ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1300/25 Справа № 175/8119/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

10 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000847 за ч. 2 ст. 260 КК України відносно ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року затверджено угоду від 30.05.2024 року про визнання винуватості укладену між прокурором ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Краматорська Донецької області, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Відповідно до вироку суду, на початку квітня 2014 року, на території Донецької області України, невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», було створено непередбачене законом збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.

Так, 12 квітня 2014 року члени непередбаченого законом збройного формування, особи, які не встановлені, виконуючи поставлені вищестоящим керівництвом злочинні завдання, із застосуванням автоматичної та іншої вогнепальної зброї провели заздалегідь розроблену військову операцію та здолавши опір співробітників правоохоронних органів України, захопили адміністративні будівлі та будівлі органів місцевого самоврядування у містах Красний Лиман, Краматорськ, Слов?янськ та Артемівськ Донецької області.

16.04.2014 року ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, перебуваючи в місті Краматорську Донецької області, прибув до блокпосту, розташованого біля міськвиконкому за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, пл. Миру, 2, де діючи з діяльності прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у непередбаченого законами України збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», ознайомившись зі встановленими правилами поведінки, розпорядками, правами та обов?язками члена вказаного незаконного збройного формування, назвавши свої анкетні данні невстановленій досудовим слідством особі, дав свою згоду на участь у зазначеному незаконному збройному формуванні і виконанні його цілей і завдань, таким чином увійшовши до вказаного незаконного збройного формування під командуванням невстановленої досудовим слідством особи.

Продовжуючи протиправну діяльність, в період з 16.04.2014 до 01.07.2014 ОСОБА_6 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі не передбаченого законом збройного формування, систематично виконував накази свого безпосереднього командира по здійсненню контрольно-пропускного режиму та патрулювання на блокпосту, розташованому біля міськвиконкому за адресою: Донецька область, місто Краматорськ, пл. Миру, 2, а саме незаконному огляді автотранспорту та перевірці документів у водіїв та пасажирів, патрулювання території виконкому та виявлення проукраїнські налаштованих громадян та таких котрі не підтримують режим самопроголошеної республіки «ДНР».

Дії ОСОБА_6 тривали в період з 16.04.2014 року до 01.07.2014 року включно та виразились у активній участі в діяльності непередбаченого законом збройного формування, що супроводжувались вчиненням опору представникам влади.

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 260 КК України, тобто участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

30.05.2024 року між прокурором Краматорської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_9 , укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до вказаної угоди сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , останній беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України та погодився на призначення йому узгодженого покарання та звільнення від відбуття покарання з випробуванням.

На вказаний вирок суду прокурором ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу, в якій вона просить вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 рокувідносно ОСОБА_10 скасувати, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України - закрити. Зазначає, що на час ухвалення вироку у вказаному кримінальному провадженні строки давності притягнення ОСОБА_6 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, а саме 10 років - минули, на що суд не звернув уваги.

Обвинувачений ОСОБА_6 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи або про бажання приймати участь під час апеляційного розгляду не надходило. Надав заяву, в якій просить апеляційний суд звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, наслідки йому зрозумілі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. З ст. 288 КПК України, за наявності підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, суд зобов`язаний закрити кримінальне провадження та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що злочинні дії ОСОБА_6 , передбачені ч. 2 ст. 260 КК України, тривали з 16.04.2014 року по 01.07.2014 року. Датою завершення вказаного злочину є день його припинення за волею обвинуваченого, а саме 01.07.2014 року.

Вказане кримінальне правопорушення, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого, згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що на час ухвалення вироку у вказаному кримінальному провадженні (08.08.2024 року), зазначені строки давності притягнення ОСОБА_6 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, а саме 10 років - минули. Будь-які відомості про вчинення ОСОБА_6 , починаючи з 01.07.2024 року нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину на момент розгляду даного кримінального провадження, відсутні.

За загальним правилом, у випадку наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, з огляду на те, що інститут угод у кримінальному провадженні, як і інститут призначення покарання, у тому числі, з урахуванням його особливостей у випадку затвердження угоди (ч. 5 ст. 65 КК України), жодним чином (як в матеріальному, так і в процесуальному аспектах) не кореспондуються з інститутом звільнення від кримінальної відповідальності, є взаємовиключними та потребують розмежування, суд має згідно з п. З ч. 7 ст. 474 КПК України відмовити у затвердженні угоди та звільнити особу від кримінальної відповідальності.

У цьому аспекті також варто зважати на змістовне навантаження ч. З ст. 314 КПК України, яка, передбачаючи відокремлений перелік судових рішень, які суд може прийняти у підготовчому судовому засіданні (окремі з яких по своїй суті є завершальними для судового провадження у суді першої інстанції затвердження угоди вироком суду (п. 1 ч. 3) та закриття провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності ухвалою суду (п. 2 ч. 3) та спричиняють різні правові наслідки), визначає межі розсуду суду в обсязі наведених в ній процесуальних можливостей. Підміна одного рішення іншим не допускається.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку, оскільки у кримінальному провадженні одночасно вбачаються підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачені ст. 49 КК України, враховуючи, що стаття кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, має імперативний (обов`язковий) характер, а також беручи до уваги встановлені обставини, суд повинен був за наявності згоди обвинуваченого на таке звільнення і закриття провадження з таких підстав відмовити, згідно з п.п. 2, З ч. 7 ст. 474 КПК України, у затвердженні угоди про визнання винуватості та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України. До того ж, застосування положень ст. 49 КК України має пріоритет через найбільш сприятливе для особи тлумачення.

З приводу розмежування інститутів звільнення від кримінальної відповідальності та інституту угод через різні правові наслідки, Верховний Суд раніше висловлював свою правову позицію у справах № 51-6922км18, № 363/2893/19, висновки якого згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню, що, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до ст. ст. 409, 412, 413 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, яку слід задовольнити, а вирок суду підлягає скасуванню з одночасним звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриттям кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 474, 284 КПК України, ст. 49 КК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 рокувідносно ОСОБА_6 - скасувати.

В затвердженні угоди від 30.05.2024 року про визнання винуватості, укладену між прокурором ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 - відмовити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: