Справа № 344/8910/25
Провадження № 1-кп/344/1001/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з: ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у м. Харцизьк, Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, раніше судимий вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2024 за ч. 2 ст. 111 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.7 ст.111-1, ч.1 ст.258-3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , будучи громадянином України прийняв добровільну участь в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, наданні таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брав участь у терористичній організації.

Вказане кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, громадянин України ОСОБА_6 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, 27.09.2023 року, діючи умисно, усвідомлюючи свої незаконні дії, без будь-якого фізичного примусу та морального тиску, зібрав особисті речі та добровільно прибув до військового комісаріату розташованого на тимчасово-окупованій території за адресою: Донецька область, місто Харцизьк та був зарахований для подальшого проходження т.зв. «військової служби» у підрозділах НЗФ т.зв. «ДНР», створених, підпорядкованих, фінансованих російською федерацією, а саме був зарахований до т. зв. «2 батальйону НОМЕР_1 окремого стрілецького полку», що входить до складу військової частини № НОМЕР_2 ЗС РФ, яка дислокується у місті Донецьку, яке повністю підконтрольне та кероване збройними силами РФ.

У подальшому, 30.09.2023 року ОСОБА_6 після зарахування до вищевказаного підрозділу був призначений на посаду «навідника» кулеметного відділення взводу вогневої підтримки з військовим званням рядовий та позивним « ОСОБА_7 ». При цьому ОСОБА_6 видано автомат АК-74 № НОМЕР_3 , комплект військової форми зразка «моноліт», чотири магазини до автомата з бойовими набоями, загальною кількістю понад 240 шт. та РПГ-7.

У період з 30.09.2023 року по 15.02.2024 рік ОСОБА_6 у складі т.зв. «2 батальйону НОМЕР_1 окремого стрілецького полку», що входить до військової частини № НОМЕР_2 ЗС РФ, перебував на позиціях у районі населеного пункту Зайцеве Донецької області.

Під час перебування ОСОБА_6 на вищевказаних бойових позиціях останній з використанням виданої вогнепальної зброї для здійснення збройного опору військовослужбовцям ЗС України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні ООС, здійснював охорону займаних об`єктів.

12 березня 2024 року ОСОБА_6 був переведений в розпорядження т.зв. « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 1 армійського корпусу ДНР (в/ч НОМЕР_4 ), з метою виконання бойового завдання в район Авдіївського коксохімічного заводу, що розташований поруч міста Авдіївка Донецької області.

Громадянин України ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, добровільно брав участь у незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, надав таким формуванням допомогу у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, з метою виконання загального плану захоплення території України, із закріпленою зброю та боєкомплектом, керуючись статутами збройних сил російської федерації та т.зв. «днр», здійснював підривну діяльність проти України.

13 березня 2024 року, під час виконання бойового завдання ОСОБА_6 на околицях населеного пункту Орлівка Донецької області він був взятий в полон військовослужбовцями 3С України.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Також громадянин України ОСОБА_6 , 27 вересня 2023 року, діючи умисно, усвідомлюючи свої незаконні дії, без будь-якого фізичного примусу та морального тиску, зібрав особисті речі та добровільно прибув до військового комісаріату розташованого на тимчасово-окупованій території за адресою: Донецька область, місто Харцизьк та був зарахований для подальшого проходження т. зв. «військової служби» у підрозділах нзф т. зв. «днр», створених, підпорядкованих, фінансованих російською федерацією, а саме був зарахований до т.зв. «2 батальйону НОМЕР_1 окремого стрілецького полку», що входить до складу військової частини № НОМЕР_2 ЗС РФ, яка дислокується у АДРЕСА_2 , яке повністю підконтрольне та кероване збройними силами РФ.

У подальшому, 30.09.2023 року ОСОБА_6 після зарахування до вищевказаного підрозділу був призначений на посаду «навідника» кулеметного відділенні взводу вогневої підтримки з військовим званням рядовий та позивним « ОСОБА_7 ». При цьому ОСОБА_6 видано автомат АК-74 № НОМЕР_3 , комплект військової форми зразка моноліт, чотири магазини до автомата з бойовими набоями, загальною кількістю понад 240 шт. та РПГ-7.

У період з 30.09.2023 року по 15.02.2024 рік ОСОБА_6 у складі т.зв. «2 батальйону НОМЕР_1 окремого стрілецького полку», що входить до військової частини № НОМЕР_2 ЗС РФ, перебував на позиціях у районі населеного пункту Зайцеве Донецької області.

12 березня 2024 року ОСОБА_6 був переведений в розпорядження т.зв. « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 1 армійського корпусу ДНР (в/ч НОМЕР_4 ), з метою виконання бойового завдання в район Авдіївського коксохімічного заводу, що розташований поруч міста Авдіївка Донецької області.

13 березня 2024 року під час виконання бойового завдання ОСОБА_6 на околицях н.п. Орлівка Донецької області він був взятий в полон військовослужбовцями 3С України.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.258-3 КК України.

Злочинну діяльність ОСОБА_6 припинено 13 березня 2024 року військовослужбовцями Збройних Сил України районі н.п. Орлівка Донецької області шляхом взяття в полон.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів та надав суду показання, що дійсно за обставин, які зазначені в обвинувальному акті прийняв добровільну участь в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території та із закріпленою зброю та боєкомплектом, виконував обов`язки «навідника» кулеметного відділення взводу вогневої підтримки з військовим званням рядовий та позивним « ОСОБА_7 ». У період з 30.09.2023 року по 15.02.2024 рік ОСОБА_6 у складі т.зв. «2 батальйону НОМЕР_1 окремого стрілецького полку», що входить до військової частини № НОМЕР_2 ЗС РФ, перебував на позиціях у районі населеного пункту Зайцеве Донецької області, згодом 12 березня 2024 року ОСОБА_6 був переведений в розпорядження т.зв. « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 1 армійського корпусу ДНР (в/ч НОМЕР_4 ), з метою виконання бойового завдання в район Авдіївського коксохімічного заводу, що розташований поруч міста Авдіївка Донецької області. Повідомив, що надав зазначеним незаконним формуванням формуванням допомогу у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України а також взяв участь у терористичній організації.

Додатково зазначив, що на даний момент переосмислив своє ставлення до збройної агресії Російської Федерації проти України та вважає її неправомірною.

З матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається, просить не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом.

Вислухавши думки учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_6 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.7 ст.111-1 КК України, як добровільна участь громадянина України в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, наданні таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та ч.1 ст.258-3 КК України як участь у терористичній організації.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.7 ст.111-1 КК України та ч.1 ст.258-3 КК України, відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими злочинами, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, позитивно характеризується за місцем відбування покарання та є особою молодого віку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочинів з використанням умов воєнного стану.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому остаточне покарання з застосуванням вимог ч.1,3,4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді п`ятнадцяти років років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк п`ятнадцять років та з конфіскацією майна, думку обвинуваченого та його захисника, які просили призначити ОСОБА_6 найбільш м`яке з можливих покарань, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.7 ст.111-1 КК України та ч.1 ст.258-3 КК України слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій даних статей і призначити зазначені в санкціях вказаних статей додаткові покарання та на підставі ч.1,3 ст.70 КК України слід призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим з приєднанням додаткових покарань.

У той же час судом встановлено, що вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року, що набрав законної сили 11.10.2024 року, ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.111 КК України, до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна. Як видно з вказаного вироку інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення вчинене ним до ухвалення вироку, а отже остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.7 ст.111-1 КК України та ч.1 ст.258-3 КК України і призначити йому покарання:

за ч.7 ст.111-1 КК України - 12 (дванадцять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування на строк п`ятнадцять років та з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності.

за ч.1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності.

Відповідно до ч.1,3 ст.70 КК України призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування на строк п`ятнадцять років та з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, з врахуванням вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування на строк 15(п`ятнадцять) років та з конфіскацією всього майна, що перебуває у його власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту набрання даним вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання, частково відбуте ним покарання за попереднім вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року, а саме з 11.10.2024 року і до вступу цього вироку в законну силу.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору в день його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч. 2 ст.394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя: ОСОБА_1