Справа № 198/93/24
Провадження № 1-кп/0198/26/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.08.2023 за № 0000736, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який народився в м.Краснодон Луганської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

встановив :

Відповідно до обвинувального акта, складеного прокурором та направленого до суду, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, за таких обставин.

Так, згідно зі статтями 1-3, 6 Конституції України - Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статей 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На території України не допускається розташування іноземних військових баз. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До системи адміністративно-територіального устрою України входить Автономна Республіка Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

В березні-квітні 2014 року (більш точний час в ході досудового розслідування і судового розгляду не встановлено) у м.Луганськ та в інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених, прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств, організації і підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області і порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області, всупереч законодавству України, 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акта про державну самостійність Луганської Народної Республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська Народна Республіка», так званої «ЛНР».

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками РФ з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР») і силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів, незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності і чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Внаслідок вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року (більш точний час в ході досудового розслідування і судового розгляду не встановлено) опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів РФ на території Луганської області так званої «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015, Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях і переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

В подальшому, постановою так званої «Ради Міністрів Луганської Народної Республіки» від 11.04.2015 № 02-04/91/15 «Про затвердження Положення про Міністерство внутрішніх справ Луганської Народної Республіки», всупереч Конституції України та Законам України затверджено положення, яке регулює функціонування та діяльність незаконно створеного на тимчасово окупованій території Луганської області правоохоронного органу, а саме так званого «Міністерства внутрішніх справ Луганської Народної Республіки».

Тим часом, всупереч Статуту Організації Об`єднаних Націй, Конституції України та Законам України на тимчасово окупованій території Луганської області незаконно створено правоохоронний орган - так зване «Міністерства внутрішніх справ Луганської Народної Республіки», а також затверджено низку законодавчих актів, які регулюють функціонування та діяльність вищевказаного органу, зокрема, Закон Луганської Народної Республіки від 25.06.2014 № 14-1 «Про систему виконавчих органів державної влади Луганської Народної Республіки», постанова «Ради Міністрів Луганської Народної Республіки» від 11.04.2015 № 02- 04/91/15 «Про затвердження Положення про Міністерство внутрішніх справ Луганської Народної Республіки», Указ Глави Луганської Народної Республіки від 01.03.2018 №УГ-139/18 «Про затвердження Положення про Міністерство внутрішніх справ Луганської Народної Республіки».

24 лютого 2022 року військовослужбовці збройних сил РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та скоїли збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, здійснивши окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України із затвердженням відповідними законами України та наразі триває.

Резолюцією Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Агресія проти України» A/RES/ES-11/1 від 2 березня 2022 року та Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визнано, що Російська Федерація вчинила агресію проти України, порушивши базові норми ООН, тобто є державою-агресором.

В розумінні п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг. Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

24 лютого 2022 року збройними силами Російської Федерації захоплено та окуповано територію Станично-Луганської селищної територіальної громади Щастинського району Луганської області з адміністративним центром в смт Станиця Луганська, в результаті чого вона опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, незаконних збройних формувань так званої «ЛНР», підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій РФ.

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» територія Станично-Луганської селищної територіальної громади Щастинського району Луганської області з 24.02.2022 і до теперішнього часу перебуває під тимчасовою окупацією та оточенні (блокуванні) з боку РФ та незаконних збройних формувань так званої «ЛНР», та на її території створено ланку незаконних органів влади, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора.

У вересні 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено) громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 24.06.2018 по 06.07.2018 проходив службу в ГУНП в Луганській області, маючи спеціальне звання - лейтенант поліції, присвоєне наказом НПУ від 18.06.2018 № 555о/с, усвідомлюючи здійснення відкритої збройної російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04:00 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, знаходячись на тимчасово окупованій території Луганської області, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, а також переслідуючи свої особисті, корисливі інтереси у вигляді отримання відповідної влади та матеріальних благ, маючи умисел на зайняття посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території України, і реалізуючи його, вступив у злочинну змову з окупаційними військами Російської Федерації і представниками так званої «ЛНР», при цьому, отримавши від них пропозицію зайняти посаду співробітника в незаконно створеному правоохоронному органі, а саме в так званому «Станично-Луганському РВВС МВС ЛНР», що розташований в смт Станиця Луганська Щастинського району Луганської області, в порушення вимог Конституції України та Законів України добровільно, умисно надав згоду на зазначену пропозицію.

Кримінальне правопорушення підлягає кваліфікації за ч. 7 ст. 111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Під час досудового розслідування постановою слідчого від 25.08.2023 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки він не з`являвся на належним чином здійснені виклики до слідчого і прокурора, а на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 20.02.2024 з цих же підстав та в зв`язку з перебуванням особи на тимчасово окупованій території України здійснювалось спеціальне досудове розслідування.

Судовий розгляд в межах даного кримінального провадження здійснений за відсутності обвинуваченого (in absentia), ОСОБА_5 , який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

При цьому, розгляд кримінального провадження проведений за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , який залучений державою на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м.Києві.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 в судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри ухилитися від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати у нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення, а тому вважав розгляд кримінального провадження за таких обставин порушенням права ОСОБА_5 на захист. Окрім того, захисник зазначив, що під час судового розгляду не знайшов підтвердження факт добровільності дій ОСОБА_5 , а також відсутні докази призначення його на посаду та складання ним присяги, до того ж не встановлено особу обвинуваченого за відповідними документами. Крім того, під час судового розгляду не встановлено власника Telegram-каналу, де розміщено відеофайл за участю ОСОБА_5 , першоджерело відеозапису та обставини його створення. Враховуючи вказане, просив ухвалити виправдувальний вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так, судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказування в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, анексія з боку РФ частини території України, а також створення окупаційних органів влади на такій території є загальновідомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

При цьому, вина ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

-рапортами про виявлення кримінального правопорушення, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення і актом огляду інтернет-ресурсу від 15.02.2023, а саме розміщених в Telegram-каналі під назвою «МВД ЛНР» (мовою оригіналу) публікацій, якими встановлено, що ОСОБА_5 перейшов на бік окупаційної влади РФ і добровільно займає посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, а саме в так званому «Станично-Луганському РВВС МВС ЛНР» (т. 3 а.м.к.п. 3-21, 32);

-копією паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , яка засвідчує особу обвинуваченого, його анкетні дані (т. 3 а.м.к.п. 82-84);

-довідкою начальника УКЗ ГУНП в Луганській області від 22.03.2023 на підтвердження проходження ОСОБА_5 з 18.08.2014 служби в органах внутрішніх справ України на посадах атестованого складу (т. 3 а.м.к.п. 53);

-протоколами огляду від 27.03.2023 та 05.05.2023, а саме розміщеної 06.09.2022 в Telegram-каналі під назвою «МВД ЛНР» (мовою оригіналу) публікації «В Станично-Луганском районе раскрыто убийство» (мовою оригіналу) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 з додатками до нього у виді скріншотів та оптичних дисків DVD-R, де відображений ОСОБА_5 , як співробітник незаконно створеного правоохоронного органу - так званого «Станично-Луганского РОВД МВД ЛНР» (мовою оригіналу) (т. 3 а.м.к.п. 66-69, 77-81);

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.03.2023 за участю свідка ОСОБА_6 та 29.03.2023 за участю свідка ОСОБА_7 , і додатків до них у виді фотографій, згідно яких вони впізнали особу на фото № 2, як ОСОБА_5 - колишнього слідчого Марківського ВП ГУНП в Луганській області (т. 3 а.м.к.п. 58-60, 63-65);

- показаннями свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні про те, що вона особисто знайома з обвинуваченим ОСОБА_5 (спілкувались з робочих питань), який в лютому-березні 2018 року проходив стажування у Марківському ВП ГУНП в Луганській області, де в обласному управлінні поліції свідок працювала у відділі кадрів. В червні 2018 року ОСОБА_5 закінчив Харківський університет внутрішніх справ та мав би призначатись на посаду слідчого за місцем проходження стажування, однак після проведення службової перевірки було виявлено, що він перетнув кордон України на межі Харківської області та виїхав до РФ, у зв`язку з чим був звільнений з Національної поліції України. Також свідок зазначила, що у вересні 2022 року з публікацій в Telegram-каналах дізналася про те, що обвинувачений добровільно перейшов на бік окупаційної влади та обійняв посаду в так званому «Станично-Луганському РВВС МВС ЛНР», який є незаконним правоохоронним органом, створеним на тимчасово окупованій території Луганської області. Щодо добровільності дій ОСОБА_5 або навпаки можливості застосування до нього примусу свідок не змогла нічого повідомити, але зазначила, що станом на 2018 рік батьки та молодша сестра обвинуваченого перебували на окупованій території Луганської області;

- показаннями свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що він особисто знайома з обвинуваченим ОСОБА_5 (спілкувались з робочих питань), який в 2017-2018 роках працював слідчим у Марківському ВП ГУНП в Луганській області. В 2022 році в інтернет-публікаціях свідок побачив ОСОБА_5 в камуфльованій формі так званої «ЛНР» на фоні будівлі Станично-Луганського відділу поліції. Також ОСОБА_7 зазначив, що від місцевих мешканців смт Станиця Луганська Щастинського району Луганської області та працівників поліції, які залишилися на тимчасово окупованій території, дізнався, що деякі працівники поліції добровільно перейшли на бік окупаційної влади.

Таким чином, відомості, що містяться в досліджених протоколах огляду і додатках до них, співвідносяться з показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні, які на стадії досудового розслідування також брали участь в проведенні слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, стосовно дійсного зайняття ОСОБА_5 посади в незаконно створеному правоохоронному органі - так званому «Станично-Луганському РВВС МВС ЛНР».

Згадані докази щодо часу, місця, наслідків та обставин вчинення кримінального правопорушення співвідносяться між собою, є належними. Підстави вважати зазначені докази недостовірними, недопустимими відсутні.

Окрім того, зазначені вище докази є беззаперечним свідченням невимушеності та свідомої і вільної поведінки ОСОБА_5 , цілковитої добровільності дій обвинуваченого щодо зайняття посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, а також безпосередньої участі у створенні та функціонуванні певної вертикалі влади. Також слід зазначити, що оскільки окупація території Луганської області та створення на ній окупаційних органів влади, мала відкритий характер, обвинувачений, будучи на той час громадянином України та випускником вищого навчального закладу України, тобто носієм вищої юридичної освіти, а відповідно і достатнього рівня спеціальних знань в галузі права, займаючи в незаконному правоохоронному органі посаду, очевидно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, отже, діяв з прямим умислом і корисливими мотивами.

Суд відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що вина ОСОБА_5 , як громадянина України, в добровільному зайнятті посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, доведена. Скоєне ОСОБА_5 підлягає кваліфікації за ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Обираючи покарання для ОСОБА_5 , суд, згідно зі ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості та мотив вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_5 скоїв злочин, який згідно з ч. 6 ст. 12 КК України є особливо тяжким, раніше не судимий.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 є суб`єктом злочину. Підстави вважати вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення у стані неосудності відсутні.

Пом`якшуючі та обтяжуючі покарання ОСОБА_5 обставини відсутні.

Ґрунтуючись на завданні Кримінального кодексу України, меті та загальних засадах призначення покарання, визначених у ст.ст. 1, 50, 65 КК України, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, конкретні обставини справи, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд призначає покарання ОСОБА_5 в межах санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України, у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та з конфіскацією майна, оскільки доходить переконання, що саме таке покарання буде не тільки карою, а також сприятиме виправленню ОСОБА_5 і попередженню вчинення ним та іншими особами нових злочинів, а окрім того є цілком справедливим, пропорційним, необхідним і достатнім, та відповідатиме не тільки меті покарання, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права, а також гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захистом інтересів суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, як обов`язкового, суд враховував те, що ОСОБА_5 скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. При цьому, суспільна небезпечність вчинених обвинуваченим дій полягає у допомозі державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади та його легітимізації, що фактично підтверджує вчинення злочину проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

При цьому не є перешкодою для призначення даного виду покарання та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не займає певні посади та не проводить свою діяльність в органах влади саме на підконтрольній території України, з використанням можливостей яких він вчинив кримінальне правопорушення, а тому суд вважає, що буде справедливим та співмірним таке покарання для ОСОБА_5 , визнаним винуватим у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить деякий період часу у майбутньому займати певні посади та займатися певною діяльністю в Україні.

Зазначена позиція суду узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування ст. 55 КК України, викладений у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22 провадження № 51-130 кмо 23, за яким згідно з положеннями ст. 55 КК, у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Також, застосовуючи додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, як альтернативне, суд зазначає, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, маючи мету та бажання отримати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе та інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат. Отже, суд переконаний, що зазначені обставини вимагають більшої суворості в оцінці вчиненого ОСОБА_5 протиправного діяння та виправдовують позбавлення права власності на майно, яке належить останньому.

Окрім того, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, обставини справи, суд не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 правил ст. 69 КК України.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов по справі не поданий.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому за ч. 7 ст. 111-1 КК України обвинуваченні.

ОСОБА_5 за ч. 7 ст. 111-1 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років з позбавленням права обіймати будь-які посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування і державного управління, органах, що надають публічні послуги, на строк п`ятнадцять років, з конфіскацією в дохід держави всього майна, яке є його приватною власністю.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання у зв`язку з виконанням даного вироку.

Строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування і державного управління, органах, що надають публічні послуги, слід рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.

Копію вироку вручити негайно прокурору та захиснику.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1