Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2025 року м. Рівне

Справа № 161/17454/20

Провадження № 11-кп/4815/132/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 з відповідними змінами і доповненнями та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 з відповідними доповненнями на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001916 від 28 травня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр. України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого майстром хімчистки «Луцьк-Бокс, 76», судимого - 16.10.2019 Луцьким міськрайонний судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік (ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.10.2020 звільнений від відбуття призначеного покарання вироком Луцького міськрайонного суду від 16.10.2019, у зв`язку з закінченням іспитового строку)

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 в дохід держави 817 грн. 25 коп. судових витрат у справі за проведення судової товарознавчої експертизи.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбуття покарання, термін його попереднього ув`язнення з 25.09.2020 року по 03.11.2020 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_6 , повторно, 24 травня 2020 року, приблизно о 09.00 год., перебуваючи біля будинку №10 по вул. Кравчука м. Луцька, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_9 марки «Хіаомі» моделі «Redmi 8» серійний номер НОМЕР_1 ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 блакитного кольору, вартістю, згідно судової товарознавчої експертизи №638 від 17.09.2020 - 2866,33 грн, що був у силіконовому чохлі, вартістю, згідно зазначеного висновку експертизи - 63,33 грн, з захисним склом вартістю 100 грн, та з сім-картою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 3029,66 грн.

В поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

На переконання прокурора, суд формально у вироку вказав на врахування при призначенні покарання обвинуваченому тяжкості злочину, однак не надав належної оцінки обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 вчинено інкриміноване кримінальне правопорушення повторно під час іспитового строку, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, хоча на час ухвалення вироку ухвалою звільнений від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, яка не скасована, однак, на думку прокурора, не спростовує того факту, що новий злочин вчинений в період іспитового строку і остаточне покарання слід було призначити за сукупністю вироків.

Вважає, що важливим є належне врахування тієї обставини, що ОСОБА_6 після вчинення злочину 24.05.2020 року по дату ухвалення вироку суду 07.02.2024 року жодних заходів щодо відшкодування потерпілій завданого збитку не вчинив, не намагався усунути заподіяну ним шкоду, вину у вчиненому не визнав.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року відносно ОСОБА_6 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008) та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 16.10.2019 року у виді позбавлення волі строком 3 місяці, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. В решті вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2024 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Захисник ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що суд визнав, що ОСОБА_6 заволодів телефоном потерпілої ОСОБА_9 без допиту самої потерпілої та належних, допустимих доказів. Не надано оцінки доказам захисту.

В основу вироку суду покладено допит та проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 , який помер. Інші свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не були учасниками події, тому їх покази не підтверджують самої події, а підтверджують проведення слідчих дій під час досудового розслідування.

Вважає, що проведення слідчої дії впізнання 17.07.2020 року здійснено з порушенням вимог КПК України, зокрема, ч.1 ст. 228 КПК України, порушено право на захист обвинуваченого, оскільки слідчим залучено адвоката ОСОБА_15 , поряд з тим, що договір між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено ще 22.06.2020 року, про що слідчому було надано підтверджуючі документи.

Зазначає, що посилання суду на переховування ОСОБА_6 не підтверджено жодними доказами та є сумнівними.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду від 07.02.2024 року відносно ОСОБА_6 скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначає, що Луцький міськрайонний суд, ухвалюючи вирок від 07.02.2024 року стосовно ОСОБА_6 не зарахував у строк відбування покарання строк перебування обвинуваченого під цілодобовим домашнім арештом за правилами ч.7 ст.72 КК України, чим допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки при ухваленні вироку від 07.02.2024 року щодо ОСОБА_6 взяв за основу показання свідка ОСОБА_10 , викладені у протоколі допиту зазначеної особи під час досудового розслідування.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду від 07.02.2024 року відносно ОСОБА_6 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 16.10.2019 року у виді позбавлення волі строком 3 місяці, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

У строк покарання ОСОБА_6 зарахувати строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 03.11.2020 року по 24.04.2021 року, виходячи із передбаченого ч.ч.1, 7 ст. 72 КК України співвідношення, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

З мотивувальної частини вироку Луцького міськрайонного суду від 07.02.2024 року виключити вказівку про посилання на показання свідка ОСОБА_10 , викладені у протоколі його допиту під час досудового розслідування. В решті вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2024 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

30 травня 2025 року прокурором подано зміни і доповнення до апеляційної скарги, в яких вказує, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.2 ст. 190 КК України, вчинено останнім 24 травня 2020 року.

Відповідно до ст. 12 КК України інкримінований ОСОБА_6 злочин є нетяжким. Перебіг давності не зупинявся і не переривався у даному кримінальному провадженні.

Вважає, що наявні підстави для визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та на підставі ст. 49, ч.5 ст.74 КК України звільнення його від покарання без визначення його виду і розміру.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду від 07.02.2024 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання. Звільнити ОСОБА_6 на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України від покарання за ч.2 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008) у зв`язку із закінченням строків давності.

В поданих доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що копія квитанції та коробка з телефону, які надані ОСОБА_9 не містять даних про те, що вони належали ОСОБА_9 . Докази поновлення сім картки, які надавала потерпіла, не відповідають протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 16.10.2020 року, і, взагалі, суд, посилаючись на дані цього протоколу не звернув належної уваги на зазначену потерпілою адресу місця події і адресу, де знаходився телефон відповідно до даного протоколу.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду від 07.02.20204 року відносно ОСОБА_6 скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діяння ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Судом апеляційної інстанції вживались всі можливі заходи щодо повідомлення потерпілої ОСОБА_9 про місце, дату і час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, однак остання в судове засідання не з`явилась, тому колегія суддів, з врахуванням думки учасників судового провадження та встановленням останньої відомої інформації для сторони обвинувачення щодо перебування потерпілої за кордоном, що підтверджується наявною в матеріалах кримінального провадження її заявою, поданою суду першої інстанції, по даний час, прийшла до висновку про розгляд апеляційних скарг на оскаржений вирок у відсутність потерпілої ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з відповідними змінами і доповненнями і заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, з відповідними доповненнями, захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора зі змінами і доповненнями, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора зі змінами і доповненнями підлягає до задоволення частково, а апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого з доповненнями не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, що відповідає кваліфікації за ч.2 ст. 190 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.

При цьому судом повно та всебічно у судовому засіданні були перевірені доводи сторони захисту щодо відсутності в діянні ОСОБА_6 складу інкримінованого кримінального правопорушення. Ці доводи судом першої інстанції обґрунтовано визнані такими, що не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у провадженні, які змістовно наведені у вироку та яким суд першої інстанції дав належну оцінку у їх сукупності.

Так, наявність в діях ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, незважаючи на заперечення ним своєї вини (як вказав в судовому засіданні обвинувачений, жодних неправомірних дій відносно потерпілої та її майна він не вчиняв, а телефон 24.05.2020 року придбав у невідомих чоловіків за 500 грн. і попросив ОСОБА_16 здати в ломбард, а отримані кошти витратив на розваги), підтверджуються, зокрема, наступними доказами:

-письмою заявою ОСОБА_9 щодо підтримання нею зміненого прокурором обвинувачення щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України;

-даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.05.2020 року щодо повідомлення потерпілою ОСОБА_9 про те, що 24.05.2020 приблизно о 9.00 год. невідома особа, перебуваючи в АДРЕСА_2 , шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволоділа належним їй мобільним телефоном, з чохлом та у захисному склі, а також з сім-карткою;

-копією квитанції та коробкою з телефону (з зазначеними на ній ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 ), наданих потерпілою ОСОБА_9 щодо придбання 13.03.2020 мобільного телефону марки «Хіаомі» моделі «Redmi 8» з стартовим пакетом та володіння і користування потерпілою;

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17.07.2020 щодо впізнання потерпілою ОСОБА_9 (в присутності двох понятих та захисника), попередньо вказавши за якими ознаками зможе впізнати особу, ОСОБА_6 , як такого, що вчинив кримінальне правопорушення відносно неї при встановлених судом обставинах 24.05.2020 (судом враховано, що при цьому, жодних зауважень ні від кого з учасників, в тому числі і від самого ОСОБА_6 або ж його захисника не надходило), які узгоджуються з показаннями свідка (понятої) ОСОБА_11 .

Судом вірно взято до уваги показання свідків, які опосередковано підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_6 , його бажання та намагання створити штучні докази своєї невинуватості та, як наслідок, уникнути відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення. А саме: показання свідка ОСОБА_17 щодо ствердження здачі ним на прохання ОСОБА_6 мобільного телефону в ломбард; свідка ОСОБА_12 щодо прохання ОСОБА_6 у ОСОБА_17 паспорта для здачі у ломбард мобільного телефону, куди разом і зайшли, а також ствердження свідком, що бачив мобільний телефон, який здавався у ОСОБА_6 , який відрізнявся від того, що завжди був у нього; свідка ОСОБА_13 щодо прохання ОСОБА_6 підтвердити свою присутність при придбанні ОСОБА_6 у двох незнайомих чоловіків мобільного телефону і здачі його в ломбард, який показав, що не був присутній при зазначених обставинах.

Крім того, судом взято до уваги дані протоколу проведення слідчого експерименту від 21.07.2020 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_10 (дослідивши безпосередньо в ході судового розгляду додаток до даного протоколу - носій інформації, на який було зафіксовано хід його проведення), який розповів про обставини вчинення відносно потерпілої ОСОБА_9 кримінального правопорушення (вказав на місце), детально описав усі події, в тому числі дії особи щодо заволодіння мобільним телефоном потерпілої, які узгоджуються з наведеними у вироку показаннями свідка ОСОБА_14 .

Доводи прокурора щодо недопустимості як доказу, визнаного судом першої інстанції належним і допустимим та взятого до уваги при ухваленні оскарженого вироку, протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 12.06.2020 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи положення ст. 23 КПК України щодо безпосередності дослідження судом доказів та положення ст. 86 КПК України щодо допустимості доказів, є слушними. Суд безпідставно визнав посилання сторони захисту щодо недопустимості даного доказу такими, що не заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції при обґрунтуванні висновків щодо доведеності вини обвинуваченого вірно взято до уваги дані протоколу огляду від 17.10.2020 щодо зафіксованої інформації про вхідні, вихідні телефонні з`єднання по абонентському номеру № НОМЕР_4 .

Також судом не залишено без уваги дані висновку експерта №638 від 17.09.2020 щодо ринкової вартості мобільного телефону марки «Хіаомі» моделі «Redmi 8» серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , яка станом на 24.05.2020 могла складати 2866,33 грн. та ринкової вартості силіконового чохла до мобільного телефону марки «Хіаомі» моделі «Redmi 8» станом на 24.05.2020 ? 63,33 грн.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, оскільки зазначені докази у своїй сукупності і взаємозв`язку містять достатньо відомостей, які поза розумним сумнівом вказують, що ОСОБА_6 , повторно, 24 травня 2020 року при встановлених судом обставинах, заволодів мобільним телефоном ОСОБА_9 шляхом обману, вчинивши кримінальне правопорушення, відповідальність за яке, з врахуванням вимог ст. 5 КК України передбачена ч.2 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008).

Що стосується доводів сторони захисту щодо відсутності у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, які були предметом оцінки і судом першої інстанції і визнані такими, що не заслуговують на увагу з наведенням відповідного мотивування у вироку, на переконання колегії суддів не знайшли свого підтвердження і під час апеляційного перегляду вироку суду.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального закону щодо призначення покарання та у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України обґрунтовано мотивував свій висновок врахуванням ступеня тяжкості злочину, який є нетяжким, даними про особу обвинуваченого, який не розкаявся у вчиненому, завдані збитки потерпілій не відшкодував, раніше судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину, позиції потерпілої, яка щодо покарання у заяві поклалася на розсуд суду, відсутності обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, прийшов до переконливого висновку про необхідність і достатність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст. 190 КК України в редакції Закону від 15.04.2008 року в умовах ізоляції від суспільства на строк 1 рік без застосування вимог ст. 71 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про м`якість призначеного судом покарання є необґрунтованими. При цьому є слушними доводи прокурора щодо підставності зарахування ОСОБА_6 у строк покарання, призначеного судом першої інстанції, терміну його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 03.11.2020 по 24.04.2021 відповідно до ч.ч.1, 7 ст. 72 КК України у співвідношенні - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Разом з тим, ОСОБА_6 визнаний винним за ч.2 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), санкція якої передбачає найтяжке покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином, який відноситься до категорії нетяжких.

При цьому згідно із змістом п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п.2 цієї частини.

Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності становлять п`ять років і у вказаному кримінальному провадженні з урахуванням вчинення злочину, подія якого мали місце 24 травня 2020 року станом на дату розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції закінчилися, беручи до уваги, що вказаний строк не переривався і не зупинявся.

Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку з чим необхідна згода на звільнення особи від кримінальної відповідальності, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч.5 ст. 74 КК України.

Від ОСОБА_6 та його захисника клопотань про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК України не надходило.

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторона захисту, зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 висловили позицію про скасування вироку і закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи судову практику ВС, висловлену у постанові Касаційного кримінального суду ВС від 19.03.2024 року (справа 756/3924/20, провадження № 51-5550км23), не вдаючись до внесення змін у вирок суду щодо застосування ст. 72 КК України у даному випадку, вимоги п.4 ч.1 ст. 408 КПК України, вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції, звільнивши ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч.2 ст. 190 КК України згідно ч.5 ст. 74 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, в решті вирок суду залишити без змін.

Відповідно, з наведених підстав, на переконання колегії суддів, апеляційна скарга прокурора з врахуванням змін і доповнень підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого, з поданими доповненнями, не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_8 з відповідними змінами і доповненнями задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України змінити.

ЗвільнитиОСОБА_6 від призначеного покарання за ч.2 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008) за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2024 року згідно ч.5 ст. 74 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 з відповідними доповненнями залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3