ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1807/25 Справа № 191/4172/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та застосувати до нього ст. 81 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що за весь строк відбування покарання він має одне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку, також має заохочення за виконання робіт з благоустрою відділення, визнав вину, виконує законні вимоги адміністрації колонії.

Вважає, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів виправлення, його характеристика не є позитивною, у 2024 році жодного заохочення за сумлінну поведінку та належне ставлення до праці не отримував, однак мав одне стягнення, матеріали особової справи у своїй сукупності не свідчать про його стабільну поведінку протягом всього періоду відбування покарання, а тому достатні підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відсутні.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Розглядаючи заяву про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений не довів свого виправлення.

Застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Так, згідно із характеристикою, засуджений ОСОБА_7 за час його перебування в ДУ Синельниківська виправна колонія № 94 характеризується посередньо, на виробництві установи не працевлаштований, мав одне стягнення, має 3 заохочення. Бере активну участь у програмах/заходах. Бере участь у реалізації плану індивідуальної роботи, які виконані частково. 16.12.2022 року рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні ст.82 КК України та 31.10.2023 року - відмовлено у застосуванні ст.81 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення.

Так, за весь період відбування покарання, засуджений мав одне стягнення, яке хоч і є погашеним, однак характеризує його поведінку протягом всього періоду відбування покарання.

Також наявність у ОСОБА_7 лише трьох заохочень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 25.05.2020 року, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою, а також, що за попереднім вироком він звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком, проте знову вчинив умисний злочин, що стало підставою для призначення йому покарання за останнім вироком на підставі ст.71 КК України, що свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки.

Посилання засудженого на те, що він має заохочення, визнав вину, виконує законні вимоги адміністрації колонії, - не є підставами для скасування ухвали суду, оскільки виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 залучений до робіт з благоустрою відділення, однак залучення до робіт на об`єктах установи не свідчить про те, що засуджений ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні заяви засудженого, оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.

Рішення суду ухвалено згідно із нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4