Справа № 175/5958/25
Провадження № 1-кс/175/1224/25
18 серпня 2025 року селище Слобожанське Дніпровського
району Дніпропетровської області
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, в зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню за такими підставами.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами відповідно до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171 174 цього Кодексу.
Разом із цим, лише з дозволу та на підставі ухвали слідчого судді проводяться процесуальні дії, під час яких має місце суттєве тимчасове обмеження прав та інтересів осіб. До переліку таких дій, крім негласних слідчих (розшукових), належать окремі слідчі (розшукові) дії, більшість заходів забезпечення кримінального провадження й інші процесуальні дії, а саме: привід (ч. 2 ст. 140 КПК); накладення грошового стягнення (ч. 2 ст. 144 КПК); тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом (ч. 2 ст. 148 КПК); відсторонення від посади (ч. 2 ст. 154 КПК); тимчасовий доступ до речей і документів (ч. 2 ст. 159 КПК); арешт майна (ч. 2 ст. 170 КПК); запобіжні заходи (ч. 4 ст. 176 КПК); вирішення долі речових доказів (ч. 6, ч. 7 ст. 100 КПК); обшук (ч. 2 ст. 234 КПК); огляд житла чи іншого володіння особи (ч. 2 ст. 237 КПК); слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, за відсутності добровільної згоди особи, яка ним володіє (ч. 5 ст. 240 КПК); примусове відібрання біологічних зразків для експертизи (ч. 3 ст. 245 КПК); примусове залучення особи для проведення медичної або психіатричної експертизи (ч. 3 ст. 242, ч. 2 ст. 509 КПК) тощо.
Як встановлено в ході судового розгляду клопотання, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року було накладено арешт на майно, вилучене під час проведення огляду місця події від 09.05.2025, а саме:
-транспортний засіб - автомобіль марки AUDI A6 чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 та ключі від вказаного ТЗ, користувачем якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , м.т. НОМЕР_3 , з позбавленням права відчуження, користування та розпорядження;
-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 03.12.2011, яке видане на ім`я ОСОБА_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 03.12.2011, рік випуску 1998, видано ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке було добровільно видано ОСОБА_3 ,
до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Разом із цим, слідчий суддя діє виключно у межах своїх повноважень і не вправі вирішувати питання, які не віднесені законом до його компетенції. Так, компетенція слідчого судді у сенсі судового контролю в кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування обмежується саме цією стадією, яка згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту.
Отже, вирішення слідчим суддею після закінчення досудового розслідування будь-яких клопотань про вирішення долі речових доказів чинним КПК України не передбачено.
Натомість положеннями ч. 9 ст. 100 КПК України визначено, що вирішення питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором здійснюється судом, а не слідчим суддею. Тобто, у разі закриття кримінального провадження саме суд має вирішувати питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно з вимогами ст.ст. 171 174 КПК України.
Таким чином, вбачається, що вирішення слідчим суддею поданого слідчим клопотання про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні, яке було закрито відповідною постановою слідчого, не передбачено чинним КПК України, а такі клопотання мають розглядатися судом.
На підставі вищевикладеного, суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення клопотання та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про вирішення долі речових доказів необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 100, 309 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1