Справа № 587/2997/25
УХВАЛА
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Рівненської області, Дубенського району, с. Кривуха, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, учасника бойових дій, військовослужбовця, РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
30 жовтня 2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 №317 ОСОБА_4 призначено на посаду командира відділення командира машини 2 відділення в інженерних загороджень взводу інженерних загороджень інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_2 та поставлено на всі види забезпечення.
08 лютого 2025 року приблизно о 02 год. 45 хв. ОСОБА_4 , маючи тривалий досвід керування транспортними засобами, знаючи вимоги п.п. 2.3, 2.9 ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306, керував автомобілем марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_3 , по автодорозі Н-07 «Київ-Суми-Юнаківка» від с. Штепівка в напрямку м. Суми. Рухався на 271 км+700 м неподалік села Голубівка, Сумського району. Пасажиром вказаного транспортного засобу був ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів на передньому пасажирському сидінні.
У цей час ОСОБА_4 , діючи із кримінальною протиправною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, знехтував безпекою дорожнього руху, всупереч вимогам п. 2.9 б ПДР, перебуваючи у стані стомлення від довготривалої поїздки, заснув під час керування вказаним автомобілем, внаслідок чого втратив контроль над автомобілем та допустив виїзд за межі проїзної частини на праве узбіччя з послідуючим наїздом на нерухому перешкоду у вигляді дерева.
Внаслідок вказаної ДТП пасажир автомобіля «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому тіла L2 1 ст., закритих переломів поперечних відростків хребців L2- L4, забійно-рваної рани поперекової ділянки справа, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №628 від 29 квітня 2025 року відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи (за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження механізму та обставин ДТП) № СЕ-19/119-25/6100-ІТ від 23 квітня 2025 року у вказаній дорожній ситуації ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», допустив порушення вимог правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме: п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за розміщенням і кріпленням вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування під час руху; п. 2.9 водієві забороняється: б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.
Допущені ОСОБА_4 порушення вимог пунктів 2.3 б, 2.9 б ПДР знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.
Дії ОСОБА_4 відносно порушення Правил дорожнього руху умисні, а форма вини до наслідків необережна.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Під час судового засідання потерпілий ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що він примирився із обвинуваченим, та зазначив, що ОСОБА_4 відшкодував йому понесені збитки як матеріальні, так і моральні, претензій до обвинуваченого він не має і просить закрити кримінальне провадження.
Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання потерпілого ОСОБА_5 підтримав повністю та просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим, а також закрити кримінальне провадження.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим та щодо закриття кримінального провадження, зазначивши, що наявні підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим та для закриття кримінального провадження.
Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши подане потерпілим клопотання, дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Положеннями ст. 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, віднесено до нетяжких злочинів.
Заслухавши думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого, дослідивши надані прокурором матеріали кримінального провадження, беручи до уваги ті обставини, що обвинувачений примирився з потерпілим, збитки, заподіяні кримінальним правопорушенням, повністю відшкодував та вперше вчинив необережний нетяжкий злочин, у суду немає підстав вважати, що волевиявлення потерпілого не було вільним, а досягнуте примирення не було реальним, тому суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 46 КК України і звільнити його від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 закрити.
Вирішуючи питання щодо заявленого Департаментом фінансів Сумської обласної державної адміністрації цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 , суд зазначає таке.
Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду не тільки потерпілому, а й цивільному позивачу.
У разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку цивільний позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку цивільний позов Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 залишити без розгляду з одночасним роз`ясненням права на звернення із відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.
Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат у виді витрат на залучення експерта, суд дійшов таких висновків.
Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак з огляду на певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
Така підстава дає змогу суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, здійснені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме ця особа.
З цих підстав з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави понесені процесуальні витрати у виді витрат на залучення експерта.
Накладений в межах кримінального провадження арешт майна слід скасувати відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні не застосовувався.
На підставі викладеного, керуючись ст. 284, ч. 2 ст. 369, 372 КПК України, ст. 46 КК України, суд
ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим.
Цивільний позов Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 залишити без розгляду.
Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2025 року у справі №592/2117/25, скасувати.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1