Справа № 946/3604/25
Провадження № 1-кс/946/1023/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:: прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі клопотання заступника керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізмаїл, не одруженого, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, з середньою освітою, військовослужбовця за мобілізацією, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду з обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000469, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 березня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідування установлено, що ОСОБА_4 26.08.2024 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацію на особливий період до військової частини НОМЕР_1 , в подальшому походив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , а з 20.12.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .

Будучи військовослужбовцем солдат ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, умисно вчинив протиправні дії, спрямовані на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , приблизно у вечерню пору доби 23.03.2025, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебував за місцем свого мешкання та реєстрації по АДРЕСА_1 , де до нього в гості прийшла раніше йому знайома ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого вони разом розпивали спиртні напої.

Під час спільного розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, піл час якого ОСОБА_4 почав поводити себе агресивно, та в нього виник умисел направлений на заподіяння смерті ОСОБА_7 , шляхом нанесення удару кухонним ножем, який знаходився в приміщенні кухні, у життєво важливу частину тіла ОСОБА_7 , а саме у шию.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 23.03.2025 близько 21:00 годині, перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 використовуючи як знаряддя вчинення кримінального правопорушення кухонний ніж, з довжиною клинка 112 мм, наніс один удар в область шиї потерпілої ОСОБА_7 , з повним проникненням клинка ножа по руків`я, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді однієї глибокої колото різаної рани м`яких тканин шиї зліва, рановий канал якої проходить зліва направо, згори до низу майже горизонтально, поряд з магістральними судинами шиї, яка спричинила короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше трьох тижнів (21 день) і згідно з п.п. 2.3.3; "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6., відноситься до легких тілесних ушкоджень, за ознаками короткочасного розладу здоров`я. Після чого ОСОБА_7 викликала швидку допомогу, де їй надали медичну допомогу.

Вказані дії ОСОБА_4 вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі останнього, внаслідок надання ОСОБА_7 екстреної медичної допомоги іншими особами, в результаті виклику швидкої медичної допомоги самою потерпілою ОСОБА_7 .

За викладених обстави, ОСОБА_4 обвинувачується у закінченому замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

24.03.2025 о 02:40 годині ОСОБА_4 , в порядку ст. 208 КПК України затримано.

24.03.2025 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Слідчим суддею Ізмаїльського міськрайонного суду 25.03.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який припиняє свою дію 22.05.2025.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершено 12.05.2025 шляхом скерування до Ізмаїльського міськрайонного суду обвинувального акту відносно ОСОБА_4 .

Проте підготовче судове засідання на разі не проведено та питання щодо продовження запобіжного заходу не вирішено.

Оскільки строк дії ухвали слідчого судді від 25.03.2025, якою застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає, а підготовче судове засідання станом на 14.05.2025 не призначено, виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні прокурор посилається на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зникли, в обґрунтування обрання запобіжного заходу обвинуваченому покладається необхідність запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків, зокрема звертатись з проханням змінити показання, або погрожувати свідку з цією ж метою; перешкоджати кримінальну провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні підтримав своє клопотання в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Зазначив, що обвинувальний акт у суді, підготовче засідання не призначено.

Обвинувачений в судовому засіданні вину визнав. Не хоче тримання під вартою, просить повернутися до служби, на війну.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що не згодний з клопотанням, прокурор не навів та не довів наявність реальних ризиків перешкоджання проведенню розслідування. Просить цілодобовий домашній арешт.

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приймаючи до уваги мету та підстави застосування запобіжного заходу, передбачені ст.177 КПК України, а також оцінивши в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, суддя доходить наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що заступник керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000469, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 березня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

24.03.2025 о 02:40 годині ОСОБА_4 , в порядку ст. 208 КПК України затримано та 24.03.2025 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.05.2025.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подавати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами ст. 199 КПК України.

Оскільки строк дії ухвали слідчого судді від 22.05.2025, якою застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає, а підготовче судове засідання станом на 15.05.2025 не призначено, виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, за даних обставин, на даній стадії кримінального провадження достатньо доказів, що свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Підставою для продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, зокрема звертатись з проханням змінити показання, або погрожувати свідку з цією ж метою, перешкоджати кримінальну провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчим суддею встановлено, що у даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики, передбачені пунктами 1, 3,4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що ризик переховування від органів досудового розслідування або суду цілком можливий, оскільки ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні замаху на вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, в період воєнного стану, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, обвинувачений ОСОБА_4 може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнути відповідальності та покарання за вчинений злочин.

Також обвинувачений ОСОБА_4 може впливати на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, з метою зміни показів останніми, з урахуванням того, що з потерпілою він добре знайомий, а свідки у вказаному кримінальному провадження являються членами його родини.

Також, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, ОСОБА_4 , матиме можливість ухилення від суду, шляхом безпідставного звернення до медичних закладів, державних та соціальних служб для оформлення фіктивних підстав для отримання лікарняних, чи незаконного перетину державного кордону України, що впливатиме на прийняття рішення судом у розумні строки.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи тому може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення із застосуванням насильства.

Вказані обставини також свідчать про неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, що вказують на причетність до вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного не перешкоджають застосуванню до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого в місці його постійного проживання; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи; репутацію обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї, з урахуванням того, що він являється військовослужбовцем, який призваний 26.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацію на особливий період.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Так, у рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а тому хоча тяжкість обвинувачення і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

На думку слідчого судді, доведеним є ризики, передбачені п.п. 1,3, 4, 5 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків, зокрема звертатись з проханням змінити показання, або погрожувати свідку з цією ж метою; перешкоджати кримінальну провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризики, на наявності яких наголошують прокурор на даний момент не зникли.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34). Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

З вказаного вище вбачається, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, так як може не запобігти вказаним ризикам.

Отже, прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Вирішуючи питання про продовження застосування до обвинувачений запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування та тяжкості можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з огляду на підтвердження викладених вище ризиків, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, суддя приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачений, а тому вважає за можливе та необхідне продовжити застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суддя дійшов висновку про наявність чітких ознак того, що справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_4 на свободу, а тому строк дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Виходячи з положень ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою, що не перевищує шістдесят днів.

Керуючись ст. ст. 177,178,183,194,314,331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання заступника керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до 14 липня 2025 року.

Ухвала щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 припиняє свою дію 14 липня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Повний текст ухвали проголошено 21.05.2025р. о 10:00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1