Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2025 року м. Рівне

Справа № 565/1011/23

Провадження № 11-кп/4815/382/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора Вараської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2025 року у справі за поданням начальника Вараського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Рівненській області ОСОБА_7 про приведення вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.10.2023 року відносно засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кузнецовськ Рівненської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, за ч.4 ст. 185 КК України у відповідність до Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохонних органів" від 18.07.2024 року, № 3886-IX,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні подання начальника Вараського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_7 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону.

В поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на незаконність ухвали суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Звертає увагу, покликаючись на положення Закону № 3886-IX від 18.07.2024 року, ч.ч.2, 3 ст. 4, ч.3 ст. 5, ч.2 ст. 74, ч.3 ст. 88 КК України, рішення Конституційного Суду України від 19.04.2000 № 6-рп/2000 (справа № 1-3/2000 про зворотну дію кримінального закону в часі), що згідно вироку суду від 25.10.2023 року ОСОБА_8 вчинив крадіжку чужого майна 07.03.2023 року на суму 3266 грн.33 коп. та 08.03.2023 року на суму 2197 грн. 00 коп.

Станом на 2023 рік (на момент вчинення кримінального правопорушення), вартість викраденого 08.03.2023 року майна не перевищує 2684, 00 грн., що виключає (скасовує) кримінальну відповідальність за ч.4 ст. 185 КК України.

Просить ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12.02.2025 року стосовно ОСОБА_8 скасувати як незаконну. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання Вараського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області про приведення вироку Кузнецовського міського суду від 25.10.2023 року стосовно ОСОБА_8 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Вирок Кузнецовського міського суду від 25.10.2023 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини указаного судового рішення посилання на вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, за епізодом викрадення 08.03.22023 року майна на суму 2197 грн. 00 коп.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.4 ст. 185 КК України (за епізодом вчинення таємного викрадення чужого майна, вчиненого 07.03.2023 року на суму 3266 грн.33 коп.) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_8 звільненим від відбування покарання з випробуванням та таким, на якого на підставі ст. 76 КК України покладено відповідні обов`язки.

У решті вирок суду першої інстанції від 25.10.2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Приписами ч. 1 ст. 539 КПК України встановлено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Положеннями ч. 2 та ч. 3 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти мають зоротну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Такий же принцип гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі Закон № 3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна) викладено у відповідній редакції. Так, положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений у ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Це узгоджується і з висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеними у постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21; провадження № 51-2555кмо24). Так, в постанові констатовано, що зміну в ст. 51 КУпАП розміру коефіцієнта НМ до 2, який розмежовує адміністративну та кримінальну відповідальності за відповідні діяння, Об`єднана палата розглядає як зміну до кримінального закону, оскільки мета законодавця полягала саме у зміні диспозиції відповідних кримінальних правопорушень. Об`єднана палата зробила висновок, що Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП, тобто для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. Суд наголосив, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння. При з`ясуванні, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленного законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2023 року вбачається, що ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме за скоєння крадіжки чужого майна 07 березня 2023 року на суму 3266, 33 грн. та 08.03.2023 року повторно на суму 2197,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03 листопада 2022 року станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX розмір вартості викраденого майна шляхом крадіжки, з якого настає кримінальна відповідальність у даному випадку за інкриміноване кримінальне правопорушення, становить 2684 грн. (1342 грн.*2=2684 грн.).

Таким чином, внесені законодавцем зміни з прийняттям Закону № 3886-IX призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність за ч.4 ст. 185 КК України у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

За наведеного, на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185КК України, за епізодом викрадення 08.03.2023 року чужого майна, вартість цього майна була меншою ніж 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, що застосовувалися у 2023 році, і це діяння не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185КК України.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_8 за епізодом 07.03.2023 року за кримінальним провадженням, в якому ухвалено вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2023 року, на час вчинення кримінального правопорушення перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому це діяння є кримінально караними та підпадає під ознаки злочину за ч. 4 ст.185КК України.

З огляду на викладене, вчинене ОСОБА_8 діяння за вищевказаним епізодом, відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ, не є кримінально-караним на теперішній час, а тому суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні подання органу пробації, незважаючи на те, що констатував у вироку, що вартість таємно викраденого 08.03.2023 року ОСОБА_8 майна становила суму, меншу за розмір, з якого у 2023 році відповідно до Закону № 3886-ІХ та положень Податкового кодексу настає кримінальна відповідальність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за кожним епізодом кримінального правопорушення ОСОБА_8 не призначалось окремо покарання, оскільки кримінальним законом не передбачено можливості призначення покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена однією частиною однієї статті Кримінального кодексу України.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Крім того, залишення вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2023 року без змін призведе до того, що ОСОБА_8 буде засуджено за епізодом від 08.03.2023 року, караність якого усунута Законом №3886-IX від 18.07.2024 року, адже до цього діяння має застосуватися положення ст.5 КК України, оскільки воно не є кримінально караним та не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185КК України.

Тобто, вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2023 року буде засуджено ОСОБА_8 за вчинення діяння, за скоєння якого він не може нести кримінальну відповідальність.

При цьому, застосування до засудженого ОСОБА_8 Закону №3886-IX від 18.07.2024 року не впливає на розмір покарання, призначеного за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2023 року за ч.4 ст.185 КК України, яке є мінімальним за санкцією зазначеної частини статті, від відбування якого останнього звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановлення відповідного іспитового строку і покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Отже, апеляційні доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню до ОСОБА_8 , ґрунтуються на нормах процесуального та матеріального права, а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що до засудженого не підлягають застосуванню положення ч.2 ст.74 КК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні подання органу пробації є помилковим, а тому колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора.

Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Дотримуючись вимог п.4 ч.1 ст.407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нової по суті подання, задовольнивши його з мотивів, що наведені вище.

З огляду на викладене, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції належить скасувати, ухваливши нову, якою подання органу пробації задовольнити, а вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2023 року привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року, шляхом застосуванню до засудженого ОСОБА_8 положень ч.2 ст.74 КК України та звільнення останнього від відбування покарання за епізодом вчинення злочину за ч.4 ст.185 КК України від 08.03.2023 рок, у зв`язку із усуненням караності вчиненого діяння.

Таким чином, належить вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом від 07.03.2023 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з застосуванням до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку і покладенням відповідних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2025 року відносно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити нову увалу.

Подання начальника Вараського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Рівненській області ОСОБА_7 про приведення вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.10.2023 року відносно засудженого ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України у відповідність до вимог ЗУ "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024 року задовольнити.

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.10.2023 року відносно ОСОБА_8 привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року.

На підставі ч.2 ст.74 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.10.2023 року за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України від 08 березня 2023 року, у зв`язку із усуненням законом караності діяння.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25.10.2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом від 07 березня 2023 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_8 звільненим від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік та таким, на якого на підставі ст. 76 КК України покладено обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок суду першої інстанції від 25.10.2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3