Справа № 183/3766/25
№ 1-кп/183/1692/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001125 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, не маючого освіти, не одруженого, непрацюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

07 вересня 2024 року приблизно о 23:00 водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснюючи рух в напрямку пров. Толстого по вул. Волгоградській (Холодноярської Бригади) м. Новомосковськ (Самар), в районі буд. № 332, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`ю громадян, керуючи транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, після виникнення перешкоди, у вигляді пішохода, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що переходив проїзну частину вул. Волгоградської (Холодноярської Бригади) зліва направо за напрямком руху автомобіля, та з місця події поїхав.

Своїми діями водій транспортного засобу «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер у лікарні 18.09.2024 року.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Окрім того, 07 вересня 2024 року приблизно о 23:00 водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух в темний час доби, по неосвітленій ділянці проїзної частини дороги, по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю вул. Волгоградської (Холодноярської Бригади) в напрямку пров. Толстого у м. Новомосковськ (Самар), Дніпропетровської області, проїзна частина якої має по одній смузі для руху в кожному напрямку.

Під час руху поблизу буд. No 332 по вул. Волгорадській (Холодноярської Бригади), м. Новомосковськ (Самар), водій ОСОБА_3 у порушення п.12.3 Правил дорожнього руху України скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який переходив проїзну частину вул. Волгоградської (Холодноярської Бригади) зліва направо за напрямком руху автомобіля, спричинивши тілесні ушкодження останньому, чим призвів його до безпорадного стану та позбавив можливості вжити заходів до самозбереження, після чого, в порушення вимог п. 2.10 а), г) та д) Правил дорожнього руху України, розуміючи, що вчиненими ним діями поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, нехтуючи своїми правовими обов`язками та маючи реальну можливість надати потерпілому допомогу і доставити його в медичну установу, заходів для надання медичної допомоги потерпілому чи виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, не повідомивши про дану дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, з місця події зник на своєму автомобілі, залишивши потерпілого на узбіччі проїзної частини вул. Волгоградської (Холодноярської Бригади), м. Новомосковськ (Самар) Дніпропетровської області в небезпечному для життя стані.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 3 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинили смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював, повністю їх підтвердив, пояснив, що дійсно вчинив описані кримінальні правопорушення. В скоєному щиро кається, добровільно відшкодував потерпілій завдану шкоду, просив його суворо не карати, так як на утриманні має п`ятьох неповнолітніх дітей та матір похилого віку.

Потерпіла ОСОБА_8 , в судовому засіданні 16.06.2025 року просила призначити обвинуваченому не суворе покарання, що не пов`язане з позбавленням волі, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 щиро каявся, просив пробачення, відшкодував матеріальні та моральні збитки в повному обсязі, претензій майнового характеру до обвинуваченого не має.

В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних правопорушень:

- порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого і його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України;

- завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинили смерть потерпілого і його дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 135 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність .

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, на обліку у лікаря фтизіатра, нарколога, психіатра не перебуває, при цьому перебуває на обліку у лікаря кардіолога, за місцем проживання згідно довідки голови квартального комітету від 23.03.2025 року характеризується позитивно як доброзичливий сусід та турботливий батько, раніше не судимий, добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі потерпілій ОСОБА_8 , має на утриманні п`ять неповнолітніх дітей від незареєстрованого шлюбу, та матір похилого віку.

Суд також враховує позицію потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому не суворе покарання, яке б не було пов`язане з його реальним відбуванням у місцях позбавлення волі, однак суд зауважує, що наявність факту відшкодування обвинуваченим потерпілій в повному обсязі завданої шкоди і відсутність претензій до нього будь-якого характеру у останньої, не має вирішального значення при призначенні ОСОБА_3 покарання, з огляду на суспільну небезпеку інкримінованих обвинуваченому діянь.

Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_3 скоїв тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспортну та тяжкий злочин проти життя і здоров`я особи. Також суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом. Так, згідно з обліковими даними Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, зокрема за 2024 рік двічі (за ч. 5 ст. 126 КУпАП; за ч. 2 ст. 126 КУпАП), вказане свідчить про те, що такою поведінкою, він демонструє відверте нехтування встановленими законами України суспільними правилами поведінки.

Крім того, гр. ОСОБА_3 після вчинення кримінальних правопорушень, тривалий час, а саме з 14.10.2024 по 21.03.2025 перебував у розшуку, і якого 21.03.2025 року було затримано на підставі ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.10.2024 року.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених злочинів, конкретним їх обставинам, даним про особу обвинуваченого.

Відповідно до ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Суд враховує, що ОСОБА_3 вину у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся, добровільно відшкодував потерпілій завдані збитки, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що судом визнано, як обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 66 КК України, та судом не було встановлено обставин, які в силу вимог ст. 67 КК України, його обтяжують.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, з урахуванням вимог ст.69-1 КК України, враховує, що призначення покарання у виді позбавленням волі буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого.

Суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання на рівні мінімальних меж, передбачених санкціями зазначених статей не сприятиме достатньою мірою виправленню обвинуваченого ОСОБА_3 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначене судом покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним їх обставинам, відомостям про особу обвинуваченого та виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню були проведені судові експертизи, вартість яких підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 370, 371, 373, 374, 376, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України, ч.3 ст.135 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

- за ч.3 ст.135 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання 21.03.2025 року.

На підставі ч. 5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання період його попереднього ув`язнення з 21 березня 2025 року по день набрання вироком суду законної сили включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Скасувати арешт майна, накладений 12.09.2024 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на транспортний засіб марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази по кримінальному провадженню:

- транспортний засіб марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на території Новомосковського (Самарівського) РВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м.Самар (Новомосковськ), вул. М. Головка, 19 повернути власнику.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи:

№ СЕ-19/104-24/36622-ТР в сумі 6058 гривень 24 копійок;

№ КСЕ-19/121-24/28290 в сумі 12734 гривень 40 копійок;

№ СЕ-19/104-24/12625-Д в сумі 2387 гривень 74 копійок;

№ СЕ-19/104-24/36635-ІТ в сумі 3029 гривень 12 копійок;

що в загальній сумі становить 24209 гривень 50 копійок.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду, через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1