Справа № 634/813/24
Провадження № 1-кп/634/40/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.08.2025 рокусел. Сахновщина Харківської області

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Сахновщина Харківської області кримінальне провадження № 0000060 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Сахновщина Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрований та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого 07.08.2024 року Диканським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

встановив:

23 травня 2024 року близько 21 год. 20 хв. ОСОБА_8 знаходився біля музичної школи, що розташована в сел. Сахновщина Берестинського району Харківської області, де між ним та ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 , маючи мету на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, стоячи з боку від ОСОБА_9 , який в цей час сидів на власному велосипеді наніс один удар долонею лівої руки у потилицю ОСОБА_9 , після чого одразу наніс ще один удар банкою з під пива, яку тримав в правій руці в обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого останній не втримав рівновагу та впав з велосипеда на землю, в наслідок чого ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, а саме поверхнева травма носа, садна на обличчі. Вказані садна утворились від дії тупих твердих предметів, по механізму удар тертя, тертя - ковзання. По ступеню тяжкості вказані садна відноситься до легких тілесних ушкоджень, згідно п.п. 2.3.2 б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6 та перебувають у причинному зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_8 .

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 що вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнає частково та зазначив, що у 2024 році, у темний час доби, точну дату та час не пам`ятає, він зі своїм знайомим ОСОБА_10 на автомобілі приїхали до музичної школи в сел. Сахновщина Берестинського району Харківської області, щоб забрати знайомих. Поряд з ними перебували на велосипедах хлопці, серед яких був і потерпілий, вони поклали велосипеди за автомобілем, чим перешкоджали руху автомобіля. Обвинувачений попросив їх прибрати але вони проігнорували його прохання а потерпілий почав нецензурно висловлюватися в його бік. В свою чергу він стоячи за пару метрів від потерпілого кинув у його банку пива. Також зазначає що потерпілому ударів не наносив та не підходив до нього. Щодо заявленого цивільного позову то визнав його частково. Заперечував щодо стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 10000 грн, оскільки на його думку в цій частині позов не обґрунтований.

В судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 23 травня 2024 року близько 21 год. він з другом ОСОБА_11 заїхали на велосипедах до музичної школи, що розташована в сел. Сахновщина Берестинського району Харківської області там вже перебував автомобіль, біля якого стояв ОСОБА_8 з невідомою йому особою. Він з другом сиділи на велосипедах та до них підійшов ОСОБА_8 та попросив від`їхати від автомобіля на що вони погодилися але незважаючи на це ОСОБА_8 вдарив його рукою по потилиці і в обличчя банкою пива. Після цього ОСОБА_8 поїхав на автомобілі. Він зателефонував батькові та розповів про те, що сталося. Озирнувшись він побачив на землі мобільний телефон. В цей час він знову побачив автомобіль ОСОБА_8 , який рухався в їх бік. Взявши з землі телефон він побіг до батька, який перебував біля приміщення «Приватбанку». До них також під`їхав ОСОБА_8 , там вони поспілкувалися, віддали йому телефон та розійшлися. За медичною допомогою від звернувся на наступний день, оскільки в нього погіршився зір. Також в судовому засідання підтримав поданий його законним представником цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1094 грн., це кошти які були витрачені на лікування та 10000 грн. моральної шкоди. На його переконання завдана моральна шкода обґрунтовується тим, що після цих подій у нього виникає страх спілкування з незнайомими людьми, в темний час доби, в неосвітлених місцях та в місцях де відсутнє відеоспостереження. Також змінилася думка щодо людей які перебувають в стані алкогольного сп`яніння, а саме йому стало боязно з ними спілкуватися.

У судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_12 , пояснив, що у травні 2024 року близько 21 год., точної дати та часу не пам`ятає, він з другом ОСОБА_6 заїхали на велосипедах до школи №1 в сел. Сахновщина Берестинського району Харківської області там вже перебував автомобіль, біля якого стояв ОСОБА_8 . Вони зупинилися на відстані близько 10-15 м. від автомобіля та до них підійшов ОСОБА_8 та попросив відійти, на що вони погодилися та в цей час він побачив як ОСОБА_8 вдарив два рази ОСОБА_6 рукою і один раз він вдарив його банкою пива. Після цього ОСОБА_8 поїхав на автомобілі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що у 2024 році, у темний час доби, точну дату та час не пам`ятає, він зі своїм знайомим ОСОБА_8 на автомобілі приїхали до музичної школи в сел. Сахновщина Берестинського району Харківської області. Поки вони там перебував, якісь хлопці, серед яких був і потерпілий поклали свої велосипеди за автомобілем, та їм ніяк було виїхати. ОСОБА_8 попросив їх прибрати велосипеди, але вони почали нецензурно висловлюватися в їх бік. Після цього ОСОБА_8 стоячи за пару метрів від потерпілого підняв з землі банку з-під пива та кинув в бік потерпілого, після чого він бачив як потерпілий тримався руками за голову, а вони поїхали по своїх справах.

В судовому засіданні також були досліджені наступні докази:

-рапорт чергового ВП №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 від 23.05.2024 року;

-витяг з ЄРДР №0000060 від 08.08.2024 року;

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що готується) від 23.05.2024 року;

-протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 25.05.2024 року та фототаблиця до нього;

-довідка КНП «Сахновщинська центральна лікарня» від 30.05.2024 року №01-09/488;

-копія рентген знімку ОСОБА_6 від 24.05.2024 року;

-копія журналу обліку факті звернення та доставлення до Сахновщинської ЦРЛ осіб у зв`язку із заподіяними їм тілесних ушкоджень кримінального характеру та інформування про такі випадки органів та підрозділів поліції;

- висновок судово медичної експертизи ОСОБА_6 №12-14/64-КР/24 розпочатої та закінченої 31.05.2024 року.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України вищевказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що незважаючи на часткове визнання своєї винуватості, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом, підтверджується показами свідків, а також сукупністю досліджених письмових доказів у кримінальному провадженні.

Сукупність усіх доказів у їх взаємозв`язку дає підставу для суду дійти переконливого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, що він не одружений, на утриманні малолітніх дітей та недієздатних осіб не має, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, судимий 07.08.2024 року Диканським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

За змістом роз`яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Окрім того, відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду щодо правил застосування ч.4 ст.70 КК України у справі № 760/26543/17 від 15.02.3021 року, у випадку коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою закону силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконується самостійно.

Як встановлено судом, 07.08.2024 року вироком Диканського районного суду Полтавської області, ОСОБА_8 був засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки. До постановлення цього вироку ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України,

За таких обставин, покарання за даним вироком у виді громадських робіт та покарання за вироком Диканського районного суду Полтавської області від 07.08.2024 року слід виконувати самостійно.

Щодо вирішення цивільного позову у частині стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст.128, ч.1 ст.129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, та із застосуванням норм ЦПК України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст. 61 КПК України визначено, що цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

За змістом ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В ході судового розгляду кримінального провадження було підтверджено, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_8 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 завдано легкі тілесні ушкодження. У зв`язку із цим, законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 на придбання ліків витратила грошові кошти у загальному розмірі 1094 грн. 30 коп., що підтверджується наявним у матеріалах справи чеком № 2878, тому ці витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 .

Щодо вимог представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн., суд дійшов висновку.

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» № 4 від 31.03.1995, розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розглянувши позовні вимоги представника неповнолітнього потерпілого про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку, що дійсно протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_8 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 була спричинена моральна шкода, що проявилася у фізичному болі та стражданнях, яких останній зазнав через отримані тілесні ушкодження, переживаннях, хвилюваннях, незручностях в організації свого життя, а тому вона підлягає відшкодуванню.

Щодо розміру моральної шкоди у сумі 10000 грн, суд вважає, що заявлені представником неповнолітнього потерпілого вимоги є завищеними, оскільки потерпілою стороною не надано суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували заявлений розмір завданої моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілій стороні моральної шкоди, суд враховує як глибину моральних страждань неповнолітнього потерпілого, так і те, що йому були завдані легкі тілесні ушкодження. Представником неповнолітнього потерпілого не надано суду відповідних висновків психологів чи інших спеціалістів, які б підтверджували значні порушення у психіці неповнолітнього потерпілого внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

Виходячи з вказаних обставин, враховуючи глибину та ступінь моральних і фізичних страждань неповнолітнього потерпілого, з метою запобігання незаконному збагаченню потерпілої особи, керуючись принципами розумності, співмірності та справедливості, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 на стадії дізнання не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набранням вироком законної сили суд не вбачає.

Речові докази та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Вирок Диканського районного суду Полтавської області від 07.08.2024 року, яким ОСОБА_8 був засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки виконувати самостійно.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду у розмірі 1094 грн. 30 коп. (одну тисячу дев`яносто чотири гривні 30 коп.) та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп. (п`ять тисяч гривень 00 коп.), а всього разом 6094 грн. 30 коп. (шість тисяч дев`яносто чотири гривні 30 коп.).

В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду через Сахновщинський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: