Справа № 352/655/25
Провадження № 1-кп/352/184/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000398 від 19 листопада 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився с. Шибалин, Бережанського району Тернопільської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, інваліда ІІІ групи, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_7 », який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

18.11.2024, близько 12.40 год., водій ОСОБА_6 у світлу пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки Mercedes-Benz Atego 1018, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною автодороги Н-09 «Мукачево-Львів», що проходить по вул. Галицька у с. Ямниця Ямницької ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, правою смугою для руху у напрямку м. Івано-Франківськ, зі швидкістю 69-74 км/год.

В цей час, у попутному напрямку із автомобілем марки Mercedes-Benz Atego 1018, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дещо попереду лівою смугою у напрямку м. Івано-Франківськ, рухався невстановлений слідством мікроавтобус марки Mercedes-Benz білого кольору, який при наближенні до регульованого пішохідного переходу, що обладнаний світлофором для пішоходів і який поряд із церквою святого Миколая, зменшував швидкість та зупинився, щоб надати перевагу у русі пішоходу ОСОБА_8 , яка розпочала перетинати проїзну частину дороги по регульованому пішохідному переході зліва на право, відносно напрямку руху транспортних засобів на заборонений (червоний) сигнал світлофора. Вищевказаний пішохідний перехід позначений інформаційно-вказівними знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України «зебра».

При наближенні до цього ж пішохідного переходу, водій ОСОБА_6 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав перевагу пішоходу, для якої може бути створена перешкода чи небезпека та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_8 .

При цьому, водій ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3. який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху;

п. 12.1., в якому вказано, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди;

п. 12.4., де зазначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У результаті порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України трапилася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із переломом кісток склепіння та основи черепа, забоєм головного мозку середнього ступеня важкості, крововиливами під тверду мозкову оболонку справа, під м`яку мозкову оболонку зліва, крововиливом в основну пазуху, пневмоцефалією, синцем в лівій тім`яній ділянці, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

ІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав. Пояснив, що дійсно керував автомобілем на перехресті не помітив пішохода та здійснив наїзд. Вказав, що визнає усі обставини, які зазначені в обвинувальному акті щодо вчинення кримінального правопорушення. Після ДТП усі витрати на лікування потерпілої ОСОБА_8 оплатив, щиро розкаюється у скоєному, зробив для себе належні висновки та просив суворо його не карати.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченого і дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Таким чином, дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

ІІІ. Обставини, які пом'якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування потерпілій завданого збитку.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.67 КК України, судом не встановлено.

ІV. Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд керується вимогами статей 65-67 КК України, роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд приймає до уваги конкретні обставини скоєного, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно вимог ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, сукупність всіх характеризуючих його обставин: обстановку, мотив і спосіб вчинення злочинного діяння; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є інвалідом ІІІ групи, працює водієм ТОВ «Федик». Обставини, які пом`якшують вину обвинуваченого - щире каяття та добровільне відшкодування потерпілій завданого збитку, були підтверджені представником потерпілої, який в судовому засіданні пояснив, що потерпіла жодних претензій до обвинуваченого не має та просила суд не призначати суворе покарання.

Приймаючи до уваги викладенні вище обставини в їх сукупності, враховуючи позицію потерпілої, яка просила суд призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з позбавлення волі і не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд дійшов твердого переконання, що необхідним і достатнім покаранням ОСОБА_6 з метою його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, буде призначення йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі.

Водночас, враховуючи наведене, а також те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений ОСОБА_6 не уникнув за вчинений ним злочин, а також те, що останній, розкаявся у вчиненому, заподіяну шкоду потерпілій відшкодував, потерпіла просила звільнити обвинуваченого від відбування покарання, суд вважає, що за таких обставин, виправлення останнього та попередження скоєння ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, враховуючи, що хоча ОСОБА_6 дійсно було порушено Правила дорожнього руху, але враховуючи позицію потерпілої, яка просила суд не призначати додаткового покарання обвинуваченому, а також те, що даний злочин не є умисним, наявність в діях потерпілої порушень Правил дорожнього руху, суд дійшов висновку про можливість не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Так, ухвалою слідчого судді від 20 листопада 2024 року було накладено арешт на автомобіль марки Mercedes-Benz Atego 1018, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Арешт було накладено з метою проведення судово-автотехнічних експертиз та забезпечення збереження доказів. Враховуючи, що судовий розгляд закінчився, суд вважає необхідним скасувати арешт накладений на автомобіль.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у випадку винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого документально підтверджені витрати на залучення експерта, тому з обвинуваченого підлягають стягненню відповідні витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України,

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю один рік.

Згідно з ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт, накладений ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2024 року на автомобіль марки Mercedes-Benz Atego 1018, реєстраційний номер НОМЕР_1 зі слідами механічних пошкоджень, власником якого є ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 скасувати.

Речові докази: автомобіль марки Mercedes-Benz Atego 1018, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 повернути власнику; диск з відеозаписом з камер відеоспостережень залишити в матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів, а саме:

-3183,60 грн за проведення судової інженерно - транспортної експертизи № СЕ-19/109-24/16581-ІТ від 27 листопада 2024 року;

-2387,70 грн. за проведення судової інженерно- транспортної експертизи № СЕ-19/109-24/16582-ІТ від 11 грудня 2024 року;

-1989,75 грн. за проведення судової інженерно- транспортної експертизи № СЕ-19/109-24/16583-ІТ від 16 грудня 2024 року;

-6367,20 грн. за проведення судової фототехнічної експертизи № СЕ-19/109-24/2060-ФП від 10 лютого 2025 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_10