Справа № 445/165/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1354/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відео конференції апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 05 травня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000012 від 17.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 36-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_6 ,

встановила :

Ухвалою слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 05 травня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого Золочівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває у власності ОСОБА_6 .

На вказану ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу у якій просить ухвалу слідчого судді скасувати; постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що слідчим суддею не взято до уваги подані нею документи про те, що у неї нема правових підстав на володіння і розпорядження даним житловим будинком, у якому вона лише зареєстрована.

Вказує, що розгляд клопотання слідчого відбувся без її участі, незважаючи на те, що нею було скеровано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із її зайнятістю в іншому судовому засіданні, чим її було позбавлено права на захист.

Зазначає, що слідчим суддею було взято до уваги матеріали, надані органом досудового розслідування, без перевірки її речового права не вказаний будинок, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність перешкод для накладення арешту на будинок.

Звертає увагу, що відомості з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №420413930 від 31.03.2025, відповідно до яких вона є власником нерухомого майна будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на сьогодні неактуальні.

Вказує, що у Державному реєстрі Іпотек інформація про вказаний будинок на сьогодні відсутня, водночас будинок не перебуває і у її власності, оскільки формально нею не завершено процедуру оформлення права власності на будинок.

Стверджує, що накладення арешту на будинок буде перешкоджати у набутті нею права власності і володіння таким будинком, а також неможливості зняття арешту на будинок після завершення розгляду судового позову до КБ «Приват Банк» про витребування оригіналів первинних документів на будинок.

У судовому засіданні ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримала та просила таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді, позицію учасників процесу, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно з клопотанням, у провадженні СВ Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 17 січня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, а саме: у зловживанні своїми повноваженнями оцінювачем з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки.

Санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, у вчиненні якого повідомлено про підозру ОСОБА_6 , передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

В ході досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні встановлено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 , а саме: внаслідок зловживання нею своїми обов`язками як оцінювача, завищено вартість екскаватора-навантажувача JCB 4СХ 2006 року випуску, що спричинило місцевому бюджету збитків на суму 688 210 грн., що відповідно до частини 4 примітки до статті 364 КК України є тяжкими наслідками.

28 квітня 2025 року старший слідчий СВ Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Золочівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на належне ОСОБА_6 на праві власності майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи вказане клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно з метою з метою конфіскації майна як виду покарання.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

Щодо доводів апелянта про відсутність у неї права власності на нерухоме майно та неможливості накладення арешту, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

За своєю правовою природою арешт у межах кримінального провадження є публічно-правовим обтяженням, що встановлюється на підставі та в порядку, передбаченому КПК та має на меті, серед іншого, забезпечити можливу конфіскації майна як виду покарання. Такий захід застосовується для недопущення відчуження або іншого розпорядження майном, що може ускладнити або унеможливити його використання у межах кримінального провадження. Таким чином, накладення арешту слугує інструментом охорони публічного інтересу збереження майна у стані, придатному до подальшого процесуального використання.

Матеріали провадження містять належні та допустимі докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності ОСОБА_6 . Зокрема, такий висновок підтверджується інформацією, наявною в офіційних державних реєстрах Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, що підтверджується наявними у матеріалах справи інформаційними довідками та витягами з вказаних реєстрів.

З огляду на визнання права власності апелянтом на зазначене нерухоме майно, таке майно є об`єктом, до якого можуть бути застосовані заходи забезпечення кримінального провадження. Враховуючи наявність публічного інтересу у збереженні активу для можливого звернення стягнення, накладення арешту судом першої інстанції було як обґрунтованим, так і необхідним.

Доводи ОСОБА_6 щодо неможливості здійснення певних реєстраційних дій, пов`язаних із оформленням прав на вказане майно, не впливають на юридичну оцінку майна як об`єкта її права власності. Незавершеність реєстраційних формальностей не здатні нівелювати факту наявності речового права. Як наслідок, така обставина не може бути перешкодою для накладення арешту на майно у межах кримінального провадження.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 05 травня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000012 від 17.01.2023 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: