Справа № 481/1997/24 Провадження №1-кп/478/38/2025
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.05.2025 року смт. Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря : ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника : ОСОБА_4 ,
Ухвалою судді від 17.12.2024 року призначено підготовче судове засідання по вищевказаному кримінальному провадженню з викликом сторін по справі.
В призначені судом підготовчі судові засідання обвинувачений ОСОБА_5 не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, оскільки на підставі ухвали суду від 09.04.2025 року повідомлено обвинуваченого ОСОБА_5 про здійснення спеціального судового провадження та викликано його для участі у підготовчому судовому засіданні, яке відбудеться о 14 годин 00 хвилин 07.05.2025 року через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті «Судова влада».
Потерпілі в судове засідання не з`явилися, про ча та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, від представника потерпілого Софіївської сільської ради, надійшло до суду клопотання про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду за відсутності їх представника. 02.04.2025 на адресу суду надійшла позовна заява від представника потерпілої особи, а саме: Софіївської сільської ради, в якому просять стягнути з ОСОБА_5 , 456109,37 гривень в рахунок завданої матеріальної шкоди та просили прийняти до розгляду разом з даним кримінальним провадження поданий ними цивільний позов.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просила призначити справу до судового розгляду вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає, просила викликати на судовий розгляд сторони кримінального провадження, потерпілих, цивільний позов Софіївської сільської ради про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, прийняти до розгляду в межах кримінального провадження. Визнати Софіївську сільську раду цивільним позивачем, а ОСОБА_5 цивільними відповідачем, а також викликати свідків сторони обвинувачення, повідомити захисника, який у підготовчому судовому засіданні не заперечував щодо призначення справи до судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування , повідомлення про підозру, розписку про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, яке отримано тільки захисником, суд приходить до наступного висновку.
Так судом встановлено, що на підставі ухвал слідчого судді Новобузького районного суду від 12.11.2024 та 13.11.2024 відносно ОСОБА_5 проводилось спеціальне досудове розслідування та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Постановою заступника начальника СВ ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 12.11.2024 підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в міжнародний розшук.
Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обовязковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Згідно п. 13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
За змістом п.2 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт обов`язково повинен містити анкетні відомості обвинуваченого, а саме прізвище, ім`я по батькові, дату та місце народження, громадянство, місце проживання.
Всупереч викладених вимог обвинувальний акт не містить точних даних про фактичне місце проживання обвинуваченого, також в обвинувальному акті з незрозумілих причин зазначено аж три місця реєстрації обвинуваченого, зазначено " зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 ".
Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні точні засоби зв`язку з обвинуваченим (адреса електронної пошти, номера мобільного телефону чи факсимільний зв`язок). Будь-яких доказів достовірності зазначених у обвинувальному акті відомостей про місце проживання обвинуваченого суду не подавалось. Також в додатках до обвинувального акту відсутня розписка про отривання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_5 , до обвинувального акту долучено тільки розписки захисника ОСОБА_4 про отривання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження від 09.11.2024 року.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за адресами реєстрації обвинуваченого, які зазначені в обвинувальному акті : АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , обвинувачений ОСОБА_5 не проживає.
На підставі ухвал слідчого судді Новобузького районного суду від 12.11.2024 та 13.11.2024 відносно ОСОБА_5 проводилось спеціальне досудове розслідування та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Постановою заступника начальника СВ ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 12.11.2024 підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в міжнародний розшук.
Таким чином, необхідно усунути неточності щодо анкетних даних обвинуваченого, викладених в складеному слідчим та затвердженому прокурором обвинувальному акті, а саме вказати адресу фактичного місця проживання та реєстрації обвинуваченого.
Частиною 1 ст. 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, тобто ч.1 ст.278 КПК України, на відміну від ч.2 ст.278 КПК України, не є імперативною та передбачає альтернативний варіант вручення письмового повідомлення про підозру в разі неможливості такого вручення в день його складення.
Отже, повідомлення про підозру повинно бути вручено особисто або, у випадку неможливості такого вручення через невстановлення місцезнаходження особи, має бути вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений у ст.135 КПК України, для вручення повідомлень, виключно в день його складення. При цьому, відповідно до ст.135 КПК України повідомлення про підозру вважається належно відправленим для вручення лише у випадку направлення оригіналу такого повідомлення поштою за місцем проживання особи. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повідомлення про підозру для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи (ч.2 ст.135 КПК України).
Таким чином, спрямування повідомлення про підозру на іншу адресу поштою або його спрямування електронною поштою чи факсимільним зв`язком, по телефону чи телеграмою, не може вважатися належним врученням особі повідомлення про підозру. Відсутність підтвердження вручення повідомлення про підозру, спрямованого за місцем проживання, особам, виключний перелік яких вказаний у ч.2 ст.135 КПК, також свідчить про невиконання кримінальних процесуальних приписів щодо належного вручення такого повідомлення особі, місцезнаходження якої не встановлено, і звісно також не може вважатися належним врученням повідомлення.
Аналогічна позиція щодо особистого вручення повідомлення про підозру особі випливає з правозастосовчої практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, цей Суд визначив «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння» (рішення у справі «Екле проти Німеччини» від 15.07.1982, параграф 73).
Якщо у день складення повідомлення про підозру не вручено належною процесуальною особою або належним чином не відправлене для вручення, відповідний слідчий, прокурор втрачає право на його вручення, а це повідомлення вже не може бути вручено особі.
Такий висновок випливає з того, що законом визначений конкретний строк для чинності повноважень на вчинення процесуальної дії. Отже, сплив такого строку припиняє відповідні повноваження (позбавляє слідчого, прокурора права вчиняти процесуальні дії), а відповідно й втрачає чинність процесуальне рішення у вигляді письмового повідомлення про підозру, оскільки воно вже не може бути вручене особі.
Відповідно до ст.113 КПК України процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням даного Кодексу. Цього вимагає також і ст.116 КПК України, у якій зазначається, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені даним кодексом строки.
Щодо особи, яка не набула процесуального статусу підозрюваного, звісно не може здійснюватися зміна раніше повідомленої підозри. Такій особі не може бути повідомлено нову підозру через відсутність «старої» підозри.
Повторне вручення особі такого самого повідомлення про підозру не може бути здійснено, оскільки це не передбачено КПК.
Виходячи зі змісту ст.42, п.3 ч.4 ст.291 КПК України обвинуваченим (підсудним) стає підозрюваний, обвинувальний акт щодо якого переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК України.
Таким чином, у випадку неналежного здійснення повідомлення особі про підозру і не набуття нею процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні така особа, враховуючи викладені вище обставини, не може набути статусу обвинуваченого і підсудного навіть за умов складення щодо неї обвинувального акта.
Як було встановлено судом і оглянуто в судовому засіданні повідомлення про підозру, надане для огляду в судовому засіданні прокурором, повідомлення про підозру від 04.10.2024 року була вручена в 11 годин 05 хвилин ОСОБА_6 , яка отримала повідомлення своєму сину ОСОБА_5 де стоїть її підпис. Тобто повідомлення про підозру була вручена в порушення ст.135 КПК України, в якій зазначено, що у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання, повідомлення про підозру для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи (ч.2 ст.135 КПК України). Тобто повідомлення про підозру було вручено не члену сім`ї ОСОБА_5 чи іншій особі, яка з ним проживає, оскільки ОСОБА_6 не проживає разом з її сином ОСОБА_5 і не є членом його сім`ї , не пов`язана з ним спільним побутом, не має з ним взаємних прав та обов`язків .
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
При цьому п.1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення.
Як вказують приписи ч.1 ст. 91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до ч. 1 ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Положення ст. 338 КПК України направлені на зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувального акту, якщо саме під час судового розгляду будуть виявлені якійсь нові фактичні обставини кримінальнального правопорушення, а не для виправлення очевидних недоліків обвинувального акта, які вже в ньому містяться з моменту направлення обвинувального акту до суду та підлягають перевірки судом в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах.
Відсутність в обвинувальному акті конкретизованого формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист.
Як вбачається з обвинувального акту вимоги ст. 291 КПК України при його складанні слідчим були порушені, зокрема в описовій частині обвинувального акту взагалі відсутнє посилання на час скоєння злочинів , що є порушенням підпункта «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Враховуючи встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини, що вказують на наявність суттєвих порушень КПК України, які допущені прокурором на стадії направлення обвинувального акту до суду, що унеможливлює належне проведення судового розгляду.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Таким чином суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог діючого кримінального процесуального законодавства для зазначення в обвинувальному акті адреси фактичного місця реєстрації та проживання обвинуваченого, провести розшукові слідчі дії для затримання обвинуваченого ОСОБА_5 , вказати в обвинувальному акті точний час вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим, також вручити ОСОБА_5 під розписку повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності ОСОБА_5 за місцем проживання, повідомлення про підозру для передачі ОСОБА_5 вручити під розписку дорослому члену сім`ї ОСОБА_5 чи іншій особі, яка з ним проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи (ч.2 ст.135 КПК України), а в разі затримання ОСОБА_5 вручити йому під розписку копію обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового слідства, та дані розписки долучити в додатки до обвинувального акту.
Керуючись п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя : ОСОБА_1