Справа №463/8482/25
Провадження №1-кс/463/8160/25
У Х В А Л А

11 вересня 2025 року м. Львів

Слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення про підозру, складене 10.04.2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000262 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,-

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова з скаргою на повідомлення про підозру, складене 10.04.2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000262 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, відповідно до якої просить: скасувати повідомлення про підозру від 10.04.2025 складену старшим слідчим Першого СВ (з дислокацією у місті Львові) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 , погоджену з прокурором другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000262 від 29.10.2024 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України ОСОБА_4 .

Скаргу мотивує тим, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, під процесуальним керівництвом Львівської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000262 від 29.10.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України. 10.04.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, обрано та в подальшому продовжено (змінено) запобіжний захід, вжито інших заходів забезпечення кримінального провадження. Строк досудового розслідування у справі неодноразово продовжено, крайній раз до жовтня 2025 року. На момент обрання, зміни підозрюваному запобіжного заходу, продовження строку досудового розслідування, як встановив слідчий суддя існували докази які свідчили про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України. Зокрема, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, було на думку слідчого, прокурора та слідчого судді підтверджено зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: -Заявою ОСОБА_9 від 25.10.2024; -Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 29.10.2024; -Протоколами додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 25.11.2024; від 10.12.2024; від 20.02.2025; від 17.03.2025; від 18.03.2025; від 18.03.2025; -Протоколом огляду, ідентифікації вручення грошових коштів від 26.11.2024; -Протоколом про результати аудіо-, відео контролю особи від 02.12.2024; -Протоколи про результати контролю за вчиненням злочину від 02.12.2024; -іншими матеріалами кримінального провадження № 0000262. У повідомленні про підозру від 10.04.2025 йдеться про те, що ОСОБА_4 підозрюється в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимагання такої вигоди, тобто у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 ККУ. За змістом підозри йдеться про те, що ОСОБА_4 вимагав та отримав від заявника ОСОБА_9 у грудні 2024 року частину коштів у розмірі 500 доларів США,(із загальної частини коштів в сумі 2000 тисячі доларів США) за вплив на працівників ТЦК та СП які мали намір мобілізувати, оголосити в розшук ОСОБА_9 за порушення мобілізаційного законодавства, оскільки останній не мав підстав для отримання відстрочки від призову від мобілізації. Решту суму коштів, у розмірі 1500 доларів США, за версією слідства ОСОБА_4 мавби отримати від ОСОБА_9 у березні-квітні 2025 року, (чого не відбулось). Скарга подана саме з мотивів оскарження підозри через необгрунтованість такої, недоведеність в діях ОСОБА_4 події/складу кримінального правопорушення, оскільки з урахуванням наявних матеріалів, доказів, зібраних, як стороною захисту, так і обвинувачення мова може йти про: "помилку" в об`єкті або про завідомо неправдиве повідомлення ОСОБА_9 про вчинення ОСОБА_4 кримінального корупційного правопорушення, штучним створенням заявником доказів обвинувачення. Стороною захисту починаючи з 10.04.2025 , як під час допиту, так і при обранні, продовженні запобіжного заходу зверталась увага слідчому, прокурору та слідчому судді на вказані вище обставини, зокрема щодо особи заявника, який, як на момент подачі заяви про злочин, так і після затримання ОСОБА_4 був оголошений судами у розшук, являвся неодноразово судимий, наркоман, мав встановлені діагнози наркоманія та психічні захворювання, у т.ч. такі, що підтвердженні експертами. Йдеться про використання захистом положень ст. 96 КПК України, як-то надання документів, що підтверджують особу та репутацію свідка. У матеріалах кримінального провадження відсутні докази які свідчать про вимагання, отримання ОСОБА_4 грошових коштів апріорі, будь-яка ідентифікована купюра (за першим епізодом) передачі коштів не вилучена, ані в житлі ОСОБА_4 , ані у третіх осіб, а "другої" зустрічі із заявником взагалі не відбулось. Засоби зв`язку, які зі слів заявника використовував ОСОБА_4 у спілкуванні з ним не виявлені та не вилучені, як і не вилучено у справі жодних предметів, речей обіг яких обмежено або заборонено. З наявних матеріалів справи взагалі сумнівно, що ОСОБА_9 контактував з ОСОБА_4 , оскільки на матеріалах НСРД останній не зафіксований, одночасний допит між вказаними особами не проводився, як і допит заявника в порядку ст. 225 КПК України, впізнання ні вживу, ні по фото ОСОБА_4 не проведено. У справі, окрім заявника ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_11 не має жодних інших учасників справи, (звісно окрім захисника, слідчого, прокурора, слідчого судді та оперативників), свідки та очевидці вчинення протиправних дій моїм довірителем відсутні. Співучасників ОСОБА_4 у справі, посібників також не має. Доволі неправдоподібною є версія обвинувачення і покази самого заявника про механізм вимагання-передачі грошових коштів, покази заявника за що такі кошти мали-б бути передані, оскільки ОСОБА_9 , з огляду на його судимості, перебування під судом, у розшуку, під пробацією якою ініціювалось питання про зміну умовного на реальне покарання, хвороба наркоманія, супутні діагнози по психіатрії навряд-чи можна було мобілізувати до лав ЗСУ заявника. Ба більше, у справі жодних копій військово-облікових документів ОСОБА_9 не має, повісток, викликів, розшукових карток. Не допитано та не опитано жодну з посадових осіб дотичних до діяльності ВЛК, МСЕК чи діяльності ТЦК та СП, тобто потенційних осіб кому призначався "хабар". Згідно усталеної судової практики, висновків ВС ККС ознака вимагання виключається, якщо хабародавець був зацікавлений у протиправній поведінці хабароотримувача. Відтоді, окрім відсутності події кримінального правопорушення формально в діях "не встановлених" осіб, з якими контактував заявник, або створював штучні докази вини ОСОБА_4 відсутня складова як вимагання. Окремо зазначу, що задовго до повідомлення про підозру, проведення обшуку у житлі, (за 10 діб до проведення вказаних дій) ОСОБА_11 , який перебував на лікарняному, під погрозою кримінального переслідування було примушено до написання рапорту про звільнення, (заднім числом), проте такий рапорт був відкликаний та в ньому зазначено про вказані обставини. Також не заслуговує на увагу ініціативний рапорт оперативного працівника від 25.10.2024, який слугував підставою для внесення відомостей до ЄРДР, складений того ж дня, що і заява ОСОБА_9 , у якому йдеться, що заходами перевірки заяви встановлено особу та причетність ОСОБА_11 до вчинення злочину. Постає питання, якими заходами? у розумінні вимог КПК це встановлено, якщо відомості до ЄРДР внесено 29.10.2024 та проведення слідчих дій ДО внесення відомостей до ЄРДР не допускається, доручення ж звісно ще не було надано. В ситуації, що склалась з вказаним кримінальним провадженням, точніше кримінальним переслідуванням ОСОБА_11 останній всупереч приписам ст. ст. 62, 63 Конституції України, ст. 18 КПК України має доводити свою невинуватість до вчинення злочину, ініціювати слідчі дії, проходити поліграф, надавати зразки голосу для порівняльної експертизи, яка є вирішальною як доказ у справі. Саме з ініціативи захисту були відібрані зразки голосу ОСОБА_4 ,призначено експертизу. За вказаних обставин у їх сукупності вважає повідомлення про підозру ОСОБА_4 не обгрунтованою.

Підозрюваний ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримали, просять таку задоволити. Крім цього, зазначили що ОСОБА_4 ніколи не спілкувався з ОСОБА_9 , така особа йому взагалі невідома.

Слідчий ОСОБА_6 в судовому засіданні у вирішенні скарги поклався на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо вимог скарги, в задоволенні такої просить відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000262 від 29.10.2024 року, приходжу до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Вказана норма знайшла своє втілення і в національному законодавстві, як на конституційному рівні, а саме в ст. 55 Конституції України, так і на рівні кримінального процесуального Закону, в статті 24 КПК України, якою законодавцем кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000262 від 29.10.2024 року року, 10.04.2025 слідчим Першого СВ (з дислокацією у місті Львові) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України. Зазначене повідомлення про підозру було складене 10.04.2025 слідчим Першого СВ (з дислокацією у місті Львові) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 і погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_12 .

Як вбачається зі змісту оскаржуваного повідомлення про підозру, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, а саме: в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди.

В даному випадку, на думку органу досудового розслідування, причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення полягає у наступному: будучи працівником правоохоронного органу, у середині вересня 2024 року біля 14 години (точної дати не встановлено) поблизу колишньої адмінбудівлі сільської ради с. Рясне-Руське, Львівської міської громади Львівського району, Львівської області з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, висловив вимогу передати йому від 2000 (дві тисячі) до 3000 (три тисячі) доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 16 вересня 2024 року від 82 634 грн до 123 951 грн) громадянину ОСОБА_9 неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, в іншому разі ОСОБА_4 пригрозив застосувати примусовий привід (адміністративне затримання) до ОСОБА_9 до ТЦК та СП з подальшою мобілізацією на військову службу. На що ОСОБА_9 надав свою згоду та пообіцяв надати вказану ОСОБА_4 необхідну суму грошей. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення 1 грудня 2024 року, о 21 год. 27 хв., по вул. Залізнична с. Рясне-Руське, Львівської міської громади, Львівського району Львівської області, одержав від ОСОБА_9 частину неправомірної вигоди сумою 500 (п`ятсот) доларів США (за курсом НБУ станом на 1 грудня 2024 року 20 790 грн) для себе за вплив на уповноважених на виконання функцій держави осіб працівників ТЦК та СП. В подальшому, ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, 25 лютого 2025 року о 20.38 при розмові за допомогою месенджера «Ватцап», повідомив ОСОБА_9 , що з метою отримання відстрочки від мобілізації на військову службу, будуть підготовлені підроблені документи про проведення медичної операції та проходження курсу лікування ОСОБА_9 ОСОБА_4 запевнив ОСОБА_9 , що документи про надання відстрочки мають бути виготовлені приблизно через два тижня. Іншу частину неправомірної вигоди у розмірі 2500 доларів США (за курсом НБУ станом на 25 лютого 2025 року - 104 253 грн) ОСОБА_9 має передати ОСОБА_4 після виготовлення таких документів, чим підозрюється в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме - повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на подальше формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, у яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Подання скарги на повідомлення про підозру є реалізацією підозрюваним прав, закріплених в КПК України, а саме: пунктом 16 ч. 3 ст. 42 та пунктом 10 частини 1 статті 303. Відповідну скаргу слідчому судді може подати підозрюваний, його захисник або законний представник.

В Кримінальному процесуальному кодексі України відсутній конкретний перелік підстав для скасування повідомлення про підозру. Однак, з аналізу положень статей 276 - 278 КПК України можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру:

неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру:

-повідомлення про підозру складено слідчим, однак немає відмітки про погодження прокурором (дане повідомлення про підозру є недійсним з моменту його здійснення);

-зміст повідомлення не містить дату його складання, підпис слідчого або прокурора, який здійснив повідомлення про підозру, або в повідомленні не зазначені права підозрюваного;

-підозра вручена не уповноваженою особою (підозру має право вручити тільки прокурор, у порядку, визначеному ст. 481 КПК України).

порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру:

-підставою для скасування повідомлення про підозру також є порушення порядку його вручення, (зокрема факт, що на момент вручення підозри, по кримінальному провадженню закінчився строк досудового розслідування);

-підставою для скасування повідомлення про підозру є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру (процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення уповноваженою особою).

необґрунтованість підозри:

-повідомлення про підозру не відповідає вимогам ст. 277 КПК України, не містить правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статей (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу крім порушення вимогКПК є грубим порушенням права на захист;

-аналіз змісту повідомлення про підозру, не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому злочину кримінального правопорушення;

-матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б вказували на заподіяння шкоди, на цій підставі повідомлення про підозру є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

На переконання слідчого судді при складанні підозри і її врученні органом досудового розслідування зазначені вимоги було дотримано не в повній мірі.

Аналіз положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК дає підстави вважати, що в ході розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання в ході повідомлення про підозру положень Глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст.277 КПК України.

Як вбачається зі скарги захисника, вона не містить належних доводів стосовно порушення органом досудового розслідування вимог ст.ст. 277, 278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 процесуального порядку вручення повідомлення про підозру.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Виходячи зі змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява №42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan» пункт 88, «Erdagoz v. Turkey» пункт 51, «Cebotari v. Moldova» пункт 48 «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Murray v. the United Kingdom». Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Обгрунтованість підозри на думку органу досудового розслідування грунтувалась на зібраних доказах, а саме: заявою ОСОБА_9 від 25.10.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 29.10.2024; протоколами додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 25.11.2024; від 10.12.2024; від 20.02.2025; від 17.03.2025; від 18.03.2025; від 18.03.2025; протоколом огляду, ідентифікації вручення грошових коштів від 26.11.2024; протоколом про результати аудіо-, відео контролю особи від 02.12.2024; протоколами про результати контролю за вчиненням злочину від 02.12.2024.

З оглянутого відеозапису долученого до протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 02.12.2024 (подія 01.12.2024), не можливо ідентифікувати візуально будь-яку особу. На відео зафіксована розмова двох осіб, однак самих осіб не видно.

Згідно висновку експерта №800/95/2025.01-8 від 26.08.2025, за результатами проведення комплексної судової експертизи відео-, звукозапису стосовно матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000262 від 29.10.2024, призначеної за постановою слідчого, мовознавчими методами досліджень встановлено, що у файлі «2024-12-01_212422_213056.avi» відсутнє мовлення гр. ОСОБА_4 .. Тому його слова та фрази відсутні у протоколі про результати контролю за вчиненнм злочину №62/14/2-259дск від 08.04.2025 (розсекречено). Технічними методами ідентифікаційних досліджень мовлення встановлено, що запис мовлення у файлі «2024-12-01_212422_213056.avi» не відповідає технічним вимогам для ідентифікаційних досліджень мовлення. Тому технічні ідентифікаційні дослідження не проводились. Висновки за мовознавчими і технічними видами досліджень мовлення не суперечать один одному.

З цього слідує, що протокол про результати аудіо-, відео контролю особи від 02.12.2024; протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 02.12.2024, не є належними доказами відносно ОСОБА_4 , оскільки такі не містять доказів причетності ОСОБА_4 до вказаного злочину. Отже, обгрунтованість підозри грунтується лише на показаннях свідка (заявника) ОСОБА_9 .

Підозра, яка грунтується лише на показання одного свідка (заявника репутація якого зіпсована (наркозалежна особа, оголошений в розшук за вчинення кримінальних проваджень) та не підтверджена будь-якими іншими доказами щодо причетності ОСОБА_4 до вчиненого злочину, не може вважатись обгрунтованою.

Органом досудового розслідування не надано жодного доказу, який б підтверджував відомості зазначені в повідомленні про підозру. Саме існування особи підозрюваного не може слугувати єдиним доказом приналежності такої особи до кримінального правопорушення, за відсутності інших доказів які б вказували на те.

За цих обставин, слідчий суддя вважає, що зміст повідомлення про підозру від 10.04.2025 ОСОБА_13 не вказує на існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Зазначена обставина, на думку слідчого судді, є підставою для скасування повідомлення про підозру від 10.04.2025 ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

У ч. 2 ст. 307 КПК України визначено вичерпний перелік рішень слідчого судді, які можуть бути прийняті за результатами розгляду скарги, а саме: скасувати рішення слідчого чи прокурора; скасувати повідомлення про підозру; зобов`язати припинити дію; зобов`язати вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.

Оскільки слідчим суддею встановлено правові підстави для скасування повідомлення про підозру від 10.04.2025, яке складене у кримінальному провадженні №0000262 від 29.10.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а тому скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 слід задовольнити.

Керуючись вимогами статті 276-278,303,307 КПК України, -

постановив:

Скасувати повідомлення про підозру від 10.04.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.ст. 369-2 КК України, складене у кримінальному провадженні №0000262 від 29.10.2024 року старшим слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 за погодженням з прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_12 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1