Справа № 350/1188/20
Провадження № 11-кп/4808/290/25
Категорія ч. 1 ст. 126 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000347за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, учасника бойових дій, несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строку давності,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 умисно завдав потерпілій удари та вчинив інші насильницькі дії, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Кримінальне правопорушення вчинене при таких обставинах.

24 жовтня 2019 року приблизно о 18:06 годин на вулиці біля приміщення магазину "Продукти", що в селищі Перегінське по вул. Січових Стрільців, 21 Рожнятівського (теперішнього Калуського) району Івано-Франківської області, у ОСОБА_7 на грунті тривалих неприязних відносин та існуючого спору з приводу встановленої огорожі на межі земельних ділянок, виник конфлікт з місцевою жителькою ОСОБА_10 , під час якого в нього виник умисел на заподіяння фізичного болю останній.

У ході конфлікту ОСОБА_7 , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, діючи умисно, цілеспрямовано, незаконно, протиправно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний намір на заподіяння фізичного болю, завдав останній удар по руці, в якій вона тримала мобільний телефон. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 о 18:10 знову підійшов до потерпілої, яка знаходилась неподалік входу в магазин, в якому здійснює підприємницьку діяльність, біля припаркованого автомобіля, цілеспрямовано взяв її лівою рукою за волосся, нахиливши донизу, після чого умисно правою рукою вдарив по обличчі, а коли вона намагалася вирватись від нього, наніс почергово лівою та правою рукою ще два удари в різні ділянки тіла. Перебуваючи між двома транспортними засобами, він продовжив шарпати ОСОБА_10 за верхній одяг, штовхати, внаслідок чого останній було завдано фізичного болю і не спричинено тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким його визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

На його думку, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України без достатніх підстав, спираючись лише на відеозаписи та фрагментарні показання, не надаючи оцінки всім матеріалам справи у сукупності. Так, суд першої інстанції поклав в основу рішення переважно відеозаписи, не давши належної оцінки діям усіх учасників конфлікту, зокрема діям потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які самі ініціювали словесний і фізичний конфлікт. Ігнорування цих обставин свідчить про порушення принципу змагальності сторін та об`єктивності дослідження доказів.

Зазначає, що він реагував на провокаційні дії з боку ОСОБА_10 , яка першою вчинила спробу наблизитись до нього з явною агресією. Конфлікт не виник спонтанно з його ініціативи, а був реакцією на дії іншої сторони.

Вважає, що судом не враховано пояснення таких свідків, як ОСОБА_12 , який підтверджував, що саме ОСОБА_10 спровокувала сутичку.

Вказує, що оцінка тілесних ушкоджень була проведена без участі обвинуваченого та без відповідного офіційного медичного висновку з належною експертизою, тому такий висновок не є допустимим доказом відповідно до ст. 84 КПК України.

Представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , де просить залишити її без задоволення, а оскаржений вирок без змін.

Категорично не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки наведені в апеляційній скарзі мотиви спростовуються висновками суду.

Також просить проводити апеляційний розгляд без участі потерпілої ОСОБА_10 .

Потерпіла ОСОБА_10 та адвокат ОСОБА_13 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити;

- прокурор просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, вирок місцевого суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , письмовим та речовим доказам рапорту старшого інпектора-чергового Рожнятівського ВП від 24.10.2019 (т. 1 а.п. 148), даним відповіді № 1037/01-18 від 03.12.2019 (т. 1 а.п. 198), рапорту від 25.10.2019 (т. 1 а.п. 149), даним від 25 жовтня 2019 року щодо внесення відомостей в ЄРДР за № 0000347 по даному факту, правова кваліфікація ч. 1 ст. 125 КК України (т. 1 а.п. 21, 30, 135, 141, 199, 200), даним згідно заяви ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296КК України від 15.11.2019 (т. 1 а.п. 146-147), даним протоколу огляду від 10.12.2019 року та долученому до нього носію інформації - CD-диск із записом з камер відеоспостереження (записувальний прилад на камери відеоспостереження оглянутий, про що свідчить протокол огляду предмета (т. 1 а.п. 165-166)), даним протоколу огляду місця події від 21.02.2020 та додатків до нього (т. 1 а.п. 160-162), даним Журналу доклінічного обліку хворих, початого 24.06.2019 з порядкового № 1379 з останнім записом під № 2712 (т. 3 а.п. 16-17, 108-110), даним судово-медичних експертиз № 308 від 07.12.2019 (т. 1 а.п. 144-145) та № 22/308/19р.Д (т. 1 а.п. 157-159) та іншим.

Суд першої інстанції ретельно перевірив пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та навів переконливі мотиви, з яких відкинув доводи сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції пояснив, що вину в умисному завданні ударів та вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень потерпілій, не визнав, оскільки нічого незаконного не робив. Вказав, що конфлікт з ОСОБА_10 тягнеться дуже давно, бо будівлю, в якій вона здійснює свою діяльність, куплено за його кошти, які він дав сестрі, однак не знав, що приміщення оформлене на потерпілу. Згодом він придбав ресторан "Лісовик", який межує зі вказаним приміщенням. Між ними з метою пожежної безпеки встановлений паркан. З приводу нього та земельних ділянок між ним і потерпілою вже кілька років триває суперечка.

24 жовтня 2019 року також був інцидент, який спровокувала ОСОБА_23 , після того як він зрізав частину вказаної огорожі, яка розміщена на його території. В цей час на його територію прибігли його сестра ОСОБА_11 та ОСОБА_10 і почали скандал. Саме вони напали на нього. Потерпіла ОСОБА_10 стояла позаду ОСОБА_11 та викрикувала в його сторону, обзивала його нецензурною лайкою. Це тривало біля 20 хвилин. Однак такими діями їм не вдалося його спровокувати. Ніяких ударів та царапин ОСОБА_10 він не спричиняв. Навпаки саме вони нападали на нього, звівши згодом наклеп. Від потерпілої йому нічого не потрібно, це вона нападає на нього. Якби він дійсно вдарив останню, то її ніхто б "не відкачав". Натомість вона все інсценувала. Самі медики казали, що нічого ОСОБА_10 не було, від допомоги вона відмовилась. У поліцію його викликали тільки через три місяці, всі документи сфабрикували, про що свідчить те, що матеріали передавали без будь-яких підстав різним слідчим, ніхто йому не міг сказати, в чому його вина та чим вона підтверджується. На відеозаписі ж чітко видно, хто кого б`є, тобто б`ють саме його. Очевидцями скандалу було біля 30 чоловік, які зійшлись і спостерігали за інцидентом, однак ніхто не хоче свідчити, оскільки знають ОСОБА_10 з негативної сторони. Він з нею взагалі не спілкується, вважає, що саме вона вчинила неправомірні дії, натомість вдає з себе потерпілу.

З пояснень потерпілої ОСОБА_10 , що надані в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що з ОСОБА_7 вони перебувають у неприязних відносинах із 2010 року, з часу, коли він переробив ресторан "Лісовик", примкнувши його до її магазину. Через такі його дії взимку сніг з його будівлі спадав на покрівлю її приміщення та пошкодив дах. Вони з ОСОБА_24 , з якою разом займаються підприємницькою діяльністю з 1992 року, своїми силами полагодили дах та звернулися у селищну раду за вирішенням спірного питання, де їм було рекомендовано встановити огорожу між земельними ділянками. Вона встановила таку на своїй земельній ділянці та за власний кошт. З чим ОСОБА_7 не погодився, тому звертася в суд із різними позовами. Однак спори були вирішені на її користь, у тому числі встановлено правомірність встановлення огорожі на належній їй земельній ділянці. ОСОБА_7 не міг з цим змиритися, тому вчиняв самовільні дії: тричі зрізав паркан, хоча його державний акт на той час був скасований. На даний час власником приміщення, на території якого розміщений паркан, є її син на підставі договору дарування.

24 жовтня 2019 року близько 18-19 години їй зателефонувала продавець ОСОБА_14 , яка повідомила про те, що ОСОБА_7 вкотре зрізає паркан. Приїхавши на місце з ОСОБА_25 , вона хотіла зафіксувати неправомірні дії обвинуваченого, тому знімала такі на телефон. Конфлікт мав місце на її території, тобто на земельній ділянці, яка відведена для обслуговування магазину. Вона зателефонувала в поліцію. Під час розмови вона бачила як обвинувачений штовхає свою сестру, зважаючи на його вираз обличчя та поведінку, вона також повідомила працівника поліції і про бійку. Майже по завершенні розмови ОСОБА_7 збив з її рук мобільний телефон. В цей час він наніс їй кілька ударів по руках з двох сторін, по голові та штовхав у груди. Другий момент з бійкою мав місце перед магазином біля дверей. Він почав шарпати її за куртку, бити по голові, обличчі, плечах. Удари попадали хаотично. Якби вона не трималась за опору, яка тримає навіс, то наслідки його ударів були б значно гірші. Це були справжні удари, нанесені з ненавистю відкритою долонею руки. Тоді їй на допомогу прибігла свідок ОСОБА_26 , яка працювала продавцем в обвинуваченого й є його тіткою, та забрала ОСОБА_7 . Саме в цей час їй було завдано найбільше ударів. Третій момент з бійкою мав місце поміж автомобілями. ОСОБА_7 почав її шарпати. Щоб уникнути його ударів, вона виверталася, тому її куртка залишилась у руках обвинуваченого. Конфлікт тривав біля 10 хвилин. У відповідь вона не завдавала ОСОБА_7 ударів, не обзивала його, оскільки він погрожував, що "посадить її, або в дурку, або в тюрму". Враховуючи його зв`язки, вона розуміла, що він реально може це зробити. Від таких його дій у неї піднявся тиск, хоча він завжди у неї понижений, через погане самопочуття вона викликала екстренну медичну допомогу. Від наслідків ударів вона відчувала фізичний та моральний біль, нервове напруження, у неї були червоні плями на руках, боліла голова. ОСОБА_7 був агресивний, збуджений, його дії були умисними, спрямовані на завдання їй фізичного болю. Зважаючи на його агресію, вона просила працівників поліції освідувати його на стан алкогольного сп`яніння.

Вночі вона не могла заснути. Наступного ранку почувала себе погано, відчувала фізичний біль, головокружіння, синці стали більш помітними. Вона звернулася за медичною допомогою у Рожнятівську лікарню, де її скерували на огляд лікарів. Приїхала вона туди в супроводі ОСОБА_27 . По приїзду її оглянув лікар травматолог, який склав протокол доклінічного обслуговування. Вона була оглянута й лікарем невропатологом, який їй прописав ліки, які вона приймала дома.

Після цього вона звернулася у поліцію за направленням на експертизу, проте слідча була на лікарняному, тому таке направлення їй не дали. Згодом змінився слідчий, який повідомив їй, що таки слід поїхати на експертизу. Коли вона приїхала до експерта, то остання вказала, що не всі документи їй надані, тому експертизу проведено не було. При цьому експерт щось направила слідчому. Їй (потерпілій) на руки будь-які документи не давали. Згодом вона вдруге змушена була їхати на експертизу. Мала при собі паспорт, тому неправильна дата її народження в документах є опискою, всі інші дані вказано правильно. На час проведення експертизи у неї залишились тільки сліди від найбільших синців, тому в експертизі описані не всі з них, які їй були завдані. Тілесні ушкодження (синці) були зверху кистей, ліктів і на голові.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції поклав в основу рішення відеозаписи, не давши належної оцінки діям усіх учасників конфлікту, зокрема діям потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які самі ініціювали словесний і фізичний конфлікт.

Проте, колегія суддів не може погодитись з вказаними доводами апелянта, вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно зі протоколом огляду від 10.12.2019 року, оглянуто долучений до нього носій інформації - CD-диск із записом з камер відеоспостереження (записувальний прилад на камери відеоспостереження оглянутий, про що свідчить протокол огляду предмета (т. 1 а.п. 165-166)) магазину "Продукти", що в смт Перегінське по вул. С.Стрільців, 21 (т. 1 а.п. 150-152), який наданий потерпілою ОСОБА_10 та визнаний речовим доказом відповідно до постанови про визнання речовим доказом та долучення до матеріалів кримінального провадження відеозапису від 10.12.2019 (т. 1 а.п. 152).

Суд встановив, що на відеозаписах зафіксовані події, які мали місце 24.10.2019. О 17:52 на автомобілі "Тойота" приїхав ОСОБА_7 та, взявши щось зі сторони пасажирського сидіння, пішов за стіну, біля якої зупинився. О 17:59:21 із-за огорожі зі сторони, куди зайшов обвинувачений, йдуть іскри. О 18:05:50 до стоянки перед магазином "Продукти" під`їжджає автомобіль. З нього виходить свідок ОСОБА_11 та з телефоном у руках йде до огорожі, де йшли іскри. По дорозі вона починає знімати на телефон та заходить за огорожу, з-за якої видно ОСОБА_7 , який відштовшує останню. О 18:06:08 ОСОБА_7 продовжує хитати огорожу, виламлюючи її, а свідок намагається йому перешкодити. З іншої сторони підходить потерпіла, яка також знімає події на телефон. О 18:06:38 ОСОБА_7 виходить із-за огорожі на територію перед магазином "Продукти" та підбігає за потерпілою, яка в цей час задом відходить від нього в сторону магазину. Остання продовжує знімати події на телефон, а обвинувачений замахується на неї ногою. В цей час свідок намагається стримати його. Між ОСОБА_7 та двома жінками виникає шарпанина, в ході якої о 18:06:47 обвинувачений наносить удари по руках свідка та потерпілої, від чого в останньої падає телефон. Потерпіла піднімає телефон, а обвинувачений продовжує утримувати за верхній одяг свідка. Остання ж намагається звільнитися з його рук. Після цього ОСОБА_7 повертається до огорожі та продовжує її відламувати. В цей час ОСОБА_10 кудись телефонує, а ОСОБА_11 знімає дії ОСОБА_7 на свій телефон. Відламавши частину огорожі, обвинувачений о 18:07:35 кидає її на площадку перед магазином "Продукти" та повертається до місця зрізаної огорожі. Потерпіла та свідок йдуть за ним, залишаючись біля свого магазину. При цьому потерпіла розмовляє по телефону. ОСОБА_7 повертається до жінок та о 18:10:54 бере лівою рукою за волосся ОСОБА_10 , нахиляючи її до землі, та правою рукою вдаряє по обличчі (18:10:59). Вона намагається вирватися від нього, під час чого знову отримує два послідовні удари спочатку лівою, тоді правою рукою в різні ділянки тіла (18:11:02). Його діям намагаються завадити свідок та інша стороння жінка, як прийшла за ОСОБА_7 від його магазину. О 18:12 шарпанина продовжується поміж двох автомобілів, де присутня також жінка, яка вийшла з магазину потерпілої. Із-за автомобіля о 18:12:05 показуються всі три учасники інциденту. Куртка в потерпілої висить на одній руці та вона намагається її одягнути. Тяганина продовжується між ОСОБА_7 та його сестрою. О 18:12:29 конфлікт припиняється, всі розходяться. О 18:40:16 обвинувачений на своєму транспортному засобі покидає місце події.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно визнав належними та допустимими доказами відеозаписи з камер спостереження магазину «Продукти» та прилеглої території, оскільки вони були вилучені відповідно до вимог КПК України та досліджені під час судового засідання.

Так, відеозаписи однозначно підтверджують агресивну поведінку ОСОБА_7 по відношенню до потерпілої, яка не проявляла до нього фізичного насильства до моменту першого його удару. Твердження сторони захисту про «реакцію» на провокацію не знайшли підтвердження у матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що навіть за наявності вербального конфлікту чи провокацій, фізичне насильство не є допустимим способом вирішення суперечок. Поведінка потерпілої ОСОБА_10 не становила безпосередньої загрози для життя чи здоров`я ОСОБА_7 .

Обвинувачений мав можливість уникнути конфлікту, однак свідомо обрав насильницьку форму поведінки.

Суд першої інстанції надав належну оцінку всім поясненням, у тому числі свідків захисту.

Проте показання свідків ОСОБА_12 та інших були суперечливими, місцями базувались на припущеннях та не підтверджувались іншими доказами.

Показання потерпілої ОСОБА_10 є послідовними та узгоджуються із відеозаписами, що містяться в матеріалах провадження.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що оцінка тілесних ушкоджень була проведена без його участі та без відповідного офіційного медичного висновку з належною експертизою, тому такий висновок не є допустимим доказом відповідно до ст. 84 КПК України, колегія суддів вважає не є слушними, оскільки такий порядок не передбачений нормами КПК України.

Вимогами ч. 1 ст. 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких зокрема суд, встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними доказами, як це передбачено ч. 1 ст. 85 КК України, є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд, як це прямо передбачено ч. 1 ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, Судово-медичні експертизи № 308 від 07.12.2019 (т. 1 а.п. 144-145) та № 22/308/19р.Д (т. 1 а.п. 157-159) на предмет дослідження наявності у потерпілої тілесних ушкоджень, які підтримала в судовому засіданні експерт ОСОБА_28 , пояснивши, які медичні документи були їй надані та взяті до уваги, а також чому не були виявлені тілесні ушкодження при первісній експертизі. Вказані висновки прокурор після зміни обвинувачення, яке підтримала потерпіла, просив не брати до уваги, так як вони не впливають на суть зміненого обвинувачення. Сторона ж захисту просила визнати недопустимим доказом додаткову експертизу, у зв`язку з відсутністю оригіналу протоколу доклінічного огляду, який ліг в її основу. Встановити місце знаходження такого документа не представилось можливим і в ході судового розгляду кримінального провадження. Інших медичних документів суду не надано, а відтак призначення та проведення будь-яких інших судово-медичних експертиз не дало б жодних результатів. З урахуванням позиції сторін та вказаного вище, суд першої інстанції вважав, що такі висновки експерта не можуть слугувати доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому проступку.

Конституцією України проголошується, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Для кримінального процесуального законодавства це означає, що воно має бути зорієнтоване на забезпечення можливостей здійснення учасниками судового провадження процесуальних прав і додержання законності під час його відправлення.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку саме наведені докази, що містяться в матеріалах провадження, на підставі яких ним були встановлені фактичні обставини справи, та які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінив зібрані докази в сукупності, дав їм належну правову оцінну та дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 умисно завдав потерпілій удари та вчинив інші насильницькі дії, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не встановив підстав для скасування вироку, на які посилається сторона захисту, а тому оскаржений вирок необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, обвинуваченим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5