КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2588/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

05 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001281 від 03.06.2024 за апеляційною скаргою прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігів, громадянина України, одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, із загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Згідно вироку суду, 03.06.2024 приблизно о 12:45 год ОСОБА_7 , перебуваючи на території ринку «Торгівельний майданчик», розташованого по вул.Закревського, 12 у м.Києві, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вступив у словесний конфлікт з раніше незнайомим йому ОСОБА_10 , в ході якого між останніми відбулась бійка, внаслідок якої у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, утримуючи у правій руці предмет, що має колюче-ріжучі властивості, по типу ножа, наніс вказаним предметом один удар в область лівого плеча та близько двох ударів в область лівої руки потерпілого ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани пахвинної ділянки та лівого плеча з ушкодженням плечової артерії, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя, а також одну різану рану лівого передпліччя та одну рану 1-го палиця лівої кисті, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але не менш ніж 21добу.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та обставинам його вчинення та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує, що приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_12 положень статті 75 КК України, суд не дав належної оцінки конкретним обставинам та тяжкості скоєного злочину.

Зокрема, як зазначає апелянт, ОСОБА_13 визнаний судом винним у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з посяганням на найбільшу соціальну цінність, яка визначена Конституцією України та охороняються державою, а саме посягання на здоров`я та життя особи.

Як наголошує апелянт, приймаючи рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд взяв до уваги визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому, позитивні дані про особу обвинуваченого, той факт, що він є особою раніше не судимою та до обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття. Разом з тим, судом проігноровано той факт, що ОСОБА_13 с особою раніше не судимою в силу ст. 89 КК України та раніше все ж таки двічі притягувався до кримінальної відповідальності. Більш того, до кримінальної відповідальності ОСОБА_13 притягувався, в тому числі, й за вчинення аналогічного злочину у сфері злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи, а саме за вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Вказане, на думку апелянта, дає підстави стверджувати, що ОСОБА_7 схильний до вчинення злочинів, є небезпечним для суспільства, а також те, що виправлення його можливе лише шляхом ізоляції від суспільства. Будь-яких даних, які б свідчили про дійсну можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_12 в умовах звільнення від відбування покарання з випробуванням, у вироку не наведено і під час судовою розгляду справи не встановлено.

Отже, як вказує апелянт, обставини вчиненого кримінального правопорушення дають підстави дійти висновку про неможливість виправлення ОСОБА_12 та попередження нових злочинів з його боку, якщо йому буде призначено покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. Застосування ж судом до ОСОБА_12 положень ст. 75 КК України, на думку прокурора, є не обґрунтованим, не відповідає загальним принципам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, і не може вважатися достатнім для досягнення мети покарання обвинуваченого, тобто є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив та клопотань про відкладення не подавав. Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши надані стороною захисту документи щодо стану здоров`я обвинуваченого та характеристику з місця проживання, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюють ся, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та обставин його вчинення, колегія суддів зазначає наступне

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого, дані щодо особи обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, з 2008 року постійно проживає на території м. Києва, має реєстрацію за місцем мешкання, де характеризується цілком позитивно, одружений, має дорослих дітей, виховує онуків, що вказує на міцні соціальні зв`язки, на спеціалізованому обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, однак за станом здоров`я потребує тривалого лікування варикозного розширення вен та тахікардії, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставинами, які згідно із ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав та врахував щире каяття у вчиненому та примирення з потерпілим.

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням сукупності всіх обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України, у виді позбавлення волі, звільнивши на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням та покладенням, передбачених ст.76 КК України обов`язків.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, а встановлений іспитовий строк буде необхідним контролем за поведінкою ОСОБА_7 з боку уповноваженого органу пробації.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора ставилось питання щодо призначення обвинуваченому такого ж покарання, яке призначене судом першої інстанціїу виді позбавлення волі строком на 5 років, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, з огляду на наявність попередніх судимостей обвинуваченого ОСОБА_7 , які свідчать про його схильність до вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так, Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що висновки суду мають ґрунтуватися на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення рішення, зокрема на відомостях про кожний вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, поведінку до, в момент та після вчинення кримінального правопорушення, соціально-демографічні властивості та соціально-психологічну характеристику. Також слід врахувати ознаки, які характеризують особистісні прояви в основних сферах життєдіяльності, та зважити на спрямованість і мотиви протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 раніше не судимий в силу ст.89 КК України.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Отже, доводи сторони обвинувачення про існування обставин, які свідчать про вчинення обвинуваченим раніше аналогічних злочинів, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі, на те, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням належним чином не надав оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, пов`язаного з посяганням на здоров`я та життя особи, на переконання колегії суддів, є неспроможними, оскільки суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, належним чином мотивував своє рішення, врахувавши в сукупності, як тяжкість злочину, так і всі дані щодо особи обвинуваченого, а також всі обставини справи у їх сукупності.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , який примирився з потерпілим та останній просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України (а.п, 72), належним чином виконує покладені на нього судом першої інстанції обов`язки, до того ж, має захворювання, які згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого потребують оперативного втручання та тривалого лікування (трофічна виразка лівої голені та ін.), не дивлячись на які, приймає активну участь в упорядкуванні прибудинкової території, озелененні двору та загалом виключно позитивно характеризується за місце проживання, що підтвердили у характеристиці десять мешканців будинку, в якому проживає обвинувачений, що на переконання колегії суддів, свідчить, як про правомірність поведінки обвинуваченого, так і підтверджує усвідомлення ним протизаконності вчинених злочинних дій та вказує найого вірний соціальний напрямок.

Таким чином, судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а також при його звільненні від відбування покарання з випробуванням було дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність, враховано всі обставини, які впливають на вид і розмір покарання та тривалість іспитового строку, в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає непереконливими.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і його перевиховання неможливе без реального відбування покаранняпрокурором до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст.75 КК України.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні №0001281 від 03.06.2024 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3