ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-сс/818/895/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування тримання під вартою підозрюваному
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора на ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 03.07.2025, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого, погоджене прокурором, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб з моменту взяття його під варту на підставі цієї ухвали, у межах строку досудового розслідування, з визначенням застави у розмірі 40 (сорок) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Строк тримання під вартою вирішено відраховувати з 09 год. 00 хв. 03.07.2025.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 27.08.2025.

Зобов`язано орган досудового розслідування негайно повідомити про тримання ОСОБА_7 під вартою його близьких родичів, членів сім`ї або інших осіб за вибором підозрюваного у порядку, передбаченому ст.ст.111, 112 КПК України.

Вимоги апеляційних скарг, з узагальненими доводами осіб, які їх подали.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнив, в якій міститься прохання про скасування ухвали і постановлення нової, якою він просить відмовити у застосуванні запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що в діях підозрюваного відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України, що було залишено без уваги слідчим суддею.

Вказує, що внаслідок сумнівної кваліфікації дій ОСОБА_7 у даному випадку відсутня обґрунтована підозра у вчинення тяжкого кримінального правопорушення.

Таким чином, захисник вважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, оскільки не були об`єктивно з`ясовані обставини справи, не надано оцінку доводам та доказам сторони захисту, які свідчать про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Крім того, з апеляційною скаргою звернувся прокурор ОСОБА_6 , який просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого, обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Посилається на обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри та наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Просить звернути увагу на те, що слідчий суддя, виклавши у мотивувальній частині ухвали висновок про можливість забезпечення виконання обов`язків підозрюваного шляхом застави у розмірах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, попри його характеристики, стаж служби в оперативних підрозділах та тяжкі наслідки злочину у вигляді смерті потерпілого, не навів жодного обґрунтування такого твердження.

Робить висновок, що внаслідок цього були застосовані положення ч.3 ст.183 КПК України, які не підлягають застосуванню до наявних правовідносин, натомість не були застосовані положення ч.4 ст.183 КПК України, які підлягають застосуванню, а відтак має бути обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Під час розгляду апеляційної скарги просить врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.04.2025 у справі №646/1709/23.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду були присутні підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити. При цьому, вказані учасники заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Захисник наголосив на тому, що у клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий, за погодженням з прокурором, не заперечували проти визначення ОСОБА_7 застави з покладенням на останнього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України (а.с.5). Крім того, під час розгляду зазначеного клопотання прокурор також не заперечував проти визначення підозрюваному застави.

Прокурор ОСОБА_6 брав участь у судовому засіданні за допомогою відеоконференції та підтримав свою апеляційну скаргу. Разом з цим, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника та прокурора, думку підозрюваного, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що слідчими в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000056 від 15.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135, ч.3 ст.365, ч.3 ст.367 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , обіймаючи посаду оперуповноваженого оперативного відділу державної установи «Харківський слідчий ізолятор», будучи працівником правоохоронного органу, тобто службовою особою, діючи всупереч вимогам ст.ст.19, 21, 28, 29 Конституції України, ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про попереднє ув`язнення», Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України та посадової інструкції оперуповноваженого оперативного відділу ДУ «Харківський слідчий ізолятор», умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, а саме 14.04.2025 по завершенню робочої зміни склав рапорт про переведення ув`язненого ОСОБА_9 до камерного приміщення, в якому утримувалися слідчо-заарештований ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_10 , не здійснив контроль за оперативною обстановкою на закріплених об`єктах оперативного обслуговування та не забезпечив належний стан правопорядку на них, внаслідок чого засуджений ОСОБА_10 спричинив ув`язненому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до загибелі останнього.

27.06.2025 оперуповноваженому оперативного відділу державної установи «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.

Враховуючи це, 30.06.2025 до Салтівського районного суду м.Харкова надійшло клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000056 від 15.04.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України, зпосиланням на тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється останній, та наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий послалася на: письмові докази у кримінальному провадженні, а також інші, зібрані відповідно до вимог КПК України, належні та допустимі докази у їх сукупності, зокрема: показання свідка ОСОБА_10 , матеріали службового розслідування, дані з камер відеоспостереження, встановлених на території ДУ «Харківський слідчий ізолятор», а також інші матеріали кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Поряд з цим, слідчий суддя зазначив, що ризики, передбачені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на його переконання, стороною обвинувачення недоведені, з тих підстав, які викладені у клопотанні.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та існування ризиків, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, який має дві вищі освіти, неодружений, на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду оперуповноваженого оперативного відділу державної установи «Харківський слідчий ізолятор», на теперішній час працює на посаді інспектора відділу режиму та охорони державної установи «Харківський слідчий ізолятор», раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, протягом усього часу досудового розслідування та судового розгляду даного клопотання не ухилявся від органів слідства чи суду, з`являвся на всі виклики, зафіксованих фактів порушення ним процесуальних обов`язків не має, то у даному випадку відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 має намір переховуватися або ухилятися від правосуддя.

Поряд з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора щодо наявності ризику, який полягає у тому, що підозрюваний буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки у клопотанні та апеляційній скарзі неконкретизовано та необґрунтовано, яким чином підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню, тобто вказаний ризик є припущення сторони

обвинувачення.

Спроможність підозрюваного вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме, з мотивів помсти, вчинити стосовно свідків кримінальне правопорушення, які викривають його у вчиненні злочину, не ґрунтується на попередній поведінці підозрюваного та не підтверджується матеріалами провадження. Так, надані матеріали кримінального провадження до теперішнього часу не містять заяв свідків про побоювання впливу зі сторони підозрюваного.

Разом з цим, колегія суддів вважає наявними ризики, передбачені п.п.2, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час органом досудового розслідування вживаються заходи, направлені на вилучення та дослідження доказів, при цьому, попри наявність процесуального статусу, підозрюваний продовжує працювати у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», відтак має таку реальну можливість.

Враховуючи, що ризик впливу на свідків та інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_7 має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу підозрюваного на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Крім того, існує ймовірність того, що підозрюваний може здійснювати вплив на осіб з кола спецконтингенту, які допитані як свідки, та з якими планується проведення допиту.

Крім того, слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, але, враховуючи вищевикладене, було зроблено вмотивований висновок про те, що обґрунтованість підозри у вчиненні злочину на даному етапі розслідування не дозволяє застосувати до підозрюваного інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

При цьому, згідно з ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Ключовими моментами зазначених положень є те, що у слідчого судді, суду є можливість за певних підстав та обставин, визначених ст.ст.177, 178 КПК України, застосувати заставу як альтернативний запобіжний захід.

У даному випадку слідчий суддя, відповідно до вимог ст.182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, наявності ризиків, передбачених п.п.2, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, та недоведеності ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, вважав за можливе застосувати до підозрюваного заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 121 120 грн. (3 028 х 40 = 121 120 грн.), яка, на його переконання, здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України.

Враховуючи викладене, а також те, що за ОСОБА_7 було внесено заставу (а.с.132), останній з`явився до апеляційного суду за першим викликом, відомостей про зафіксовані факти порушення ним процесуальних обов`язків матеріали справи не містять, а слідчий у своєму клопотанні про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою вважав за можливе застосувати до підозрюваного заставу, з покладенням на останнього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України (а.с.5), то з таким висновком погоджується і апеляційний суд.

У зв`язку з викладеним, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України, а саме в перевищенні службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого та особи, яка його вчинила, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Оцінюючи доводи захисника щодо відсутності доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, колегія суддів зазначає, що на даній стадії кримінального провадження не вирішується питання щодо наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України, а лише встановлюється наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

З огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, слідчий суддя лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає, чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування, та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_11 , виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, з огляду на обставини кримінального правопорушення, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційних скаргах не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки слідчого судді щодо необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави щодо ОСОБА_7 та не вбачається підстав для абсолютного скасування запобіжного заходу, як це просить захисник, або скасування застави, як просить прокурор.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання з визначенням застави стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданих апеляційних скарг.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави щодо підозрюваного ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 03.07.2025 про застосування щодо підозрюваного за ч.3 ст.365 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 27.08.2025 включно, з визначенням застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4