печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора третього відділу управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в обласних прокуратурах Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000046 від 29.01.2021,

ВСТАНОВИВ:

06.05.2025 прокурор третього відділу управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в обласних прокуратурах Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон «Samsung» IMEI НОМЕР_1 , сім карта із цифровими записами НОМЕР_2 та зарядний пристрій до вище зазначеного телефону.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000046 від 29.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 120, ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у вересні 2016 року невстановлені особи з числа працівників ПАТ «ДІАМАНТБАНК» шахрайським способом заволоділи коштами та цінностями, що належали ОСОБА_4 , які знаходилися в індивідуальних банківських сейфах, заподіявши останньому матеріальної шкоди.

Під час проведення досудового розслідування установлено, що починаючи з 2003 року ОСОБА_5 являється клієнтом ПАТ «ДІАМАНТБАНК», у 2005 року орендував у Центральній Дирекції ПАТ «ДІАМАНТБАНК» в місті Києві сейфи для зберігання цінностей і документів НОМЕР_7 та НОМЕР_8, в яких зберігав власні кошти, цінності та документи (приблизно 1 млн. 300 тисяч доларів та інші дорогоцінні метали).

В подальшому, в лютому 2012 року в центральному офісі банку відбулися обшуки за участю СБУ, Генпрокуратури. Після даних обшуків зі слів ОСОБА_5 за порадою топ-менеджерів ним були орендовані дві ячейки, котрі оформлені 03.09.2014 на працівника служби безпеки банку ОСОБА_6 . Разом з цим, фактичний доступ до сейфів № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 мав лише ОСОБА_4 , що підтверджується наявністю у нього ключів від зазначених сховищ.

19.04.2016 його було обрано членом Спостережної ради банку. У вересні 2016 року ОСОБА_4 перемістив кошти, цінності та документи, що зберігалися у вказаних сейфах до інших індивідуальних банківських сейфів № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6, договори оренди яких були формально укладені 03.09.2014 між банком та працівником служби охорони банку ОСОБА_6 .

20.08.2016 ОСОБА_5 як член наглядової ради надав службову записку голові наглядової ради ОСОБА_7 про проблематику роботи банку та інші ризики.

Відповідно до записки ОСОБА_4 13.09.2016 до нього зателефонував ОСОБА_8 , котрий в 2016 році обіймав посаду першого заступника голови правління банку та повідомив останньому що в нього виникнуть проблеми якщо він не забере службову записку.

Далі, невідомі особи, діючи за попередньою змовою зі службовими особами ПАТ «ДІАМАНТБАНК», маючи намір на заволодіння майном ОСОБА_4 заволоділи коштами, цінностями та документами, що зберігалися в індивідуальних банківських сейфах № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 наступним чином: 13.09.2016 ОСОБА_6 до Центральної Дирекції банку було подано заява про заміну замків від індивідуальних сейфів у зв`язку із втратою ключів від них. Після цього, наказом голови правління ПАТ «ДІАМАНТБАНК» ОСОБА_9 від 13.09.2016 № 388 створено комісію, якій доручено скласти Акт про відкриття індивідуальних сейфів в присутності клієнта.

На підставі зазначеного розпорядчого документа, у присутності ОСОБА_6 було проведено дії щодо відкриття індивідуальних банківських сейфів № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6, в яких було виявлено кошти в загальній сумі 303000 Євро та 828400 доларів США, годинники, а також коштовності, що підтверджували їх належність ОСОБА_10 (дружині ОСОБА_4 ). Крім цього було виявлено оригінали різноманітних банківських документів (договорів, угод, рахунків та квитанцій), в кожному з яких фігурувало прізвище ОСОБА_10 або ж самого ОСОБА_4 .

За таких обставин, установити дійсного власника коштів, цінностей та документів, що зберігалися у сейфах № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 не складало жодних труднощів.

Натомість ОСОБА_6 , діючи спільно з невстановленими на даний час особами, 13.09.2016 подав заяву на ім`я голови правління банку ОСОБА_9 про те, що під час огляду вмісту сейфів ним були виявлені документи та кошти, походження яких він не пам`ятає, у зв`язку з чим він просив до з`ясування обставин прийняти дані кошти та цінності на відповідальне зберігання.

В подальшому голова правління ОСОБА_8 видав розпорядження про передачу цінностей ОСОБА_11 , виявлених в сейфах, для зберігання - віце президенту з персональних даних ОСОБА_12 , котрий станом на 2017 рік перебував на посаді віце-президента з персональних фінансів Діамантбанк. Далі рух грошових коштів та цінностей не встановлений.

З червня 2017 банк, у зв`язку з банкрутством, передається в управління Національного банку України, призначається ліквідаційний голова -

ОСОБА_13 2019 році ОСОБА_4 , біля місця мешкання підкинули деякі його особисті документи, котрі знаходилися в ячейках.

В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи у складному психологічному стані 29.01.2021 покінчив життя самогубством.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в результаті ужалення бджіл.

30.04.2025 в період часу з 09:41 год. до 09:53 год. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду в ході проведення обшуку транспортного засобу «BMW 750LI» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsung» IMEI НОМЕР_1 , сім карта із цифровими записами НОМЕР_2 та зарядний пристрій до вище зазначеного телефону.

30.04.2025 слідчим було винесено постанову про визнання речовим доказом майно вилучене в ході проведення обшуку, а саме: мобільний телефон «Samsung» IMEI НОМЕР_1 , сім карта із цифровими записами НОМЕР_2 та зарядний пристрій до вище зазначеного телефону.

Так, є підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, виникла необхідність у накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Прокурор подав до суду заяву про розгляд вказаного клопотання у відсутність сторони обвинувачення, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000046 від 29.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 120, ч. 4 ст. 190 КК України.

30.04.2025 в період часу з 09:41 год. до 09:53 год. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду в ході проведення обшуку транспортного засобу «BMW 750LI» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsung» IMEI НОМЕР_1 , сім карта із цифровими записами НОМЕР_2 та зарядний пристрій до вище зазначеного телефону.

30.04.2025 слідчим було винесено постанову про визнання речовим доказом майно вилучене в ході проведення обшуку, а саме: мобільний телефон «Samsung» IMEI НОМЕР_1 , сім карта із цифровими записами НОМЕР_2 та зарядний пристрій до вище зазначеного телефону.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Отже, арешт з метою забезпечення речових доказів, по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон «Samsung» IMEI НОМЕР_1 , сім карта із цифровими записами НОМЕР_2 та зарядний пристрій до вище зазначеного телефону, оскільки вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 167, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон «Samsung» IMEI НОМЕР_1 , сім карта із цифровими записами НОМЕР_2 та зарядний пристрій до вище зазначеного телефону, які належать ОСОБА_14 .

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором/слідчим у кримінальному провадженні № 0000046 від 29.01.2021.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1