Справа № 442/3624/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/534/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_7 ,

з участю: ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

встановила:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись із даною ухвалою захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 .

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається, що засуджений ОСОБА_7 після поступлення у ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40» мав заохочення, відбув 3/4 строку покарання, працює на роботі.

Акцентує, що за місцем відбування покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно, став на шлях виправлення та не становить суспільної небезпеки. Вказує, що під час судового засідання представник колонії підтвердила, що ОСОБА_7 працює на роботі, тобто він був залучений до суспільно корисної праці.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить змінити оскаржувану ухвалу, звільнити його від подальшого відбування покарання, звільнивши його умовно-достроково від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

На підтримку своїх вимог покликається, що при розгляді його клопотання суд не звернув увагу на його позитивні якості під час розгляду справи. Вказує, що було порушено його право бути етапованим у зал судового засідання місцевого суду, оскільки під час судового розгляду періодично пропадав інтернет зв`язок та звук.

Просить звернути увагу на документи долучені до його клопотання щодо доцільності застосування положень ст.81 КК України, детальне посилання на строки відбування покарання і Закони України щодо звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідача, виступ захисника та пояснення засудженого у підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив апеляційні вимоги захисника та засудженого, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Щодо етапування засудженого у судове засідання, колегія суддів враховує, що як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді справи участь засудженого у судових засіданнях забезпечена у режимі відеоконференції, що передбаченого положеннями КПК України.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2018 за ч.3 ст.153, ч.2 ст.15, ч.3 ст.153, ч.1 ст.70 КК України на 13 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 05.06.2018 вирок у частині призначеного покарання змінено, пом`якшено призначене засудженому покарання до 10 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Початок строку покарання 04.07.2017, кінець строку 04.01.2028 року.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до місцевого суду із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як такого, що довів своє виправлення.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений, який відбув встановлену даною нормою закону частину строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд першої інстанції правильно визначив, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину (згідно редакції ч.3 ст.153 КК України на момент вчинення злочину та постановлення вироку), за який йому було призначено покарання у виді 10 років 6 місяців позбавлення волі, на даний час фактично відбув більш як три чверті строку покарання (дата настання передбаченого законодавством умовно-дострокового звільнення 19.05.2025) і невідбутими залишились 2 роки 7 місяців 14 днів.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали клопотання, особової справи засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні наведеного вище клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Згідно врахованої місцевим судом характеристики на засудженого, по даній справі ОСОБА_7 з 04.07.2017 знаходиться в місцях позбавлення, а з 23.08.2018 відбуває покарання в ДУ ДВК-40. За час відбування покарання заохочувався 6 разів, тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені, не працевлаштований, залучається до проведення робіт з благоустрою. Стикаючись з проблемою, не здатен знайти шляхи її вирішення. Соціальні зв`язки з родиною відсутні. Не виконує заходи індивідуального плану соціально-виховної роботи. Стверджує, що має бажання брати участь і програмах, але за його поведінкою, зрозуміло, що це не відповідає дійсності, або відвідуючи програми, не бере активної участі в діяльності групи. Усвідомлює, що потребує змін, але при цьому нічого не робить. Не має позитивних планів на майбутнє. Оцінений як такий, що не довів свого виправлення. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства середній.

Отже, згідно матеріалів справи ОСОБА_7 за час відбування покарання у даній справі, тричі допустив порушення вимог режиму утримання, за що на нього накладались дисциплінарні стягнення, зокрема двічі у вигляді догани.

При цьому, колегія суддів враховує, що погашення на даний час вказаних стягнень не впливає на загальну характеристику особи засудженого, оскільки висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній установі.

Колегія суддів вважає, що наявність у засудженого заохочень з боку адміністрації установи, як і відбуття ним встановленої законом частини строку покарання, не можуть слугувати безумовними підставами застосування до засудженого положень ст.81 КК України, а наведені в апеляційних скаргах доводи про наявність підстав для застосування до нього положень ст.81 КК України у своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Також, місцевий суд обґрунтовано врахував, що засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, лише 19.05.2025 отримав право на розгляд комісією питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Крім цього, колегія суддів зауважує, що у судовому засіданні місцевого суду представник установи, де ОСОБА_7 відбуває покарання, просила відмовити у задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з огляду на наявність даних , які свідчать про те, що на даний час ОСОБА_7 ще не довів своє виправлення.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст.81 КК України до засудженого ОСОБА_7 , як такому, що ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованими.

Ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_9 у повній мірі відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, ст.81 КК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2025 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: