Справа № 346/2379/25
Провадження № 1-в/346/203/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації колонії ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№ 41)» про звільнення від покарання та пом`якшення покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ланівці Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, неодноразово судимого, останній раз 01.03.2016 року Лановецьким районним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання визначено у виді арешту на строк 5 місяців; засудженого: 08.06.2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 08.09.2021 року Шумським районним судом Тернопільської області за ч.1 ст. 121 КК України, на підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; 05.05.2022 року Лановецьким районним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 185 КК України, на підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців,-

в с т а н о в и в :

в клопотанні вказано, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України « Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ, яким збільшені межі застосування Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, щодо викрадення чужого майна. Зокрема, відповідно до ст. 51 КУпАП викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 05.05.2022 року ОСОБА_5 засуджено за викрадення чужого майна на суму 1 055 грн. Тому ініціатор звернення просить, з урахуванням ст.5 КК України, вирішити питання щодо приведення вироку суду у відповідність до вимог вказаного Закону.

Представник адміністрації виправної колонії в судовому засіданні клопотання підтримав із вказаних підстав, у його вирішенні покладається на розсуд суду.

Засуджений в судовому засіданні підтримав вказане клопотання; послугами захисника під час його розгляду скористатись не бажає.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що наявні передбачені законом підстави для часткового задоволення клопотання, оскільки сума викраденого за вироком є недостатньою для кваліфікації діяння як кримінально каране. Водночас, слід врахувати, що засудженому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Вивчивши матеріали, які наявні в особовій справі засудженого, заслухавши пояснення вказаних учасників, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.06.2021 року ОСОБА_5 , який відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», засуджено за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 4 роки (а.с. 3-5, арк. особ. справи 3-6).

Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08.09.2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.06.2021 року, більш суворим за даним вироком, остаточне покарання ОСОБА_5 визначено у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців; строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили. Відповідно до розпорядження, вказаний вирок набрав законної сили 01.12.2021 року (а.с.6-9, арк. особ. справи 33-36, 40).

Судом також встановлено, що вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 05.05.2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08.09.2021 року, остаточне покарання ОСОБА_5 визначено у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, зарахувавши частково відбуте покарання за попереднім вироком. Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, зазначений вирок набрав законної сили 07.06.2022 року (а.с. 10-11,арк. особ. справи № 43-44, 46).

Згідно з п. 13 ч. 1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2016 року становив 1 378 грн., а станом на 01 січня 2019 року 1 921 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення (у 2016 році та у 2019 році) Білоусом діяння, за яке він засуджений вироком суду від 05.05.2022 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1 378 грн. (689,00*2=1 378) та 1 921 грн. (960,50*2=1 921) відповідно.

Вартість викраденого майна, що встановлена вироком суду від 05.05.2022 року становила 255 грн. за епізодом 06.08.2016 року та 800 грн. за епізодом 18.07.2019 року.

Згідно з положеннями частини 2 статті 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Виходячи зі змісту положень ч.1 ст. 5 та ч. 2 ст. 74 КК України, дія Закону № 3886-IX від 18.07.2024 року, що скасовує (декриміналізує) злочинність діяння та усуває його караність, поширюється на осіб, які відбувають призначене покарання, тому вони і підлягають звільненню від такого покарання.

Водночас, ОСОБА_5 , який засуджений вищевказаним вироком суду від 05.05.2022 року, до моменту набрання чинності 09.08.2024 року Законом України №3886-IX від 18.07.2024 року, повністю відбув призначене покарання за ч. 2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

На пiдставi ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст. 336, 537, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

в задоволенні клопотання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» Міністерства юстиції України про звільнення від покарання та пом`якшення покарання засудженого ОСОБА_5 , засудженого 05.05.2022 року Лановецьким районним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 185 КК України, - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1