Справа № 357/9380/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2025 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0000786, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лисянка Лисянського району Черкаської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, утриманців не має, стрільця 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», переведеного у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник - адвокат ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 123, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 22.04.2023 не пізніше 20:00 год., самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, до 22:40 год. 01.05.2024, тобто до моменту його затримання службовими особами СУ ГУНП в Черкаській області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та показав, що будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді стрільця 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону, 22.04.2023 самовільно залишив розташування військової частини, яка дислокувалася у АДРЕСА_2 . На залишення військової частини він не отримував офіційного дозволу командирів (начальників), поважних причин відсутності на військової служби не має. Залишив військову частину, тому що хотів трохи побути дома, так як до цього уже цілий рік перебував на службі. Під час відсутності на військовій службі він перебував дома за адресою: АДРЕСА_1 , проходив дома амбулаторно лікування від туберкульозу, але підтверджуючих документів не має. Звільнення від виконання обов`язків військової служби він не мав. Визнає факт того, що самовільно, без поважних причин залишив військову службу, щиро кається у цьому, усвідомлює, що якби не залишав військову частину, то не було б вчинено інше кримінальне правопорушення. Свою вину визнає в повному обсязі, щиро кається, просить суворо не карати, щиро жалкує з приводу вчиненого.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин суд визнає доказаними фактичні обставини справи щодо дати, часу, місця, способу скоєння кримінального правопорушення, форми умислу, а також інші обставини, визначені ч. 1 ст. 91 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статтей 65-67 КК Україна враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд при призначенні покарання визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, обставини його вчинення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак, поведінку особи до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення.

Так, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Вказане кримінальне правопорушення направлене проти встановленого порядку несення військової служби, тоді коли в Україні введено та діє воєнний стан і, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу.

Поряд з тим, судом враховується те, що тяжкі наслідки від вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення не настали.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Щире каяття окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Як було встановлено у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 засуджує свою поведінку, щиро жалкує про вчинене, готовий понести призначене покарання. Вказані обставини об`єктивно підтверджують щирість каяття обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалюється обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він розлучений, утриманців не має, має місце реєстрації та місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості злочину, обставини злочину, особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, його відношення до вчиненого, думку прокурора щодо покарання, дійшов висновку, що основним покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією статті ч. 5 ст. 407 КК України.

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень. Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 15.11.2024 ОСОБА_3 був засуджений вироком Лисянського районного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 01.05.2024 по день набрання вироком законної сили.

У цьому кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення 22.04.2023, тобто до постановлення попереднього вироку.

Частиною 4 ст. 70 КК України визначено, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Станом на час ухвалення цього вироку, вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 15.11.2024 набрав законної сили 03.03.2025.

У постанові від 01.06.2020 (справа № 766/39/17) Об`єднана Палата Верховного Суду зробила такі висновки щодо застосування норм права: «При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів);»

Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за попереднім вироком від 15.11.2024 та зарахувати в строк остаточно призначеного цим вироком покарання, частково відбуте ним покарання за вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 15.11.2024 період з 01.05.2024 по день набрання цим вироком законної сили.

Речові докази, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 15.11.2024 і цим вироком, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк остаточно призначеного цим вироком покарання, частково відбуте ним покарання за вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 15.11.2024 період з 01.05.2024 по день набрання цим вироком законної сили.

Речові докази,процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_6