Справа №295/8279/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000676 від 15.05.2024 року на підставі обвинувального акту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Семипалатинськ Республіки Казахстан, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, пенсіонера, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2024 року, близько 16 години 05 хвилин, ОСОБА_4 перебував поблизу будинку № 9, що по проспекту Миру в м. Житомирі, тобто у громадському місці, де у нього виник словесний конфлікт із раніше невідомою йому ОСОБА_7 .

В ході даного конфлікту у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, поєднаного з нанесенням тілесних ушкоджень.

Р еалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до суспільства, які виражалися у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і норм моральності, зневазі до оточуючих, що супроводжувалося особливою зухвалістю, підійшов до ОСОБА_7 та своєю правою ногою наніс один удар в ліву ногу останньої.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_4 , ОСОБА_7 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді синця на лівому стегні, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Кримінальна відповідальність за вчинене передбачена ч.1 ст.296 КК України, а саме за умисні дії, які виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав, заперечував нанесення потерпілій будь-яких ударів. Пояснив, що 14 травня 2024р. він із цивільною дружиною поверталися із села на власному автомобілі та біля 16 години зупинилися на стихійній стоянці неподалік власного будинку №9 по пр.Миру в м.Житомирі. Першою із автомобіля вийшла дружина, яка тримала на руках собаку. Вона взяла сумку і стала чекати позаду автомобіля. А він вийшов слідом та почав забирати із багажника пляшки із напоями. В цей час між його жінкою та потерпілою відбувся словесний конфлікт через те, що вони не змогли розминутися на проході через собаку, з якою була дружина. Вона не прибрала собаку, а потерпілій це не сподобалось і вона казала, чому я маю стрибати і штовхнула його дружину. Дружина обізвала потерпілу «коровою». Після цих слів потерпіла почала йти на його дружину з кулаками, а обвинувачений став між жінками. Потерпіла вимагала, щоб він відійшов і почала погрожувати адвокатом. Потім вона намагалась вихопити пляшку із його рук і він відступив назад, підняв свою ногу і в цей час вона нанесла йому удар по нозі і почала кричати, дістала телефон і сказала, що все запише. Потім він із дружиною пішли до свого під`їзду та зайшли всередину. Наступного дня його викликали до поліції для дачі пояснень.

Однак, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчинені інкримінованого йому правопорушення, суд вважає, що його вина стороною обвинувачення доведена повністю та знайшла своє підтвердження протягом судового розгляду справи, виходячи з наступного.

Так, винуватість ОСОБА_4 у вчинені хуліганських дій та нанесенні удару потерпілій ногою підтверджується показами потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що 14.05.2024р. біля 14 години вона йшла забирати дитину із дитячого садочка і їй на зустріч йшли чоловік та жінка, яка тримала свою собаку на поводку. Потім ця жінка відпустила собаку з поводка і коли потерпіла проходила повз, то вони між собою тернулися рукавами верхнього одягу. Коли потерпіла пройшла вперед, то почула в свій бік нецензурну лайку і образи. Потерпіла зупинилася та почала пояснювати чому так відбулось, бо проходу заважала собака. В цей момент до неї підійшов обвинувачений та штовхнув її в плечі руками, почав кричати матом і своєю правою ногою вдарив її по лівій нозі над коліном. Вона відчула біль та намагалася дістати свій телефон, щоб викликати поліцію. Потім вона сфотографувала під`їзд, до якого пішов обвинувачений зі своєю жінкою, та викликала поліцію. Наступного ранку вона відвідала судово-медичного експерта та зафіксувала отримані травми.

Так, окрім показів самого ОСОБА_4 про виникнення конфліктної ситуації та показів потерпілої, його винуватість у вчиненні правопорушення підтверджується показами наступних свідків.

Свідок ОСОБА_8 , який працює інспектором взводу №1 роти №1 УПП, пояснив, що він прибував на виклик потерпілої жінки по проспекту Миру поруч із багатоповерховим будинком. Заявниця пояснила, що у неї стався конфлікт із жінкою та чоловіком з приводу вигулу собаки. Вона зробила зауваження і почула в свій бік нецензурну лайку. Вона зробила заяву до поліції і вказала під`їзд, в який зайшли ці особи. Була дуже схвильованою. Також їй було роз`яснено право пройти медичний огляд.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона стояла біля автомобіля із собакою, а поруч був її чоловік ОСОБА_4 , який тримав у руках пляшки із напоями. Пройшла жінка, штовхнула її стегном у правий бік і спровокувала конфлікт, після чого вона обізвала потерпілу «коровою». Потім потерпіла почала бігти на неї, а чоловік став між жінками. Потерпіла почала сильно кричати, і вони з чоловіком сховалися від неї у під`їзді. Інших свідків вказаних подій не було.

Окрім показів потерпілої та свідків, вина ОСОБА_4 підтверджується наступними письмовими доказами.

Так, згідно з витягом з кримінального провадження № 0000676 від 15.05.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 296 КК України про те, що 14.05.2024, близько 16:05 за адресою: м. Житомир, проспект Миру, 9, невідомий чоловік, грубо порушуючи громадський порядок, спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄО 20256) (а.с. 79, том 1).

З рапорту чергового інспектора Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, вбачається, що 14.05.2024 о 16:09 від заявника ОСОБА_7 на службу 102 надійшло повідомлення про те, що 14.05.2024 о 16:09 за адресою: м. Житомир, проспект Миру, 9, невідомий чоловік на вигляд 50 років, наніс їй (тупий удар) тілесні ушкодженя ногою у ногу. На місце виїхав поліцейський ОСОБА_8 , який на місці події отримав пояснення від потерпілої ОСОБА_7 , яка вказала, що вона випадково зачепила рукою невідому жінку, яка вигулювала собаку. Після чого чоловік цієї жінки вдарив її ногою в ногу. Потім жінка із чоловіком зайшли до будинку. Але зайти у будинок не виявилось можливим, оскільки під`їзд замкнено (а.с. 80, том 1).

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.05.2024 ОСОБА_7 просила притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 14.05.2024 близько 16:05 год. за адресою: м. Житомир, проспект Миру, 9, з хуліганських спонукань нанесла їй тілесні ушкодження (а.с. 81, том 1).

Згідно з протоколом огляду місця події та ілюстративної таблиці до нього від 15.05.2024 в присутності потерпілої ОСОБА_7 було оглянуто відкриту ділянку місцевості, поблизу будинку № 9, що по проспект Миру у м. Житомирі, яка має ґрунтове покриття та прилягає до проїзної частини, а з іншого боку на ній розташовані припаркові автомобілі. Під час огляду потерпіла повідомила, що саме на даній ділянці 14.05.2024 близько 16:05 год. невідомий їй чоловік з хуліганських мотивів наніс удар своєю ногою в її ногу. (а.с. 82-85, том. 1).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту та ілюстративною таблицею до нього від 15.05.2025 потерпіла ОСОБА_7 продемонструвала на статистові механізм спричинення їй тілесних ушкоджень, зокрема як невідомий чоловік, перебуваючи навпроти потерпілої, штовхнув її обома руками в плечі, а після цього своєю правою ногою наніс потерпілій один удар у її ліву ногу. (а.с. 86-88, том. 1).

За висновком судово-медичної експертизи за № 376 від 21.05.2024 було встановлено, що у потерпілої ОСОБА_7 наявні тілесне ушкодження у вигляді синця на лівому стегні, який утворився від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, який міг виникнути 14.05.2024 при обставинах, на які вказує потерпіла під час проведення слідчого експерименту, та відноситься до легкого тілесного ушкодження. (а.с. 89-90, том. 1).

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2025 потерпіла ОСОБА_7 серед пред`явлених чотирьох осіб впізнала ОСОБА_4 , як особу, яка 14.05.2024 нанесла їй тілесне ушкодження. (а.с. 91-93).

За результатом огляду мобільного телефону ІPhone 11, що належить потерпілій ОСОБА_7 , було складено протокол огляду даного пристрою та фотографій, які містяться в ньому за 14.05.2024р. Серед наявних фото було виявлено 4 фотографії, на яких зображено ОСОБА_4 поруч із автомобілем, свідка ОСОБА_9 із поводком, та їх разом на вході до під`їзду (а.с. 94-99).

Вказані докази суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми для винесення обвинувального вироку.

При наданні оцінки вказаним доказам та діям ОСОБА_4 суд виходить із наступних теоретичних тлумачень положень діючого законодавства, зокрема ч. 1 ст. 296 КК України.

Зі змісту статті 296 КК та судової практики Верховного Суду (постанова Великої Палати від 03 липня 2019 року провадження №288/1158/16-к, №13-28кс19), вбачається, що кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється в людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Особливість мотиву хуліганства, як ознаки суб`єктивної сторони, полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень чи пошкодженням майна, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення за частиною 1 статті 296 КК як хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення хуліганства знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

Так, наявність раптового конфлікту на місці стихійної автомобільної стоянки поблизу будинку №9 по проспекту Миру у вказаний в обвинувальному акті час повністю підтвердили у свої показах обвинувачений, потерпіла та свідки, а також засвідчено фотознімками з мобільного телефону потерпілої та результатами огляду місця події.

Передумовою конфлікту став незначний (нікчемний) привід дрібна ситуація, яка виникла між жінками: потерпілою та свідком ОСОБА_9 (цивільною дружиною обвинуваченого), через недостатність місця для проходу та вигул собаки на поводку, що також зафіксовано на фотознімку з мобільного телефону потерпілої, та, власне, не заперечується обвинуваченим та свідком, як учасником події. В ході її розвитку на адресу потерпілої пролунали словесні образи та в подальшому у ОСОБА_4 виник раптовий умисел на вчинення хуліганських дій і порушення громадського порядку, та з мотивів явної неповаги до суспільства, протиставляючи себе оточуючим, з особливою зухвалістю, поводячи себе нахабно та проявляючи своє домінування і зверхність по відношенню до випадкової жінки, яка вступила у словесну перепалку з його цивільною дружиною, безпідставно, з мотивів неповаги до особи, застосував фізичне насильство та своєю правою ногою (ступнею) наніс удар в ліву ногу потерпілої (в область стегна), чим заподіяв тілесне ушкодження у вигляді синця на лівому стегні, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень на правій нозі підтверджено відповідним висновком СМЕ та узгоджується із механізмом нанасення удару, відображеним в протоколі слідчого експерименту, а також з іншими письмовими матеріалами, які були складені при зверненні до поліції.

Про певну змогу заподіяння тілесного ушкодження потерпілій в ході конфлікту також у своїх показах зазначав обвинувачений ОСОБА_4 , який повідомив, що в якийсь момент він стояв майже у притул (на відстані долоні) до потерпілої та піднімав свою ногу, щоб нібито захиститися від неї. Тобто сам обвинувачений частково підтверджує, що з його боку було вчинено фізичні дії по відношенню до потерпілої, де він піднімав ногу на потерпілу. При цьому жодного вагомого та дійсного приводу, на думку суду, для цього не було, адже потерпіла не заподіювала будь-кому із них тілесних ушкоджень та не погрожувала їм силою, щоб так реагувати чоловіку, і за своїми фізичними характеристиками потерпіла не могла становити реальну небезпеку для ОСОБА_10 , а застосування з його боку такої активної фізичної реакціїї із підняттям ноги було явно невиправданим і неспівмірним. При цьому, будь-яких тілесних ушкожень обвинуваченному та його дружині не було нанесено, та до поліції вони не звертались, а одразу пішли до свого підїзду, зачинившись там. Також будь-яких фото чи відеозаписів подій з боку обвинуваченого про нібито неадекватну агресивність потерпілої представлено не було, що вказує про відсутність підстав вважати провокативними дії з боку потерпілої або вчиення нею найменших хуліганських дій.

Тому такі виправдальні покази і заявлену версію подій з боку обвинуваченого суд вважає неправдивими та розцінює їх лише, як намагання применшити вчинені ним хуліганські дії і захистити себе від пред`явленого обвинувачення.

Водночас суд відхиляє заяви ОСОБА_10 про неналежність доказів всіх долучених до справи протоколів огляду та слідчого експерименту - через те, що обинувачений не був присутній під час їх складання. Оскільки за загальними правилами, передбаченими статтею 104 КПК України, саме слідчий (дізнавач) визначає коло учасників слідчої дії та запрошує їх на визначений час. Обвинувачений в даному випадку не викликався слідчим, і складання таких протоколів процесуальних дій, як протоколу огляду місця події, протоколу прийняття заяви від потерпілої, протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої, протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками не потребує обов`язкової участі обвинуваченого, і відсутність останнього при їх оформленні не впливає на допустимість доказу у справі та їх доказову силу.

Також суд вважає безпіставними доводи ОСОБА_10 про неналежність протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками без фотографій обвинуваченого. Адже, як встановлено за результатами судового розгляду, використані в ході даної процесуальної дії фотознімки містили одне із фото ОСОБА_10 , відзнятого в день події, яке було добровільно надано та вилучено з мобільного телефону потерпілої. Достовірність долученого та використаного слідчим фотознімку обвинувачений ОСОБА_10 не заперечує, що вказує про належність і допустимість отриманого протоколу слідчої дії.

Не знайшли свого підтвердження також заяви обвинуваченого про неналежність висноку СМЕ і неможливість його проведення у зв`язку із одночасністю двох слідчих дій: наданння показів у слідчого та здійснення огляду у судово-медичного експерта. Будь-яких доказів одночасного проведення зазначених слідчих дій матеріали справи не містять.

Отже за встановлених обставин та досліджених доказів суд доходить висновку, що ОСОБА_4 , знаходячись у громадському місці, у ході виникнення словесного конфлікту із раніше невідомою йому потерпілою вчинив умисні дії, які виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, поєднаному з нанесенням тілесних ушкоджень, заподіяв ОСОБА_7 правою ногою один удар в її ліву ногу та спричинив легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 94 КПК України, аналізуючи вищезазначені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх матеріалів кримінального провадження, керуючись законом, приходить до переконання, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми, перебувають між собою у взаємозв`язку, доповнюють один одного, не суперечать між собою, та підтверджують, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого повністю доведена, противоправні дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 296 КК, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з частиною 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та міру покарання, суд виходить із того, що обвинувачений ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, вчинив кримінальний проступок, раніше не судимий, не одружений, дітей не має, не працює, є пенсіонером, на обліку у спеціалізованих медичних установах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, не розкаявся, заходів до відшкодування заподіяних шкоди потерпілій не вжив.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому, у відповідності до вимог ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

За таких даних про особу обвинуваченого, а також з врахуванням сукупності всіх обставин, які характеризують особу винного, його вік, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду в мінімальних межах санкції статті.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного, і його матеріальному становищу.

Щодо цивільного позову, заявленого потерпілим в межах кримінального провадження, суд встановив наступне.

Потерпілою ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину. У позові потерпіла просила стягнути з обвинуваченого на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 6028,00 грн. та моральну шкоду 20 000,00 грн., а також витрати на правову допомогу, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 20000,00 грн.

Позов мотивований тим, що внаслідок заподіяння потерпілій тілесного ушкодження вона проходила медикаментозне лікування, приймати заспокійливі препарати, придбала бандаж для фіксації суглобу. В період лікування витратила кошти і на підтвердження цього надала медичні виписки та копії чеків. Окрім майнової шкоди, вказує про заподіяння їй моральної шкоди, яка виразилась у отриманні емоційного стресу та душевних страждань.

Зазначений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Судом встановлена винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 296 КК України, за вчинення умисних дій, які виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та заподіяння потерпілій одного удару ногою в її ногу (біля колінного суглоба), та спричинення легкого тілесного ушкодження.

Згідно з статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з статтею 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За частиною 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Заявлена потерпілою сума матеріальної шкоди в розмірі 6028,00 грн., яку вона понесла у зв`язку із медичним обстеженням, придбанням необхідних ліків та медичних препаратів для відновлення свого здоров`я, у достатній мірі не підтверджується долученими до позову письмовими доказами - фіскальними чеками, адже деякі квитанції на оплату та замовлення медичних послуг між собою дублюються, а тому підлягають лише частковому задоволенню в межах фактично понесених і підтверджених у розмірі 4110,80 грн.

Щодо заявленої суми моральної шкоди, то, відповідно частин 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з статтею 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Констатуючи наявність факту заподіяння потерпілій моральної шкоди, суд перш за все керується критеріями загальнолюдських цінностей і виходить з розуміння того, що хуліганські дії на свою адресу та отримання легкого тілесного ушкодження у виді синця на лівому стегні, фізичний біль та незручності, поза всяким сумнівом, пов`язане з душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грошима.

З урахуванням наведеного та з огляду на характер отриманої потерпілою травми, необхідності медичного лікування в зв`язку із заподіянням і пошкодженням колінного суглоба, виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає законним стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування завданої моральної шкоди потерпілій грошові кошти в сумі 5000 грн.

Щодо відшкодування витрат, які очікує понести потерпіла на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., слід зазначити наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі змістом п. 3 ч. 1ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат належать до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат, в тому числі, належать витрати на правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

За змістом ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Закон від 05 липня 2012 року № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб.

Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку/ дії/бездіяльність обох сторін.

За ч. 5 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування правничної допомоги суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд пересвідчується, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також враховує розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілою та адвокатом ОСОБА_6 було укладено договір про наданя правничої допомоги від 02.07.2024. За виконання обов`язків захисника клієнт сплачує адвокату гонорар за домоволеністю сторін. Відповідно до протоколу сторони окремо погодили фіксований розмір гонорару в сумі 20 000,00 грн., у вартість якого входили роботи представлення інтересів потерпілої та уся підготовка процесуальних документів, звернень, заяв, перемовин, участь у судових засіданнях.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат підготував позовну заяву про відшкодування моральної шкоди та долучив копії фіскальних чеків та медичної документації, які були фактично представлені йому потерпілою. Будь-яких інших спеціальних документів, які б потребували цілеспрямованих заяв чи звернень з боку адвоката, до позову не долучались.

Вирішуючи питання про співмірність здійснених витрат на правову допомогу, суд виходить із обсягу наданих до позову документів, сил для їх здобуття, складності справи, поведінки сторін в ході всієї справи, обсягу зібраних доказів, проведеної роботи та їх реальної потреби для вдалого вирішення позову. Також суд враховує кількість та тривалість судових засідань, в яких брав участь адвокат потерпілої. Беручи до уваги вказані дані, суд вважає, що заявлена до відшкодування сума правових витрат в 20 000,00 грн. є завищеною, та вважає необхідним зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, з урахуванням дійсного обсягу робіт і часу, витраченого на підготовку документів, та співмірності із складністю виконаних адвокатом робіт та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року пробаційого нагляду.

На підставі ст. 59-1 КК України встановити ОСОБА_4 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в сумі 4110,80 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 5000,00 гривень. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1