Справа № 452/811/25
Провадження № 1-кп/452/253/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000138 від 24 лютого 2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, який офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Самбірського міськрайонного суду 24 квітня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2017 року згідно ч. 2 ст. 78 КК України іспитовий термін скасовано та направлено в місця позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 2 листопада 2020 року у зв`язку із відбуттям строку покарання; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року

№ 2102-IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, останній раз продовжений на підставі Указу Президента України від 14 січня 2025 року № 26/2025, затвердженого Законом України від 15 січня 2025 року № 4220-IX, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб.

ОСОБА_4 в умовах воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення (злочин) за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 20 лютого 2025 року о 11 год. 17 хв., перебуваючи біля магазину на території автостанції «Самбір», що за адресою: Львівська область, Самбірський район, м. Самбір, вул. Лемківська, 3 Ж, де реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, будучи при цьому впевненим у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, таємно викрав зернодробилку марки «Мінськ ДКУ-4500ВТ», яка належить потерпілій ОСОБА_5 , та якою в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3200,00 грн.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, які викладені у обвинувальному акті, вказавши, що вони були встановлені правильно і всі ці обставини він визнає повністю. При цьому показав, що дійсно, 20 лютого 2025 року вдень, біля магазину, де продавалися сільськогосподарські товари, на території автостанції «Самбір» він викрав зернодробилку. В подальшому її продав за 1500,00 грн., отримані грошові кошти витратив на власні потреби. У вчиненому щиро кається, та жалкує з приводу вчиненого.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи потерпіла

ОСОБА_5 у судове засідання не прибула, цивільний позов не заявляла, клопотань про необхідність відкладення розгляду справи від неї не надходило. При цьому потерпіла надала суду заяву про здійснення розгляду справи без її участі, в якій зазначила, що претензій матеріального характеру до ОСОБА_4 не має, покарання обвинуваченому просила призначити на розсуд суду (а.с. 23).

Враховуючи думку присутніх учасників судового провадження щодо можливості проведення судового розгляду без участі потерпілої, керуючись вимогами ст. 325 КПК України, суд здійснив розгляд справи без її участі.

Так, як обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, переконавшись у добровільності його позиції, роз`яснивши про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого

ОСОБА_4 прийшов до висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини їх вчинення, те, що від даного кримінального правопорушення не настало великих шкідливих наслідків, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 судом встановлено, що йому 29 років, на наркологічному, психіатричному обліках не перебуває, офіційно не працевлаштований; проживає в АДРЕСА_1 , де характеризується позитивно (скарг від сусідів та мешканців міста не поступало); раніше неодноразово судимий, останній раз Самбірським міськрайонним судом 24 квітня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки; ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2017 року згідно ч. 2 ст. 78 КК України іспитовий термін скасовано та направлено в місця позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого 2 листопада 2020 року у зв`язку із відбуттям строку покарання (а.с.37-730.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі

ст. 67 КК України судом не встановлено.

Пункт 1 частини першої статті 67 КК України передбачає як обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів. Оскільки будь-які спеціальні застереження щодо визначення рецидиву злочинів у цій статті відсутні, при встановленні змісту даної обставини як такої, що обтяжує покарання, необхідно керуватися статтею 34 КК України.

Так, відповідно до статті 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Відповідно до частини 4 статті 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини Кримінального кодексу України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

За змістом роз`яснень, які містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 4 червня 2010 року, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Відповідно до пункту 1 примітки до статті 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Як вбачається із формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185, 186, 190 КК України. Тобто, в даному випадку рецидив злочинів одночасно утворює і їх повторність, а тому за змістом частини четвертої статті 67 КК України рецидив злочинів не може бути одночасно врахований судом як обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого.

За таких обставин суд не може погодитися з думкою прокурора про наявність такої обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , як рецидив злочинів.

Згідно з ч. 3 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до приписів ст. ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі

ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини, встановлені судом, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, обрати йому покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкцій ч. 4 ст. 185 КК України, бо вказане покарання, за своїм видом і розміром суд вважає справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України обов`язковою умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність обставин, які б переконливо свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання. Такі обставини мають давати підстави для висновку, що передбачені ст. 76 КК України та Законом України «Про пробацію» наглядові та соціально-виховні заходи будуть ефективними й достатніми для досягнення вищевказаної мети.

Враховуючи особу обвинуваченого (раніше судимий, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває) та його ставлення до вчиненого правопорушення (щире каяття), позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка просила обрати обвинуваченому покарання на розсуд суду, те, що викрадене майно їй повернуто, суд погоджується з думкою прокурора, та вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України, при цьому покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Суд зауважує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачає покладення на особу, звільнену від відбування такого покарання, певних обов`язків, виконання яких свідчить про виправлення засудженого. У протилежному випадку, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання. Тобто звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання є його шансом на виправлення без поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Поміж тим, покладення на останнього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити ОСОБА_4 на його здатність виправитись без ізоляції від суспільства.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

За повідомленням прокурора процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

На підставі ст. 100 КПК України, питання про долю речових доказів після набрання вироком законної сили необхідно вирішити таким чином: зернодробилку марки «Мінськ ДКУ-4500ВТ», яка належить потерпілій ОСОБА_5 , та яку їй було повернуто згідно розписки 26.02.2025 року - залишити власниці; диск з 5-ма відеозаписами з камер відеоспостереження за 20.02.2025 року, які розташовані на фасаді АС Самбір - залишити в матеріалах справи.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ухвали слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2025 року був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до 27 квітня 2025 року. Клопотань про його проджовження або зміну до суду не надходило.

За таких обставин судом не обирався відносно обвинуваченого запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 175, 349, 366-368, 370, КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо він під час випробування не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 судом не обирався.

Після набрання вироком законної сили речові докази: зернодробилку марки «Мінськ ДКУ-4500ВТ», яка належить потерпілій ОСОБА_5 , та яку їй було повернуто згідно розписки 26.02.2025 року - залишити власниці; диск з 5-ма відеозаписами з камер відеоспостереження за 20.02.2025 року, які розташовані на фасаді АС Самбір - залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 394 КПК України.

Суддя