Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , роз глянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/605/24 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2024.

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання заступника начальника слідчого відділення ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області у кримінальному провадженні за № 0000372, відомості про яке 16.05.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 16.05.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000372, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у середині 2021 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , шахрайським способом, умисно, з корисливим мотивом, під приводом здійснення операцій з нерухомим майном, а саме квартирами у багатоквартирному будинку на території Ужгородського району, шляхом обману ОСОБА_8 , здійснювали від її імені поза її волею укладення договорів, чим заволоділи грошовими коштами останньої у великих розмірах.

18.07.2024 до слідчого відділення ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000372, надійшов цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 з клопотанням про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до вказаного клопотання та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , шляхом підробки підписів ОСОБА_8 у попередньому договорі № 27/01/22/3, додатковій угоді до попереднього договору № 27/01/22/3, попередньому договорі № 27/01/22/7, додатковій угоді до попереднього договору № 27/01/22/7, попередньому договорі № 27/01/22/5, додатковій угоді до попереднього договору № 27/01/22/5, попередньому договорі № 27/01/22/6, додатковій угоді до попереднього договору № 27/01/22/6, попередньому договорі № 27/01/22/2, додатковій угоді до попереднього договору № 27/01/22/2, попередньому договорі № 27/01/22, додатковій угоді до попереднього договору № 27/01/22, попередньому договорі № 27/01/22/8, додатковій угоді до попереднього договору № 27/01/22/8,

-2-

попередньому договорі № 27/01/22/1, додатковій угоді до попереднього договору № 27/01/22/1, попередньому договорі № 27/01/22/4, додатковій угоді до попереднього договору № 27/01/22/4, додатковій угоді до попереднього договору № 20/01/23/2, та введення в оману ОСОБА_11 , зловживаючи довірою ОСОБА_8 , заволоділи коштами в доларах США, яка еквівалентна сумі 15814686, 69 (п`ятнадцять мільйонів вісімсот чотирнадцять тисяч шістсот вісімдесят шість) грн 69 коп., належними ОСОБА_8 , чим заподіяли останній збитків на вказану суму при цьому точна сума заподіяних збитків на даний час встановлюється.

Указане кримінальне правопорушення є тяжким, але органом досудового розслідування на даний час проводяться всі необхідні заходи з метою встановлення всіх обставин вчинення даного кримінального правопорушення, зокрема і встановлення збитків, які можуть бути і в особливо великих розмірах, що передбачено в ч. 5 ст. 190 КК України, яке є особливо тяжким та передбачає конфіскацію майна.

Крім того, в межах кримінального провадження також перевіряється можливе вчинення зазначеними особами кримінальних правопорушень, передбачених ст. 209, 358 КК України.

А тому, орган досудового розслідування вважає за доцільне накласти арешт на майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_6 зареєстровано наступне нерухоме майно: об`єкт житлової нерухомості квартира, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71.6 кв.м, житловою площею 40.1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102, належить ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності у розмірі частки ; згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 є власником транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», моделі «GLK 250» д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_7 зареєстровано наступне нерухоме майно: закінчений будівництвом об`єкт приміщення, гаражний бокс, що за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24.3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, належить ОСОБА_7 на праві власності; об`єкт житлової нерухомості квартира, що за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 99.5 кв.м, житловою площею 38 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, належить ОСОБА_7 на праві власності.

Орган досудового розслідування вважає, що зазначене майно може бути в подальшому відчужене, передане в оренду, на іншому праві користування, в заставу чи іпотеку, може бути предметом поділу, об`єднання, проведення реєстраційних та нотаріальних дії, що унеможливить його подальше збереження, та з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), є необхідність накладення арешту на вище вказане нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , а з метою приховування кримінального правопорушення щодо об`єктів нерухомого майна, до початку розгляду клопотання про арешт майна, що може зашкодити меті забезпечення арешту на майно, є достатні підстави для розгляду вказаного клопотання про арешт майна без повідомлення осіб, на яких оформлено право власності на вище зазначені об`єкти нерухомого та рухомого майна.

-3-

Слідчий просить накласти арешт на нерухоме майно із забороною відчуження та розпорядження такого майна, яке перебуває на праві приватної власності у ОСОБА_7 , а саме: закінчений будівництвом об`єкт приміщення, гаражний бокс, що за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24.3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100; об`єкт житлової нерухомості квартира, що за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 99.5 кв.м, житловою площею 38 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, належить ОСОБА_7 на праві власності.

Відмовляючи у задоволення клопотання, слідчий суддя вказала на те, що слідчим не доведено належними та допустимими доказами факт наявності у цьому кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що є безумовною підставою задля накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову, як це просить слідчий, та прямо передбачено п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України. За відсутності підозри неможливо встановити склад учасників за цивільним позовом, та його обґрунтованість, що є важливим для встановлення розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідків арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Також слідчий суддя взяла до уваги те, що ОСОБА_7 не має статусу підозрюваного у цьому кримінальному проваджені, а накладення арешту на майно третіх осіб допускається виключно з метою збереження речових доказів та/або забезпечення спецконфіскації, як це зазначено у ч. 3, 4 ст. 170 КПК України, якщо майно підпадає під ознаки ст. 98 КПК України або 96-2 КК України відповідно.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 19.07.2024 скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000372 від 16.05.2024 за ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити. Посилається на доводи, які є аналогічними доводам клопотання про арешт майна. Потреби досудового розслідування виправдовують ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні, а саме арешт належного ОСОБА_7 майна, і лише у разі задоволення клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення збереження речових доків, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки ухвала слідчого судді від 19.07.2024 надійшла до Ужгородської окружної прокуратури 05.08.2024.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи клопотання та апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а його апеляційна скарга до задоволення частково, з таких підстав.

-4-

Відповідно до вимог ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

09.08.2024 прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2024 та одночасно заявив клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що до 05.08.2024 він не знав про мотиви постановленого слідчим суддею рішення, а тому у визначений процесуальним законом п`ятиденний строк не міг навести обґрунтованих доводів щодо незаконності оскаржуваної ухвали.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ухвала слідчого судді від 19.07.2024 постановлена без участі прокурора, при цьому жодних відомостей про отримання Ужгородською окружною прокуратурою копії даної ухвали матеріали судового провадження не містять.

Зазначене, на переконання апеляційного суду перешкодило прокурору належним чином реалізувати своє право на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді в строк, встановлений кримінальним процесуальним кодексом України, а тому подане прокурором клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2024 підлягає задоволенню, а строк апеляційного оскарження - поновленню.

Як слідує з матеріалів судового провадження, Ужгородським РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 16.05.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000372, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

18.07.2024 до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області у кримінальному провадженні за № 0000372, відомості про яке 16.05.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за яким він просить: накласти арешт на нерухоме майно із забороною відчуження та розпорядження такого майна, яке перебуває на праві приватної власності у ОСОБА_7 , а саме: закінчений будівництвом об`єкт приміщення, гаражний бокс, що за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24.3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100; об`єкт житлової нерухомості квартира, що за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 99.5 кв.м, житловою площею 38 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2024 у задоволенні клопотання сторони обвинувачення відмовлено.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на таке.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

-5-

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 6, 7, 8 цієї ж статті у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння,

-6-

передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею не дотримані.

Як встановлено під час апеляційного розгляду 01.05.2025 у рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України.

При цьому, як вбачається з наданих матеріалів судового провадження 18.07.2024 потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні № 0000372, відомості про яке 16.05.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про стягнення солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 15814686, 69 грн.

Пунктом четвертим частини другої статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини шостої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Крім того, згідно п. 1, 2 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати.

З урахуванням наведеного висновок слідчого судді про відсутність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, зазначеного в клопотанні, у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_7 статусу підозрюваного, є необґрунтованим.

Таким чином, аналізуючи внесене на розгляд клопотання, колегія суддів уважає, що органом досудового розслідування в повній мірі доведено мету та підстави для арешту вказаного у клопотанні майна.

Більше того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а суд на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які виникають при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки

-7-

сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту, необ`єктивність і формальність судового розгляду, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на зазначене в ньому майно, а саме: закінчений будівництвом об`єкт приміщення, гаражний бокс, що за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24.3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100; об`єкт житлової нерухомості квартира, що за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 99.5 кв.м, житловою площею 38 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, що належить ОСОБА_7 на праві власності, шляхом заборони його відчуження та розпорядження ним.

На думку колегії суддів, такого виду обтяження буде достатньо для сприяння завданням арешту майна у кримінальному провадженні та відповідатиме вимогам охорони фундаментальних прав інших осіб. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

-8-

З урахуванням указаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів уважає, що відповідно до вимог ст. 132, 170-173 КПК України, клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно підлягає до часткового задоволення.

Переглядаючи оскаржене судове рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2024 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2024 скасувати.

Клопотання заступника начальника слідчого відділення ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000372, відомості про яке 16.05.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме: закінчений будівництвом об`єкт приміщення, гаражний бокс, що за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24.3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100; об`єкт житлової нерухомості квартира, що за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 99.5 кв.м, житловою площею 38 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, що належить ОСОБА_7 на праві власності, шляхом заборони його відчуження та розпорядження ним.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді