ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1838/25 Номер провадження 11-сс/814/461/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції )

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтаві матеріали провадження за апеляційною скаргою скаржниці ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2025 року,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 , поданої в порядку ст.206 КПК України, про загальні обов`язки судді щодо захисту прав ОСОБА_8 про негайне доставлення особи для з`ясування підстав позбавлення свободи.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що зі скарги не вбачається, що ОСОБА_8 має статус учасника будь-якого кримінального провадження, до заяви не долучено жодних доказів того, що ОСОБА_8 справді незаконно затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім того, слідчий суддя вказав, що заявницею не надано слідчому судді жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості підозри того, що в межах територіальної юрисдикції Миргородського міськрайонного суду Полтавської області знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку, тобто була затримана саме у кримінальному провадженні та на підставах, встановлених КПК України.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає, помилковими висновки слідчого судді, оскільки положення ч.2 ст. 206 КПК України уповноважують слідчого суддю зобов`язати будь-який орган державної влади, у тому числі ТЦК та СП, негайно доставити незаконно утриману особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення волі.

На переконання апелянта, службові (посадові) особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання особи та її подальше утримання, що вказує на протиправне затримання працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 .

Будучи повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду ОСОБА_7 у призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилася.

Положеннями ч. 4 ст.405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження, які судом були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, вказувала про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Як визначено у п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку з вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Частина 1 ст. 206 КПК України передбачає, що кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання, як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, згідно з положеннями ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів провадження, скаржниця ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із скаргою, в порядку ст.206 КПК України, із змісту якої вбачається, що її чоловіка ОСОБА_8 було незаконно затримано без жодного судового рішення та доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя перевіряє наявні підстави для позбавлення підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого свободи, зокрема за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, шляхом перевірки законності підстав утримання такої особи.

В свою чергу, вказаний порядок не включає процедуру оскарження рішень, дій чи бездіяльності іншого органу, пов`язаного із утриманням особи поза межами кримінального провадження.

Зі змісту скарги не вбачається, що відносно ОСОБА_8 здійснюється кримінальне провадження чи особа є затриманою у розумінні кримінального процесуального законодавства, а тому вимоги скарги скаржниці ОСОБА_7 виходять за межі повноважень слідчого судді, які визначені положеннями кримінального процесуального закону, а саме ст. 206 КПК України.

При цьому апеляційний суд зауважує, що скаржниця у разі порушення прав чи інтересів її чоловіка службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними з мобілізацією, для судового захисту вправі звернутись з адміністративним позовом до адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінального правопорушення - до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, висновки слідчого судді про відсутність у нього повноважень, визначених КПК України, для з`ясування підстав затримання особи в інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням кримінального провадження та розгляду клопотання у порядку ст.206 КПК України є правильними.

За наведеного, рішення слідчого судді про відмову у відкриті провадження, на підставі п. 4 ст. 304 КПК України, є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу скаржниці ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2025 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4