Справа № 137/317/25
Провадження №11-кп/801/965/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисниці ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2025 року,

якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

установив:

До Літинського районного суду Вінницької області надійшло клопотання захисниці ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме пробаційним наглядом.

У судовому засіданні захисниця ОСОБА_7 клопотання підтримала, суду пояснила, що ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ "Літинська ВК 123". Він позитивно характеризується, приймає участь в благоустрою установи, має інвалідність, що не дає змоги йому працювати на певних видах робіт. Бере участь в програмах та заходах, не допускає порушень та має бажання змінити своє життя, підтримує стосунки з рідними та близькими. Під час відбуття покарання здобув професію та отримав відповідне свідоцтво. Вважає, що йому необхідно змінити покарання на більш м`яке, оскільки він став на шлях виправлення.

Представник колонії заперечив щодо задоволення клопотання, оскільки вважає, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення.

Прокурор ОСОБА_9 вважає, що клопотання до задоволення не підлягає, оскільки ОСОБА_8 має одне стягнення, відсутні заохочення. Крім того, він в колонії не працевлаштований, хоча має спеціальність, яку набув під час відбуття покарання, проте заяв про працевлаштування до керівництва колонії не писав.

Засуджений ОСОБА_8 у судовому засіданні клопотання захисниці підтримав, просив його задовільнити. Вважає, що став на шлях виправлення.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання захисниці ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд послався на те, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів ту обставину, що він став на шлях виправлення.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, засуджений ОСОБА_8 та захисниця ОСОБА_7 в інтересах засудженого подали апеляційні скарги, у яких просили скасувати ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2025 року та постановити нову, якою замінити невідбуту частину покарання засудженому на більш м`який вид покарання, а саме пробаційний нагляд у межах строків невідбутої частини покарання. На підставі ст.59-1 КК України встановити ОСОБА_8 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); 5) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В апеляційних скаргах посилаються на те, що ухвала Літинського районного суду Вінницької області від 08.08.2025 є незаконною, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про можливість застосування до засудженого ОСОБА_8 заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

У судовому засіданні захисниця ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги, з підстав наведених у них, просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки вона відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисниці ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 про те, що ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про можливість застосування до засудженого ОСОБА_8 заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Відмовляючи в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів ту обставину, що він став на шлях виправлення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується також й апеляційний суд.

Так, апеляційним судом установлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2021 року за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 307, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71, ч.5 ст.72 КК України до остаточного покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі. Вказаний вирок ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2022 року залишено без змін.

Початок строку відбування покарання 14.02.2025. Кінець строку відбування покарання 27.03.2027. Станом на 08.08.2025 (дата оскаржуваного рішення) фактично відбутий строк покарання засудженим ОСОБА_8 становив 5 років 7 місяців 12 днів.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 має одне стягнення, заохочення відсутні, не бере відповідальності на себе за вчинені дії, применшує суспільно небезпеку вчиненого діяння, шкодує, що був викритий правоохоронними органами, припинив брати активну участь у програмах заходах, має бажання змінити своє життя, проте не підтверджує це активними вчинками. Не в повній мірі усвідомлює, що саме треба змінювати в житті. Відмічається низька вмотивованість. Демонструє недовірливе та неприязне ставлення до представників адміністрації. Має інвалідність та обмежений в деяких видах робіт, отримавши спеціальність під час відбуття покарання, із заявами про працевлаштування не звертався.

Крім цього, апеляційним судом установлено, що засуджений ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі і за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, та наразі знову відбуває покарання за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами.

Також апеляційним судом установлено наявність у засудженого групи інвалідності, однак вказане, на переконання колегії суддів, не свідчить про неможливість працевлаштування в установі, оскільки він обмежений лише в деяких видах робіт.

Разом з тим, доказів про те, що засуджений звертався із офіційним зверненнями до установи про працевлаштування матеріали судового провадження не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У роз`ясненнях, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким від 26 квітня 2002 року зазначено про те, що судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як з засудженими, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу. Більше того, вказана поведінка засудженого має бути оцінена за весь час відбування покарання, а не за окрему його частину

Разом з тим, матеріали провадження свідчать про те, що поведінка та психологічне ставлення засудженого ОСОБА_8 щодо дотримання умов відбування покарання та його ставлення до праці в цілому, можливо і змінюються в позитивну сторону, однак не свідчать про те, що він став на шлях виправлення, а тому колегія суддів вважає, що розгляд питання про заміну режиму відбуття покарання засудженому є передчасним і не відповідатиме меті покарання, передбаченої статтею 50 КК України виправленню засудженого, запобіганню вчинення ним та іншими особами нових злочинів.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд вважає, що на даний час призначене ОСОБА_8 покарання не досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисниці ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4