ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29.04.2025 р., винесену в кримінальному провадженні №0001497 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинувачених

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27 червня 2025 року.

На вказану ухвалу суду захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити застосований раніше до обвинуваченого ОСОБА_7 та до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт в певний період доби.

На обґрунтування своїх вимог вказувала, що згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 20.08.2020 року одночасно вчинили одну травмуючe дію та завдали одне тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , що знаходиться в причинному зв`язку із настанням смерті. Однак спричинення одного тілесного ушкодження від дії двох осіб неможливо, що також підтвердили в судовому засіданні допитані експерти, які проводили СМЕ у справі.

Зазначала, що на даний час судом досліджено всі докази сторони обвинувачення, допитано потерпілу та свідків, тобто, відпали ризики, які можливо,

ЄУНСС 727/10844/20 НП 11кп/822/176/25 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_10

існували. Крім того, свідки не підтримали свої показання та викладені ними обставини під час проведення з ними слідчих експериментів.

Також апелянт вказувала, що обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує факту завдання потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень та заперечує завдання потерпілому ударів по голові в область потиличної зони. Однак санкція ст. 125 ч.2 КК України не передбачає позбавлення волі. Також на стадії досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, які він не порушував.

Вважає, що поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 до затримання мешкав з дружиною, яка є інвалідом 2 групи і потребує постійного догляду та трьома дітьми, двоє з яких є малолітніми, щиро розкаюється, відшкодував завдану моральну та матеріальну шкоду в розмірі 20 тис. грн.

Також захисник заперечує щодо застосування найтяжчого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , який тривалий час перебуває під вартою, до дисциплінарної відповідальності у СІЗО не притягувався, позитивно характеризується.

Зазначала, що обвинувачений ОСОБА_8 заперечує факт завдання потерпілому тілесних ушкоджень, апеляційний суд та суд касаційної інстанції також поставили під сумнів даний факт.

На думку захисника, суд не розглянув можливість застосування щодо обвинувачених, які вже тривалий час перебувають під вартою, більш м`яких запобіжних заходів, а по суті просто обмежився загальними формальними фразами без мотивації прийнятого рішення.

Вказані обставини вважають достатніми підставами для відмови в задоволенні клопотання прокурора та застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат зазначала, що по справі доведено наявність підстав для виправдання ОСОБА_8 та закриття провадження щодо нього на підставі ч.1 ст.284 КПК України та відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та наявність підстав для зміни кваліфікації дій останнього на ч.1 ст.119 КК України, в разі підтвердження висновків експерта про отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень в результаті дій одного з обвинувачених. Також зазначала, що в діях ОСОБА_7 може бути склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст.125 КК України, санкція якого не передбачає покарання у виді позбавлення волі. Також апелянт посилалась на норми Конституції України, рішення Конституційного Суду України, Загальну декларацію прав людини, норми КПК України, окремі рішення ЄСПЛ, обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги та стверджуючи про безпідставність тримання під вартою обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора, який просив відмовити в задоволенні вимог адвоката, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити.

Згідно з приписами ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді у Шевченківському районному суді м. Чернівців перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001497 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України.

Із матеріалів справи, які були предметом дослідження в апеляційній інстанції вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у нанесенні групою осіб тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, від яких він помер.

Вказане кримінальне правопорушення є умисним тяжким злочином проти життя і здоров`я особи та, у випадку визнання винуватими, обвинуваченим може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що розгляд цього кримінального провадження ще не закінчено, в ході розгляду провадження судом було призначено повторну комісійну експертизу, дані про осіб обвинувачених, тяжкість інкримінованого їм злочину, внаслідок якого настала смерть людини, обставини, які були раніше встановлені під час розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу та його продовженні, а також те, що дружина обвинуваченого ОСОБА_7 є інвалідом 2 групи, що додатково вказує на реальність ризику переховування від суду, адже він може безперешкодно залишити територію України під час воєнного стану, колегія суддів вважає, що є достатні підстави вважати, що ризики, які були наявні при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та, які передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, а існують і на даний час.

Також з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачені причетні до інкримінованого їм кримінального правопорушення і останні заперечують заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть.

А тому колегія суддів вважає, що ризики, які були наявні при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та, які передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, а існують і на даний час.

Доводи сторони захисту в частині можливої зміни кваліфікації дій обвинувачених, оцінки доказів, показань експертів і свідків на предмет їх достатності для визнання винуватими чи не винуватими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не можуть бути предметом оцінки апеляційним судом на цій стадії провадження, оскільки питання доведеності вини обвинувачених та оцінка доказів у справі, у розумінні ст. 84, 85, 86 КПК України, вирішується судом у нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення у справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим та відсутності підстав щодо застосування до обвинувачених іншого, більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. 331, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 відмовити, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 квітня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 27 червня 2025 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2

Копія. Згідно з оригіналом: суддя