Провадження № 1-кс/947/7339/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000001 від 19.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 201-4, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в рамках кримінального провадження № 0000001 від 19.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 201-4, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204 КК України звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту з метою збереження речових доказів на майно, яке було виявлено та вилучено 20.05.2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення в межах географічних координат: НОМЕР_1 , 30.694444; НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; 46.432782, 30.687913; 46.432741, 30.692043, перелік якого зазначено у клопотанні.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій зазначив, що клопотання підтримує у повному обсязі та просив розглянути клопотання без його участі.

Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав до суду клопотання, в якому просив розглянути клопотання про арешт майна за відсутності власника майна та його представника.

Також, адвокат ОСОБА_5 долучив до клопотання письмове заперечення на клопотання про арешт майна, в якому зазначив, що клопотання про накладення арешту подане з порушенням норм чинного кримінального процесуального законодавства України та не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку відповідний дозвіл було надано з метою відшукання та вилучення, зокрема грошових коштів, отриманих від незаконного збуту підакцизних товарів. Проте, ані протокол обшуку, ані постанова детектива про визнання їх речовими доказами, ані клопотання про накладення арешту, не містять жодних доказів відношення вилучених грошових коштів до будь-якої злочинної або іншої діяльності. Клопотання прокурора про накладення арешту на майно, фактично, складається із короткого викладу обставин, за якими здійснюється досудове розслідування, формальних посилань на положення КПК України щодо речових доказів та арешту майна. Клопотання прокурора не містить жодної інформації стосовно отримання вилучених грошових коштів внаслідок незаконного збуту підакцизних товарів. Твердження прокурора про те, що грошові кошти зберегли на собі сліди кримінального правопорушення жодним чином не обґрунтоване та є виключно припущенням. Детективом було визнано вилучені грошові кошти речовим доказом, а прокурором зазначено про необхідність накладення на них арешту без будь-якого огляду грошових коштів, адже до клопотання про арешт майна навіть не було долучено протоколу огляду, без проведення якого встановити, чи відносяться вилучені грошові кошти будь-яким чином до обставин, за якими здійснюється досудове розслідування, чи відповідають вони критеріям, встановленим ст. 98 КПК України є неможливим. З урахуванням цього не є зрозумілим, на підставі яких обставин відповідне майно було визнане речовим доказом, як саме детектив встановив ці обставини, якщо не оглядав вилучене майно, та чим підтверджуються (окрім думки детектива) його голослівні твердження щодо того, що вилучене майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України. Крім того, посилання прокурора на необхідність подальшого проведення судових експертиз відносно вилучених грошових коштів також є абсолютно формальним та таким, що не відповідає дійсності, адже незрозуміло, яку саме експертизу стосовно грошових коштів можливо призначити з метою встановлення їх відношення до кримінального провадження із урахуванням тих обставин, за якими здійснюється досудове розслідування. Більш того, жодних доказів необхідності проведення будь-яких експертних досліджень, окрім як формального зазначення про це прокурором, до клопотання додано не було (наприклад постанов про призначення експертизи, супровідних листів тощо). Детектив своєю ж постановою може визнати речовим доказом будь-яку річ у світі. Вказана дія це його суб`єктивна оцінка будь-яких речей та документів, і ця оцінка не може лягати в обґрунтування поданого клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. З поданого прокурором клопотання про арешт майна не вбачається, яке саме доказове значення має вилучене майно, та які саме ознаки майна вказують на його відповідність критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України з урахуванням тих відомостей, які внесені до ЄРДР. Враховуючи зазначене, підстави для накладення арешту на зазначені грошові кошти відсутні, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання про арешт майна має бути відмовлено. Не є зрозумілим, яким чином органом досудового розслідування було встановлено наявність на або в тимчасово вилученому телефоні відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється в даному кримінальному провадженні, адже жодних підтверджень вказаному до клопотання додано не було (наприклад протоколу огляду тощо). Більш того, жодної згадки про якісь дії з телефоном, які б дозволили ідентифікувати будь-які ознаки, передбачені ст. 98 КПК України, ані подане клопотання про арешт майна, ані додані до нього документи не містять. У кримінальному провадженні № 0000001 від 19.06.2024 року ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру. Таким чином, прокурор не обґрунтував сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно, на яке необхідно накласти арешт, є доказом злочину, може бути забезпеченням відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Отже, жодних належних доказів того, що тимчасово вилучене майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметами, що були об`єктами кримінально протиправних дій, цінностями та іншими речами, набутими кримінально протиправним шляхом або отриманими юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, не було додано до клопотання про накладення арешту. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Приймаючи до уваги заяви учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, а також письмові заперечення представників власників майна, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000001 від 19.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 201-4, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204 КК України за фактом здійснення незаконного збуту незаконного виготовлених підакцизних товарів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб на території Одеської області здійснює незаконне переміщення підакцизних товарів з т.з. Придністровської Молдовської Республіки з приховуванням від митного контролю в значних розмірах.

Встановлено, що вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень можливо причетна громадянка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка з метою збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів разом з іншими невстановленими особами створили загальнодоступний канал у месенджері «Telegram», де розміщуються оголошення щодо продажу сигарет із зазначенням ціни.

Також встановлено, що відправки незаконно виготовлених підакцизних товарів відбуваються громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та іншими невстановленими особами через відділення ТОВ «Нова пошта» на території м. Одеси із використанням різних даних відправників та номерів телефонів.

Органом досудового розслідування встановлено, що громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з іншими невстановленими особами здійснює незаконне зберігання з метою збуту, та збут незаконно виготовлених підакцизних товарів за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення в межах географічних координат: НОМЕР_1 , НОМЕР_5 ; НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 , НОМЕР_9 .

В ході досудового розслідування 20.05.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення в межах географічних координат: НОМЕР_1 , НОМЕР_5 ; НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 , НОМЕР_9 ; НОМЕР_8 , НОМЕР_9 . За результатами проведеного обшуку виявлено та вилучено майно, а саме:

1. грошові кошти у сумі 560 доларів США та 6325 гривень;

2. мобільний телефон «Iphone 13 ProMax».

Власником вищевказаного вилученого майна є громадянин ОСОБА_4 .

Слідчий суддя, на підставі долучених до клопотання матеріалів, прийшов до висновку, що вилучені під час обшуку грошові кошти могли отримуватися ОСОБА_4 від здійснення протиправної діяльності за фактом збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів, або ж для фінансування такої діяльності, відповідно до чого відповідають критеріям речових доказів в рамках кримінального провадження та потребують збереження до встановлення законності їх походження.

Представником власника майна не було надано документів підтверджуючих законність походження вилучених грошових коштів.

Вилучений під час обшуку мобільний телефон відповідає критеріям речових доказів в рамках кримінального провадження, оскільки може містити у собі відомості щодо здійснення незаконного збуту незаконного виготовлених підакцизних товарів, контакти осіб, які можуть бути причетні до вчинення протиправної діяльності, листування, документи, тощо, відповідно до чого потребує огляду з метою встановлення/спростування факту причетності його власника - ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що вилучене під час обшуку майно було визнано детективом речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до постанови детектива та наразі потребує збереження з метою встановлення обставин вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження та осіб, які можуть бути причетними до їх вчинення.

Отже, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження.

Отже, оскільки вилучене майно визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження після огляду та дослідження майна, буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000001 від 19.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 201-4, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 20.05.2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення в межах географічних координат: НОМЕР_1 , НОМЕР_5 ; НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 , 30.692043; а саме на:

-грошові кошти у сумі 560 доларів США та 6325 гривень;

-мобільний телефон «Iphone 13 ProMax».

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1