УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

11.09.2025 м. Бар Вінницька область

Слідча суддя Барського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ; секретар судового засідання ОСОБА_2 ; розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Барського районного суду Вінницької області клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за № 0000188 від 29.07.2025, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лука-Барська Барського району Вінницької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, військовослужбовця, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Барського районного суду Вінницької області від 27.06.2012 за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік;

- вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.11.2014 за ч. 1 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки;

- вироком Барського районного суду Вінницької області від 30.09.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

- вироком Барського районного суду Вінницької області від 14.02.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі. Звільнений 04.01.2024 на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 25.12.2023 умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 1 місяць 20 днів;

- вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області від 16.05.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років шести місяців позбавлення волі,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 ,

УСТАНОВИЛА:

Старший слідчий СВ ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України. Клопотання обґрунтоване тим, що солдат ОСОБА_5 наказом командира військової частини, номер якої вказаний у клопотанні, однак не зазначається в ухвалі з міркувань безпеки, від 25.02.2025 № 5, прибув до військової частини для проходження військової служби, як тимчасово прикомандирований. Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому. Відповідно до ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів. Відповідно до ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу під час мобілізації, на особливий період. Згідно з вимогами п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). 17.03.2014 Указом в.о. Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжувався та триває до теперішнього часу. Статтею 41 Конституції України, окрім іншого, передбачено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1 п. 15.2, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та згідно з приміткою до ст. 358 КК України банківська карта є офіційним документом, оскільки перебуває в офіційному обігу, має необхідні реквізити установи банку і містить інформацію, яка засвідчує (підтверджує) факти, котрі мають юридичне значення. Водночас, порушуючи зазначені норми законодавства України солдат ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення за таких обставин.

27.07.2025 близько 15:00 у ОСОБА_5 , який проходив по АДРЕСА_2 , виник умисел на вчинення крадіжки мотоблоку з приміщення гаража на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , користувачем якого є ОСОБА_8 . Реалізовуючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 27.07.2025 близько 16:00 відкрив ворота паркану, через які проник на територію подвір`я, та підійшов до дверей гаража, які був зачинені. Шляхом фізичної сили ОСОБА_5 зірвав кріплення навісного замка до дверей гаража та проник всередину. Перебуваючи всередині гаража, переслідуючи мету таємного заволодіння чужим майном, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, під час дії воєнного стану в Україні, що запроваджений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ та який неодноразово продовжувався, з корисливих мотивів, вчинив крадіжку мотоблоку торгової марки «Zubr», моделі «JR-Q78», разом з причепом вантажопідйомністю 1000 кг, вартість яких відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи становить 33978 грн. У подальшому ОСОБА_5 з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 33978 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

07.08.2025 близько 12:00 у ОСОБА_5 , який проходив по вул. Каштановій у с. Лука-Барська Жмеринського району Вінницької області, виник умисел на вчинення крадіжки особистих речей ОСОБА_9 , які вона тимчасово залишила у сумці чорного кольору біля воріт свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 . Реалізовуючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 07.08.2025 близько 12:10 підійшов до воріт вказаного домоволодіння, де побачив сумку чорного кольору та, переслідуючи мету таємного заволодіння чужим майном, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, під час дії воєнного стану в Україні, з корисливих мотивів, викрав з сумки мобільний телефон марки «ХІАОМІ», моделі «Redmi 9A (M2006C3LG)» синього кольору, вартість якого, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи, становить 2020,50 грн та грошові кошти в сумі 3000,00 грн, з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_9 на суму 5020,50 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

07.08.2025 близько 12:00 у ОСОБА_5 , який проходив по вул. Каштановій в с. Лука-Барська Жмеринського району Вінницької області, виник умисел на вчинення крадіжки особистих речей ОСОБА_9 , які вона тимчасово залишила в сумці чорного кольору біля воріт свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 . Реалізуючи свій умисел, переслідуючи корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою подальшого використання у корисливих цілях, ОСОБА_5 , діючи таємно, під час дії воєнного стану в Україні, вчинив крадіжку банківської картки емітованої AT КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , держателем та фактичним володільцем якої є ОСОБА_9 та яка, відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000, є офіційним документом та містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційного документу, вчинене в інших особистих інтересах.

Крім цього, солдат ОСОБА_5 на підставі наказу командира військової частини, номер якої вказаний у клопотанні, однак не зазначається в ухвалі з міркувань безпеки від 25.02.2025 № 5, прибув до військової частини для проходження військової служби, як тимчасово відкомандирований. Відповідно до ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією. 28.02.2025 о 09:00 під час проведення контрольної перевірки наявності особового складу тимчасово виконуючим обов`язки командира роти резерву сержантського складу військової частини виявлено відсутність без поважних на те причин солдата ОСОБА_5 . Так, 28.02.2025 солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. За вказані дії 03.04.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 407 КК України у кримінальному провадженні № 001320 від 21.03.2025 та 02.06.2025 на підставі ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області № 147/903/25 ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у порядку ч. 5 ст. 401 КК України та зобов`язано останнього невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою законної сили прибути до військової частини для проходження військової служби, однак, 13.06.2025, після набрання ухвалою законної сили, ОСОБА_5 до військової частини не з`явився та продовжив проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. За час відсутності у військовій частині солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, у правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, не повідомляв. Окрім того, ОСОБА_5 відповідно до ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.06.2025 у справі № 147/903/25, яка набрала законної сили 09.06.2025, звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України у порядку ч. 5 ст. 401 КК України, на нього вказаною ухвалою покладено зобов`язання невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою законної сили, прибути до військової частини для продовження проходження військової служби, однак, ОСОБА_5 , попередньо ввівши в оману правоохоронні органи та суд про своє бажання продовжити проходити військову службу, умисно, достовірно знаючи про наявність даного рішення суду, та будучи ознайомлений із ним, з метою його невиконання в частині зобов`язання повернутися до військової служби, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, у порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами та їх об`єднаннями на всій території України, не виконав ухвалу суду.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану; ч. 1 ст. 382 КК України - умисне невиконання ухвали суду, що набрала законної сили.

10.09.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України.

У клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки покарання за вчинені кримінальні правопорушення є такими, що спроможні у значній мірі обмежити його права й свободи, у тому числі право на свободу пересування, то думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу сприятимуть наявності даного ризику. Крім того, ОСОБА_5 не має сталих соціальних зв`язків, ніде не працює, неодружений, не має постійного джерела прибутку, тому він може залишити межі району та переховуватися, так як останнього нічого не стримує;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 , розуміючи, що йому у разі доведення вини загрожує покарання у виді позбавлення волі, може впливати на останніх, щоб вони змінили свої покази;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, на думку сторони обвинувачення даний ризик доводиться тим, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисних злочинів, за що відбував покарання у місцях позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисних злочинів, що свідчить про схильність останнього до вчинення нових кримінальних правопорушень.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, оскільки підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри його причетності до вчинення кримінальних правопорушень та ризиків: переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути покарання, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що він визнає свою причетність до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України. Зазначив, що виправиться і не буде вчиняти правопорушення. Просив обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки у нього болить нога.

У судовому засіданні захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 підтримав думку підзахисного. Вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту, з урахуванням того, що підозрюваний визнає свою вину, буде достатнім.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам статей 183, 184 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Оскільки сторона захисту не заперечувала обґрунтованість підозри, з урахуванням пояснень ОСОБА_5 у судовому засіданні, даних копій матеріалів, що долучені до клопотання, у тому числі й протоколів допиту потерпілих, які були досліджені під час судового засідання, слідча суддя вважає підозру обґрунтованою.

За вчинення інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України, може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

На виконання вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, оцінюючи, чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор, слідча суддя виходить з такого.

Наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_5 ніде не працює, неодружений, не має постійного джерела прибутку, тому за наявності нагоди може залишити межі району, оскільки останнього нічого не стримує. Викладені обставини підтверджуються даними письмових документів, що долучені до клопотання, та знайшли своє підтвердження під час судового засідання.

Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України - є кримінальним проступком; кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України - нетяжким злочином, а кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 5 ст. 407 КК України - є тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років та від п`яти до десяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. Ураховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваного ОСОБА_5 , який не має сталих соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має постійного прибутку, раніше неодноразово судимий, та характером злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, слідча суддя дійшла висновку про існування ризику того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Слідча суддя вважає переконливими та погоджується із доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні. При цьому слідча суддя ураховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України. З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих, свідків та дослідження їх судом, але є особливо гострим саме на початковому етапі досудового розслідування.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, на думку слідчої судді, є доведеним і дуже високим, з огляду на те, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення умисних злочинів, підозрюється у вчиненні нових умисних тяжких злочинів.

У судовому засіданні було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та на які вказував слідчий, прокурор.

На виконання положень ст. 178 КПК України слідча суддя оцінила у сукупності такі обставини: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у злочинах (позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років); вік та задовільний стан здоров`я підозрюваного, які дозволяють утримувати його під вартою; відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного у місці його постійного проживання; відсутність постійного місця роботи, негативну характеристику за місцем проживання; високий ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, відсутність критичної оцінки власних дій.

Також слідча суддя ураховує те, що згідно з ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Згідно з положеннями абзацу восьмого ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ураховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 8 ст. 176 КПК України, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання слідчого необхідно задовольнити, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, ураховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, які наведені вище, слідча суддя дійшла висновку про відсутність підстав для визначення підозрюваному застави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 183, 186-187, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Визначити строк дії ухвали 60 днів.

Закінчення дії ухвали 09.11.2025.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошено о 15:00 12.09.2025.

Слідча суддя