2018 року близько 11:00 год поблизу будинку № 27 по вул. Лялі Ратушної у м. Вінниці з раніше невідомим їм ОСОБА_11 .

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, рухаючись по вул. Лялі Ратушної в м. Вінниці на легковому автомобілі марки «AUDI» моделі «A6», номерний знак литовської реєстрації НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , помітили раніше невідомого їм ОСОБА_11 .

Після цього, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , заздалегідь вийшли з автомобіля. ОСОБА_7 повільно продовживши рух автомобілем, проїхав повз потерпілого ОСОБА_11 та, розмовляючи з останнім по телефону, описав до якого авто необхідно йому підійти. В той час, коли потерпілий, будучи впевненим, що ОСОБА_7 шукає місце, щоб зупинити автомобіль, почав рухатись за машиною. ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на вчинення відкритого викрадення чужого майна, маючи на меті матеріально збагатитись, з корисливих спонукань, керуючись жагою до легкої наживи підбігли з-заду до ОСОБА_11 . Після чого, не говорячи, почали наносити удари руками та ногами в область голови та тулуба потерпілого, чим спричинили йому тілесні ушкодження у виді синця на обличчі справа, садни на слизовій оболонці правої щоки, травматичного сколу емалі 1-го зуба справа на верхній щелепі, які не являлись небезпечними для життя.

Надалі, скориставшись тим, що потерпілий від нанесених ударів був дезорієнтований, ОСОБА_8 вирвав із його рук матерчату сумку коричневого кольору, в якій знаходились курячі яйця у кількості 10 штук, вартістю 27 гривень, м`ясо свинини вагою 2,5 кг, вартістю 250 гривень, буханка хліба вартістю 15 гривень та рибина «Карась», вагою 200 грам, вартістю 5 гривень.

У свою чергу, ОСОБА_7 , реалізовуючи спільний злочинний умисел, керуючи автомобілем марки «AUDI» моделі «A6», номерний знак литовської реєстрації НОМЕР_1 , спостерігаючи за діями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , спрямованими на відкрите заволодіння чужим майном, зупинився поблизу місця скоєння злочину і до повернення останніх знаходився за кермом указаного автомобіля з увімкненим двигуном, з метою швидкого залишення місця події.

Заволодівши указаним майном, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 побігли до автомобіля марки «AUDI» моделі «A6», номерний знак литовської реєстрації НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_7 .

Після того, як ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сіли до салону указаного автомобіля, ОСОБА_7 одразу ж розпочав рух автомобілем та на великій швидкості залишив місце події.

У подальшому ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим завдали матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 на суму 297 гривень.

Указані дії обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 обвинуваченням кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2025 року скасувати з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність;

повторно дослідити письмові докази у справі, допитати потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;

ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду, ухваленого судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 січня 2018 року по 10 квітня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду, ухваленого судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 січня 2018 року по 23 березня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду, ухваленого судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 січня 2018 року по 29 січня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з обвинувачених в рівних частинах процесуальні витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції дійшов помилково висновку про порушення органом досудового розслідування вимог ч. 3 ст. 89 КК України, ст. ст. 39, 110, 214 КПК України щодо застосування належної правової процедури здійснення слідчих дій уповноваженою особою, наслідком чого безпідставно, усупереч вимог чинного кримінального процесуального закону та усталеної практики Верховного Суду, визнав усі докази, зібрані під час досудового розслідування цього кримінального провадження, недопустимими;

надаючи оцінку дослідженим доказам, зокрема показанням свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , місцевий суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки в мотивувальній частині вироку виклав їхні показання вибірково, не відобразивши суттєві відомості, які мали значення для встановлення винуватості обвинувачених;

судом порушено порядок ухвалення рішення про здійснення дистанційного судового провадження за участю обвинувачених;

у порушення ч. 15 ст. 615 КПК України сторона обвинувачення не отримала копію вироку в день його проголошення.

У запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 указує на її безпідставність та просить залишити її без задоволення.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в ній та просив її задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, указали, що оскаржуваний вирок є законним і обґрунтованим.

Потерпілий ОСОБА_11 будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду апеляційної скарги в судове засідання не з`явився, заяви про поважність причини неприбуття до суду не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України указані обставини не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги у її межах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що указаних вимог закону при постановленні вироку судом першої інстанції у повній мірі не дотримано, водночас допущені такі істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Важливою умовою забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду є передбачена кримінальним процесуальним законом можливість перевірки законності та обґрунтованості судових рішень судами вищих інстанцій.

Забезпечення апеляційного та касаційного оскарження судових рішень згідно зі ст. 129 Конституції є одним із принципів судочинства.

Відповідно до ст. ст. 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями й визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії та процесуальні рішення.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Законодавець передбачив у КПК відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, вони, у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.

Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не тільки з того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання. Тобто для зміни або скасування вироку чи ухвали від суду апеляційної інстанції не вимагається встановлення наслідків, допущених судом першої інстанції порушень і причинного зв`язку між допущеними порушеннями і прийняттям незаконного та/або необґрунтованого рішення.

Рішення про скасування або про зміну судового рішення приймається судом апеляційної інстанції з урахуванням характеру допущених судом першої інстанції порушень та фактичних обставин справи в межах перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» від 21 червня 2007 року (заява № 11370/02) «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності в здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане тільки в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру».

Статтею 2 КПК України визначено, що основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення).

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).

Стаття 86 КПК України визначає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Згідно з ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 94 КПК України встановлено, що суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З оскаржуваного вироку слідує, що місцевий суд, безпосередньо дослідивши під час судового провадження письмові докази у справі, дійшов висновку про їх недопустимість, оскільки вони були отримані з порушенням порядку, встановленого КПК України, а саме досудове розслідування у кримінальному провадженні проведено неуповноваженими на це особами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх передчасними з огляду на таке.

Відповідно до п. п. 8, 17 ч. 1 ст. 3 КПК України керівник органу досудового розслідування і слідчий є самостійними суб`єктами, повноваження яких визначені окремими нормами процесуального закону - ст. 39 КПК України та ст. 40 КПК України.

Статтею 110 КПК України встановлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 жовтня 2021 року у справі № 724/86/20 (провадження № 51-1353кмо21) зроблено висновок, що:

«за приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК України рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою».

Надалі, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 477/426/17 (провадження № 51-4963кмо20) уточнила указаний висновок і указала, що:

«постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.

Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах».

Згідно із правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною у постановах від 17 січня 2024 року у справі № 712/2934/17, 31 січня 2024 року у справі № 339/282/2028, 28 березня 2024 року у справі 487/1712/18, 24 січня 2023 року у справі № 663/3293/20, 18 липня 2023 року у справі № 192/1350/19, 06 грудня 2022 року у справі № 991/3921/20, 25 серпня 2021 року у справі № 663/267/19:

«повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), котрий здійснюватиме досудове розслідування, у формі письмового «доручення», яке містить ті самі реквізити, що й постанова, зокрема: посада особи керівника органу досудового розслідування, час і місце складання доручення, підстави для його винесення (статті 39, 214 КПК України), номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, попередню правову кваліфікацію та вказівки щодо проведення якісного, ефективного й оперативного досудового розслідування, не суперечить вимогам ст. 39 КПК України і є достатнім документом для наділення такого слідчого повноваженнями здійснювати досудове розслідування в конкретному кримінальному провадженні.

Прийняття рішення саме в такій письмовій формі (а не у формі постанови) не свідчить, що досудове розслідування здійснювалося неуповноваженою особою і що отримані під час такого розслідування докази є недопустимими на цих підставах».

Установлено, що 27 січня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне провадження № 0000368 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 .

Того ж дня начальником СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області видано доручення про проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, відповідно до якого, на підставі ст. ст. 39, 214 КПК України, проведення досудового розслідування було доручено слідчому Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_14 .

На підставі указаного доручення, слідчим ОСОБА_14 , як особою уповноваженою здійснювати досудове розслідування, проведено ряд слідчих дій, зокрема: відібрано заяву у потерпілого ОСОБА_11 , проведено огляд місця події від 27 січня 2018 року, винесено постанову про проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_11 , проведено допит свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , проведено впізнання осіб за фотознімками.

Відтак, установивши факт наявності в матеріалах кримінального провадження доручення про проведення досудового розслідування від 27 січня 2018 року, місцевий суд не надав цьому процесуальному документу належної оцінки з огляду на практику суду касаційної інстанції щодо вирішення питання наявності повноваження слідчого на проведення досудового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання доказів недопустимими з підстав відсутності у матеріалах кримінального провадження постанови про призначення групи слідчих, яка не була відкрита стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, заявлено на завершальній стадії судового розгляду у день судових дебатів, що унеможливило надання стороною обвинувачення суду першої інстанції відповідних постанов для підтвердження повноважень групи слідчих та їх належної оцінки.

У зв`язку з цим, на стадії апеляційного розгляду прокурором надані постанови начальника слідчого відділення СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 27 січня 2018 року та заступника начальника слідчого відділу СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 05 лютого 2018 року, якими створено групи слідчих для розслідування кримінального провадження № 0000368 від 27 січня 2018 року, зокрема слідчого СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_14 .

Ба більше, стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України було відкрито матеріали досудового розслідування та вручено відповідний їх реєстр, у якому містяться дані щодо проведених у ході досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень, тому обвинувачений ОСОБА_7 не був позбавлений можливості реалізувати своє право на ознайомлення з усіма матеріалами справи, зокрема з указаними дорученням і постановою.

Відтак апеляційний суд немає підстав для сумніву, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні проведено уповноваженими особами.

Водночас суд першої інстанції, у зв`язку із заявою обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність у слідчих відповідних повноважень, належної перевірки указаного факту не здійснив, та, як наслідок, дійшов передчасного висновку про те, що усі слідчі дії та процесуальні рішення у даному кримінальному провадженні були прийняті не уповноваженими на те особами.

Крім того, ч. 1 ст. 87 КПК України встановлено, що недопустимими є докази, отримані унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частиною другою указаної статті визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, а ч. 3 статті - перелік обставин, за яких докази визнаються недопустимими.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22) зроблено висновок, що:

«у разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення».

Зі змісту оскаржуваного вироку слідує, що, визнаючи ряд наданих стороною обвинувачення письмових доказів, зібраних під час досудового розслідування недопустимими, унаслідок порушень, зазначених у вироку, місцевий суд у своєму рішенні належним чином не обґрунтував у чому саме полягає істотність указаних порушень, та яким чином вони призвели до недотримання або порушення передбачених Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, прав обвинувачених чи інших учасників провадження.

Виправдувальний вирок ухвалюється у випадках, передбачених ст. 373 КПК України, зокрема, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Склад кримінального правопорушення це сукупність обов`язкових ознак (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона), закріплених у відповідній статті КК України.

Відсутність хоча б одного елементу складу кримінального правопорушення є підставою для виправдання особи навіть за наявності у матеріалах провадження документів, отриманих органом досудового розслідування відповідно до вимог закону.

Суд першої інстанції виправдав ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України через недоведеність того, що в їх діянні є склад цього кримінального правопорушення, а саме, через відсутність об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину

Водночас у вироку наведені мотиви щодо недопустимості доказів у справі, визнання сукупності доказів недопустимими, тобто, суд зробив два різні висновки в одному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає такі порушення істотними, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Указане у свою чергу позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 здійснено судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону, що відповідно до ст. ст. 409, 412, 415 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої, третьої статті 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення доводів, викладених в апеляційній скарзі, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

Під час нового розгляду суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону та в залежності від установленого прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 судом першої інстанції допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, тому ухвалено вирок, який не відповідає вимогам статті 370 КПК України, що є підставою для його скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000368, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27 січня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4