Справа № 642/3558/24
Провадження № 1-кс/642/713/25
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2025 року м.Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові, дистанційно в режимі відеоконференції, клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000447 від 08.03.2024, -

В С Т А Н О В И В:

15.05.2025 до Холодногірського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 з проханням скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 26.09.2024, в рамках кримінального провадження № 0000447 від 08.03.2024, на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120), загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 30,19 кв.м., право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 , номер відомостей про речове право: 47957547) та скасувати заборону відчуження вказаної квартири.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 26.09.2024 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова було задоволено клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000447 від 08.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 (чинна до 11.08.2023) КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120), загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 30,19 кв.м., право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 , номер відомостей про речове право: 47957547), шляхом заборони відчуження вказаної квартири.

Так, дійсно, власником вказаної квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 . Вважає, що арешт на належну ОСОБА_4 на праві власності квартиру було накладено необгрунтовано та за відсутності потреби застосування даного заходу забезпечення. ОСОБА_4 є добросовісним набувачем майна та не має жодного відношення до події кримінального правопорушення. При цьому, арешт майна порушує право власності ОСОБА_4 . Отже, ОСОБА_4 не має відношення до даного кримінального провадження та набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 у законний спосіб, за ціну в розмірі 432 120,00 грн. згідно Звіту про оцінку майна, виданого 22 вересня 2022 року фізичною особо підприємцем ОСОБА_7 , унікальний реєстраційний номер звіту про оценку 11-04178596, пароль пошуку: ГНМТХК135956, про що зазначено в пункті 3 договору купівлі-продажу квартири від 24.09.2022 року, просвідченого ОСОБА_8 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстр. № 843. ОСОБА_4 лише один раз бачила продавця квартири ОСОБА_9 , а саме в день укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 24.09.2022 року, з яким до того часу знайома не була і ніколи його не бачила. Так само, ОСОБА_4 ніколи не бачила та не знайома з ОСОБА_10 , про яку вказує слідство в клопотанні про накладення арешту на майно. Квартира була придбана за участі спеціаліста з нерухомості (ріелтера), яка фактично займалася підготовкою документів, а продавець ОСОБА_9 приїхав лише на підписання договору купівлі-продажу квартири. Указана квартира була вільна від будь-яких обмежень та обтяжень, арештів, заборон тощо, була оглянута перед її придбанням. Як уже зазначалось, ОСОБА_11 є добросовісним набувачем та не має жодного відношення до події кримінального правопорушення та обставин про які вказує прокурор. Доказів протилежного не надано. Крім того, у вчинення ймовірного злочину, жодній особі так і не повідомлено про підозру. Таким чином, ОСОБА_4 і є саме тим добросовісним набувачем квартири. А отже, накладений арешт порушує права володільця майна на розпорядження належним йому майном. У слідства було достатньо часу аби з`ясувати вказані обставини та перевірити їх. Окрім цього вказує й на те, що 9 квітня 2025 року набув чинності Закон № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача». У цьому контексті звертає увагу, що ОСОБА_4 як добросовісним набувачем сплачена ринкова вартість за квартиру та в подальшому витрачені значні грошові суми на проведення ремонту та облаштування квартири. Проте, органом досудового розслідування тривало обмежено її право мирного володіння квартирою. Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності. Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Тому вважає, що на теперішній час відсутні підстави для збереження заходу забезпечення у вигляді арешту майна - квартири АДРЕСА_1 , та потреба у арешті зазначеної квартири відпала, а арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 26.09.2024 року слід скасувати. Згадана обставина змушує звернутися за захистом прав ОСОБА_4 до слідчого судді з наведеним клопотанням.

У судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , клопотання про скасування арешту майна підтримав, просив його задовольнити.

Слідча ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти скасування арешту майна, вважає що заявником не наведено ніяких обгрунтувань щодо скасування накладеного арешту, дана квартира є предметом вчинення кримінального правопорушення, досудове розслідування триває, воно не зупинено, встановлюється місце знаходження свідків, призначена експертиза, проводяться інші слідчо-розшукові дії, просила відмовити в задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, належно оцінивши наявні докази, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000447 від 08.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 (чинна до 11.08.2023) КК України.

Предметом розслідування у вказаному кримінальному провадженні є обставини набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 придбав указану квартиру у ОСОБА_10 , яка зареєструвала в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно своє право власності на указану квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору дарування від 02.02.2011 року, укладеного з ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки ОСОБА_10 з 06.03.1990 до теперішнього часу зареєстрована за іншою адресою, та будучі допитаною щодо обставин отримання в дар цієї квартири, звернення із заявою про державну реєстрацію права власності та подальшого відчуження квартири ОСОБА_9 нічого не пам`ятає, та зважаючи на те, що щодо ОСОБА_10 було ухвалено обвинувальний вирок за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.358, ч.4 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України, пов`язаних із заволодінням обманним шляхом із використанням підроблених документів квартирою АДРЕСА_2 , наведене дає слідству припущення про можливе використання ОСОБА_10 підроблених документів для заволодіння в тому числі й квартирою АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.2022. Орган досудового розслідування вважає, що договір дарування від 02.02.2011 року, що був укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 фактично не посвідчувався нотаріально та є підробленим.Наведене вказує на вчинення невстановленими на теперішній час особами у 2022 році заволодіння вищевказаною квартирою шляхом обману, з використанням завідомо підробленого договору дарування, датованого 02.02.2011, наданого 01.02.2022 для проведення на його підставі державної реєстрації права власності за підставною особою. Вказані дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 (чинна до 11.08.2023) КК України

26.09.2024 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова було задоволено клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000447 від 08.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 (чинна до 11.08.2023) КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120), загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 30,19 кв.м., право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 , номер відомостей про речове право: 47957547), шляхом заборони відчуження вказаної квартири.

15.05.2025 до суду звернувся представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 з клопотанням в якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 26.09.2024, в рамках кримінального провадження № 0000447 від 08.03.2024, на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120), загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 30,19 кв.м., право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 , номер відомостей про речове право: 47957547) та скасувати заборону відчуження вказаної квартири.

Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до положень статей 7, 16 КПК України, встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст. ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Слідчий суддя вважає, що з аналізу відомостей, які містяться в клопотанні представника власника майна про скасування арешту майна та у доданих до нього матеріалів, випливає, що на даний час потреба у подальшому застосуванні арешту майна відпала.

Так, згідно копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000447 від 08.03.2024, досудове розслідування розпочато «за матеріалами правоохоронних, судових та контролюючих державних органів про виявленння фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень», з попередньою кваліфікацію за ч.3 ст. 190 (чинна до 11.08.2023) КК України.

Зазначений Витяг не містить інформації про можливе вчинення саме ОСОБА_4 протиправних дій, передбачених ч.3 ст. 190 КК України.

Із постанови слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 від 16.05.2025 вбачається, що у кримінальному провадженні № 0000447 від 08.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 (чинна до 11.08.2023) КК України, визнано потерпілим Харківську міську раду.

Як зазначено у клопотанні представника власника майна, після того, як ОСОБА_4 стало відомо про накладення арешту на її квартиру в межах даного кримінального провадження, вона через адвоката зверталася до слідчого з клопотанням про проведення її допиту, повідомила слідчого, що готова давати свідчення. Указане клопотання було долучено до матеріалів провадження, що підтверджується відповіддю від 05.12.2024 слідчого СВ відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 .

Однак, до теперішнього часу ОСОБА_4 не була допитана слідчим в рамках даного кримінального провадження.

Слідчим суддею досліджені документи, долучені представником ОСОБА_4 до клопотання про скасування арешту майна.

Із довідки «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна», вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.2022, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером №843. На підставі указаного договору купівлі-продажу за ОСОБА_4 в цей день було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, номер відомостей про речове право: 47957547.

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 24.09.2022 року, ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_9 у законний спосіб, за ціну в розмірі 432 120, 00 грн. Відповідно до п.3 договору купівлі-продажу квартири, ринкова вартість нерухомого майна становить 432 120, 00 гривень згідно Звіту про оцінку майна, виданого 22 вересня 2022 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 , унікальний реєстраційний номер звіту про оцінку 11-20220922, пароль пошуку: ГНМТХК135956. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстр. №843. В цей же день, 24.09.2022 року було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4 , номер відомостей про речове право: 47957547.

Крім того, ОСОБА_4 як добросовісний набувач не має жодного відношення до події кримінального правопорушення та обставин, які розслідуються у даному кримінальному провадженні на проотязі тривалого часу. Тривалий арешт майна порушує право власності ОСОБА_4 .

На теперішній час, в рамках даного киимінального провадження, органом досудового розслідуванння, фактично, будь-які слідчі (розшукові) дії не проводились.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені частиною 3 статті 28 КПК України, однак вони мають бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшує ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи та їх аналіз в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Знаходження майна під арештом у подальшому в значній мірі буде порушувати гарантовані Конституцією України права ОСОБА_4 , позбавляти її можливості вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

За загальним правилом, закріпленим у частині 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі, коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенціїз правлюдини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобовязує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності.

Згідно ч. 1 ст.318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Окрім того, 9 квітня 2025 року набув чинності Закон № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача».

Відповідно до положень цього Закону, Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

У цьому контексті слід звернути увагу, що ОСОБА_4 як добросовісним набувачем сплачена ринкова вартість за квартиру та в подальшому витрачені значні грошові суми на проведення ремонту та облаштування квартири. Проте, органом досудового розслідування тривало обмежено її право мирного володіння квартирою.

Крім того, на підставі вимог частини 5 статті 9 КПК України, виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у статті 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п.42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, пп.49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп.69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п.50, Series A № 98).

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України ( частина 2 статті 1 КПК України).

Питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (пункт 7 частини 2 статті 131 КПК України).

Водночас застосування заходів забезпечення кримінального провадження є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Згідно із абзацом 2 частини 3 статті 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Враховуючи викладене вище, розумність та співрозмірність обмеження права власності, завданням кримінального провадження та те, що слідчий не обґрунтував належним чином необхідність арешту квартири, слідчий суддя вважає, що потреба в подальшому застосуванні цього заходу відсутня, що відповідно до частини 1 статті 174 КПК України є підставою для задоволення клопотання, та скасування арешту з нерухомого майна ОСОБА_4 .

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 3 червня 2016року №5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» передбачено, що особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку передбаченому ст.174 КПК України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Також слід зазначити, що відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276 - 279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже на теперішній час арешт майна, а саме квартири, яка належить ОСОБА_4 на праві власності та позбавлення її права користування та розпорядження своєю власністю не є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження в контексті положень розумності, співрозмірності та виправданості. Як вбачається, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачами майна, права та законні інтереси якої порушуються даним заходом забезпечення, оскільки, процесуальним рішенням накладені обмеження у користуванні та розпорядженні цим майном.

При цьому підозра ОСОБА_4 не пред`являлась, що в свою чергу вказує на безпідставність такого обмеження права власника на мирне володіння та користування своїм майном.

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з тим, слідчому судді не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, та відсутніми ризиками, які слугували підставами для накладення арешту на майно, зважаючи на досить тривале перебування майна під арештом, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 26.09.2024 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 172, 173, 174, 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000447 від 08.03.2024 задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 26.09.2024, в рамках кримінального провадження №0000447 від 08.03.2024, на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120), загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 30,19 кв.м., право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 , номер відомостей про речове право: 47957547).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23.05.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1