ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 699/1429/24
провадження № 1-кп/691/198/25
УХВАЛА

Іменем України

03 липня 2025 рокум. Городище

Колегія суддів Городищенського районного суду Черкаської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконфренції), обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , законного представника особи, відносно, якої розглядається клопотання ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та особи, відносно, якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в кримінальному провадженні № 0000128, внесеного до ЄРДР 04.04.2024 року відносно ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИЛА:

В провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

У судове засідання зявилися: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_6 доставлений під вартою, захисник ОСОБА_7 , законний представник особи, відносно, якої розглядається клопотання ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , та особа, відносно, якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_5 беруть участь в судовому засіданні дисанційно.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не зявилися, подали заяви про розгляд клопотань прокурора за їх відсутності.

02.07.2025 від представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_13 надійшла заява про проведення судового засідння, яке призначене на 03.07.2025 о 10.00 без його участі, у звязку із зайнятістю в іншому судовому засіданні в Шосткинському міськрайонному суді Сумської області.

03.07.2025 прокурор в судовому засіданні підтримала, подане на електронну пошту суду клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , з тих підстав, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 закінчується 13.07.2025, але на даний час заявлені під час обрання вказаного запобіжного заходу ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України - вбивств, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю. Причетність ОСОБА_6 до вчиненого кримінального провапорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 04.04.2024 - 05.04.2024 за місцем виявлення трупа ОСОБА_14 ; допитом свідка ОСОБА_15 від 04.04.2024; допитом свідка ОСОБА_16 від 05.04.2024; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 від 05.04.2024; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 від 05.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 05.04.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 від 05.04.2024, від 23.04.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 05.04.2024; допитом свідка ОСОБА_18 від 05.04.2024, від 24.07.2024; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_19 від 05.04.2024; допитом неповнолітнього свідка ОСОБА_20 від 05.04.2024, від 22.08.2024; допитом неповнолітнього свідка ОСОБА_20 в порядку ст. 225 КК України від 29.04.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_20 від 05.04.2024; протоколом огляду від 05.04.2024 за місцем виявлення бити та мотузки; даними протоколу видачі предметів від 11.04.2024; висновком судово-медичної експертизи від 07.05.2024 № 05-5-06/119; висновком судово-медичної експертизи від 29.04.2024 № 05-5-06/118; висновком судово-медичної експертизи від 24.04.2024 № 05-5-06/110; висновком судово-медичної експертизи від 01.05.2024 № 05-5-06/114; висновком судово-медичної експертизи від 04.06.2024 № 05-5-06/160; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 04.06.2024 № СЕ-19-24/25293-БД; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 11.06.2024 № СЕ-19-24/27129-БД; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 10.06.2024 № СЕ-19-24/27140-БД; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 11.06.2024 № СЕ-19-24/36705-БД; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 10.06.2024 № СЕ-19-24/36710-БД; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 10.06.2024 № СЕ-19-24/36714-БД; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 11.06.2024 № СЕ-19-24/36709-БД; висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 13.06.2024 № СЕ-19-24/36713-БД; протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 26.04.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 29.04.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 від 26.04.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 26.04.2024; висновком судово-психіатричного експерта № 272 від 15.05.2024; висновком повторної судово-медичної експертизи від 26.07.2024 № 04-01/23; висновком додаткової судово-медичної експертизи від 21.08.2024 № 04-01/25. Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 закінчукється 13.07.2025, але на даний час заявлені під час обрання вказаного запобіжного заходу ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися та є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Кримінальне правопорушення вчинене останнім являється особливо тяжким злочином, та тягне за собою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі; непоправні наслідки, що настали у вигляді смерті неповнолітнього хлопця, та в ході досудового розслідування не здобуто будь-які дані, які вказували б на наявність у нього хвороби, яка б унеможливлювала продовження застосування відповідного запобіжного заходу. Враховуючи викладене, встановлені обставини кримінального провадження, особи обвинуваченого, свідчить про недостатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, особистої поруки, оскільки такі запобіжні заходи не забезпечать гарантій його належної процесуальної поведінки. Домашній арешт також, на думку прокурора, не може бути застосований до обвинуваченого, так як він зареєстрований та фактично проживає у сусідньому населеному пункті, що межує із населеним пунктом за місцем проживання свідків, потерпілих, та відповідно може безпосередньо або через родичів впливати на дачу останніми неправдивих показань або зміну уже наданих під час досудового розслідування показань. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011). Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 26.07.2001 у справі "Ілійков проти Болгарії", № 33977/97, п. 81 зазначив, що серйозність пред`явленого обвинувачення є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю. Європейський суд з прав людини у справі в справах "Летельє проти Франції", "І.А. проти Франції", зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє увязнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У відповідності до положень ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, з урахуванням наявних ризиків, а отже й законних підстав в розрізі вимог Глави 18 КПК України, з метою запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є надмірним чи таким, що принижує його гідність в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Системний аналіз законодавства свідчить, що рішенням про застосування запобіжного заходу суд повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, у тому числі права потерпілих осіб. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Злочин указаної категорії, вчинений проти неповнолітньої особи містить підвищену небезпеку, оскільки завдає шкоди життю особи, зазіхає на суспільну складову безпечного життя та формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій з боку суб`єктів, які їх вчиняють, Разом з цим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких соціально значимих, як життя та здоров`я особи, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний засіб забезпечення кримінального провадження, яким є запобіжний захід. Виходячи з принципів законності, справедливості, такий запобіжний захід є співмірним протиправному діянню. Посилаючись на вищенаведене просила задоволити клопотання та продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , строком на 60 діб. Не визначати розмір застави ОСОБА_6 згідно п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України у звязку з вчиненням ним злочину із застосуванням насильства та який спричинив загибель неповнолітнього.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину у вчиненному кримінальному правопорушенні за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України не визнав, та заперечив щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що ризики зазначені в клопотанні не обгрунтовані. Під вартою утримується з квітня 2024 року. До затримання проживав з батьками в АДРЕСА_1 . Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт за вказаної адресою. Зобовязується прибувати до суду на першу вимогу, недопускати в своїй поведінці ризиків, заявлених прокурором. Підтримав думку свого захисника.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою її підзахисному, оскільки воно є не обгрутованим та невмотивованим. Доказів на підтвердження ризиків, які зазначені у клопотанні, прокурором не надано. Саме клопотання таких доказів не містить, лише висловлена позиція прокурора. Кожен ризик, як зазначає практика Європейського суду з прав людини, має бути документально підтверджений. Щодо переховування та перешкоджання розгляду кримінального провадженні, то будь-яких намірів подібного в обвинуваченого не було і не має. Щодо впливу на потерпілих та свідків, будь-які заяви подібного відсутні, з боку прокурора вони не надані суду. Не погоджуються з прокурором, що саме ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження. Вина підзахисного не доведена. Просила суд, при розгляді клопотання врахувати те, що ОСОБА_6 мав постійне місце проживання, позитивно характеризується, працював, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, повязаний міцними соціальними зв`язками, а саме має батьків та сестру. Посилаючись на вищевикладене, просила в задоволенні клопотання відмовити та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт з покладенням обовязку носити електронний браслет.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , письмово висловили думку про підтримання клопотання прокурора та просили його задоволити.

Розглядаючи заявлене клопотання, колегія суддів послідовно враховує ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, положення ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, ст. 29 Конституції України, а також практику Європейського суду з прав людини, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За нормами КПК України суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим сттатею 177 цього Кодексу.

До спливу продовженого строку суд, з урахуванням частини 3 статті 331 КПК України, зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до пункту 3 статті 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Та, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальногромадянських прав та інтересів потерпілих. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 15 травня 2025 року, ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави, до 13.07.2025, що 06.04.2024 року був застосований до підозрвюваного ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси на 60 діб з утриманням останнього у Державній установі "Черкаський слідчий ізолятор", та в подальшому неодноразово продовжений.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 178 КПК України слідчий суддя, суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу зобовязаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

Суд, разом з положенням КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, п. 48 рішення "Чеботарі проти Молдови" від 13.11.2007 року), згідно якого, слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи інформації, котрі могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, суд позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими, шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій, у відповідності до закону про кримінальну відповідальність, підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи прокурора, зазначені у клопотанні та підтримані у судовому засіданні, а також не спростовані захисником та обвинуваченим, вказують на причетність ОСОБА_6 до кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Колегія суддів, врахуючи доводи, які зазначені прокурорм, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначає, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення (злочину) за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України є вірогідною та достатньою для застосування щодо ОСОБА_6 обмежувального заходу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечувальна функція, тобто, до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. "а" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Колегія суддів, погоджується з доводами клопотання, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 статті 177 КПК України, які були встановленні при обранні (продовженні) запобіжного заходу слідчим суддею, судом та стали підставою для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшились та не відпали. Продовжують існувати і на момент розгляду даного клопотання.

Суд, вирішуючи питання щодо доцільності продовження обвинуваченому терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховує, що така доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Водночас колегія суддів виходить із необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Відповідно до правової позиції, наведеної у Постанові Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі № 383/546/15-к, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права сторін у справі, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що, зокрема, метою запобіжного заходу є подальший розгляд справи судом, який повинен підтвердити або спростувати підозру, що була підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з частиною 3 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або зявилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ураховуючи, що обставини по справі з часу обрання та попередніх продовжень дії запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, вагомість наявних доказів про причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, яке являється особливо тяжким злочином та за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, непоправні наслідки, що настали у вигляді смерті неповнолітньої особи та відсутність будь-яких даних, які вказували б на наявність у нього хвороби, яка б унеможливлювала продовження застосування відповідного запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що відсутні належні гарантії, які б переважали наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду обгрунтовується тим, що останній обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України із кваліфікуючою ознакою - вчинене з особливою жорстокістю, санкція якої передбачає покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, у зв`язку з чим, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та невідворотність покарання у разі доведення його вини, можуть спонукати ОСОБА_6 переховуватися від суду або ж шляхом зловживання процесуальними правами, не з`являтися в судові засідання з метою затягування судового розгляду, а в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, ОСОБА_6 , з метою уникнення або пом`якшення відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення може впливати на потерпілих та свідків, яких він знає особисто, та спонукати їх до дачі неправдивих показань, що перешкоджатиме об`єктивному з`ясуванню обставин кримінального провадження, а тому доцільно вирішити питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, в зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу крім тримання під вартою.

Колегія суддів, не вбачає на даний час надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки бере до уваги сукупність ризиків, встановлених в ході розгляду клопотання прокурора. На даний час таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, для застосування обвинуваченому більш мякого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Відтак, колегія суддів доходить переконання, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження.

При розгляді клопотання щодо дії запобіжного заходу прокурором доведено обєктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 . Тобто, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України. Будь-яких обєктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання (продовження) підозрюваному (обвинуваченому) запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Колегією суддів не встановлено обставин, які б виключали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, такий виключає можливість перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню його від суду, тобто підстави для продовження запобіжного заходуу виді тримання під вартою не відпали.

Відповідно пунктів 1, 2 частини 4 статті 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства та загибеллю людини. Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, та те, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину, вчиненому із застосуванням насильства та який спричинив загибель неповнолітнього, колегія суддів не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, як запобіжного заходу, без можливості внесення застави.

Керуючись ст. ст. , 177, 178, 182, 183, 194, 331, 369-372, 394, 395 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора задоволити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бровахи Черкаського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , фактично проживаючого по АДРЕСА_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів - по 31.08.2025 року, включно.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначати.

Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_6 під розпис з ухвалою суду.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому ОСОБА_6 та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала, може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3