ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2836/25 Справа № 932/4642/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 04 серпня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 04 серпня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 02 жовтня 2025 року включно.

Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень) 00 коп.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що обставини, за яких обвинуваченому було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, не змінились. Судом враховано, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, загрожує позбавленням волі на строк від шести до десяти років позбавлення волі, без обрання іншої, альтернативної міри покарання у зв`язку з чим присутній ризик переховуватись від суду та впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки на день розгляду клопотання останні не допитані судом.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_6 та оскаржив в апеляційному порядку .

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою в задоволені клопотання прокурора відмовити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у видідомашнього арешту з покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції при винесенні рішення не взяв до уваги відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, на утриманні знаходиться малолітня дитина, є інвалідом з дитинства, має батьків похилого віку, страждає на тяжке захворювання епілепсію.

Наголошує, що ризики заявлені прокурором в клопотання не підтвердженні: обвинувачений не ухиляється від органів досудового розслідування та суду, слідчі дії по кримінальному провадженню проведено тому ризик впливу на свідків відсутній.

Зазначає, що прокурором не заявлено про нові ризики, які дають підстави для подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Наголошує, що обвинувачений має потребу у кваліфікованому лікуванні, яке в умовах тримання під вартою неможливе.

На підтвердження зареєстрованого місця проживання захисником додано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого ОСОБА_7 належить на праві спільної часткової власності ка. АДРЕСА_1 , де він і буде відбувати домашній арешт.

Позиції сторін в суді :

Захисник належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, однак до зали судового засідання не заявився. До початку судового розгляду до суду надійшло клопотання від захисника ОСОБА_6 в якому просить задовольнити його апеляційну скаргу з підстав зазначених в ній, розгляд апеляційної скарги проводити без його участі.

Прокурор в судовому належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, однак до зали судового засідання не з`явився. До початку розгляду справи до суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Обвинувачений про дату, час та місце апеляційного перегляду був повідомлений належним чином, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги було проведено за їх відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307 КК України.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що на початку лютого 2025 року, більш точної дати слідством не встановлено, діючи умисно, будучи знайомим з особами, які здійснюють незаконний збут - канабіса, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, зазіхаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а так само суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, ігноруючи вимоги Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР (із подальшими змінами та доповненнями), Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (із подальшими змінами та доповненнями), Наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» (із подальшими змінами та доповненнями), з корисливих мотивів, незаконно придбав наркотичний засіб канабіс для його подальшого систематичного та незаконного збуту на території міста Костянтинівка Донецької області наркозалежним особам, з метою отримання прибутку.

Задля прикриття своєї незаконної діяльності, а саме придбання, зберігання і збуту наркотичного засобу канабіс, ОСОБА_7 здійснював збут канабіса тільки знайомим йому особам, які його систематично вживали, а тому не були зацікавлені у викритті злочинної діяльності ОСОБА_7 . При цьому особам, які не викликали довіри ОСОБА_7 , наркотичний засіб не збувався.

Крім того: ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, будучи знайомим з особами, які здійснюють незаконний збут - канабіса, який відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, зазіхаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а так само суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, ігноруючи вимоги Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР (із подальшими змінами та доповненнями), Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (із подальшими змінами та доповненнями), Наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» (із подальшими змінами та доповненнями), з корисливих мотивів, незаконно придбав наркотичний засіб канабіс для його подальшого систематичного та незаконного збуту на території міста Костянтинівка Донецької області наркозалежним особам, з метою отримання прибутку.

Задля прикриття своєї незаконної діяльності, а саме придбання, зберігання і збуту наркотичного засобу канабіс, ОСОБА_7 здійснював збут канабіса тільки знайомим йому особам, які його систематично вживали, а тому не були зацікавлені у викритті злочинної діяльності ОСОБА_7 . При цьому особам, які не викликали довіри ОСОБА_7 , наркотичний засіб не збувався.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України, як у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також збуті наркотичного засобу та як у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту наркотичного засобу вчиненого повторно.

21 березня 2025 року слідчим суддею Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, щодо підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

14 травня 2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Дніпра щодо обвинуваченого ОСОБА_7 було продовжено строк дії тримання під вартою до 12 липня 2025 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень) 00 коп., який в подальшому було продовжено.

04 серпня 2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Дніпра щодо обвинуваченого ОСОБА_7 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 жовтня 2025 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень) 00 коп..

Судом першої інстанції враховано, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_7 , зокрема, згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, загрожує позбавленням волі на строк від шести до десяти років позбавлення волі, без обрання іншої, альтернативної міри покарання.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, спроможний переховуватись від суду. Окрім того, існує ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки на день розгляду клопотання вони не допитані судом, враховуючи те, що ОСОБА_7 є офіційно не працевлаштованою особою, існує ризик вчинення іншого кримінальне правопорушення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, тому апеляційні доводи сторони захисту в цій частині вважає необґрунтованими.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкримінований злочин, який не зменшився, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_7 під вартою, суду не надано.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення, щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачуються та встановлені ризики, заяв про взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_7 до суду не надходило; домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки ОСОБА_7 не має постійного місця роботи та законного джерела доходу, обвинувачуються у збуті за грошові кошти наркотичного засобу та психотропної речовини.

Крім того судом першої інстанції було застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави, що визначена відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, підстав для застосування судом щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_7 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Твердження апелянта про недоведеність прокурором ризиків передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, прокурором доведені наявність ризиків. Крім того ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. Наразі правослухняна поведінка обвинуваченого зумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не високими моральними якостями.

На думку колегії суддів, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки обвинувачений розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке згідно чинного законодавства пов`язане із позбавленням волі, може переховуватись від суду. Наразі його належна процесуальна поведінка обумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не високими моральними якостями, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування обвинуваченого від суду у разі зміни йому запобіжного заходу.

Також колегія суддів, враховуючи, що за змістом наявних матеріалів під час судового розгляду ще не допитані свідки, вважає на даному етапі судового розгляду кримінального провадження наявним ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, з огляду на те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, у зв`язку з чим доводи захисника про те, що свідки допитані під час досудового розслідування, що свідчить про відсутність вказаного ризику, є непереконливими.

З урахуванням стадії судового провадження та висунутого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів, на даному етапі є реальним ризик впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь, а тому доводи сторони захисту у цій частині також є непереконливими.

Таким чином, доводи апеляційних скарг захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються зазначеними обставинами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги факти того, що обвинувачений раніше не судимий, має позитивну характеристику з місця проживання, малолітню дитину, батьків похилого віку, страждає на хронічні захворюванняадже вони не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підґрунтям для застосування та продовження саме такого запобіжного заходу ОСОБА_7 . Крім того, вказані обставини не були стримуючими факторами при вчиненні кримінальних правопорушень, які інкримінується обвинуваченому, окрім того, відсутні відомості на підтвердження неможливості перебування обвинуваченого під вартою у зв`язку із станом здоров`я.

Крім того колегія суддів зазначає, що в умовах воєнного стану обвинувачений може ухилятись від явки до суду чим можуть бути створені перешкоди для судового розгляду справи упродовж розумного строку .

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про необхідність продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження права обвинуваченого на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення .

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 04 серпня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: