Справа № 751/9948/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/572/25
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою місцевого суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.5 ст.185, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194, ч.2 ст.309, ч.3 ст.309 КК України, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.5 ст.185, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України до 02 серпня 2025 року.

Заставу ОСОБА_9 у розмірі дві тисячі п`ятсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7570000 грн, визначену ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2024 року, залишено без змін. У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_9 наступні обов`язки: прибувати до суду за викликом; не відлучатися із м. Чернігова без дозволу прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та обвинуваченим у провадженні ОСОБА_10 ; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Заставу ОСОБА_10 у розмірі однієї тисячі вісімсот п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5601800 грн, визначену ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2024 року, залишено без змін. У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_10 наступні обов`язки: прибувати до суду за викликом; не відлучатися із м. Чернігова без дозволу прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та обвинуваченим у провадженні ОСОБА_9 ; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Місцевий суд вказав, що передбачені ст.177 КПК України ризики продовжують існувати, інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, тому строк тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 необхідно продовжити.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою визначити його підзахисному більш м`який запобіжний захід, зокрема, у виді домашнього арешту. Апелянт зазначив, що судом першої інстанції не обґрунтовано позицію щодо того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України. Вказав, що обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, має матір-пенсіонерку, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи. Крім того, захисник послався на завеликий та непомірний розмір застави, визначений ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу місцевого суду та застосувати відносно її підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або зменшити розмір застави. Апелянт послалась на те, що зазначені у клопотанні прокурора ризики, не доведені та необґрунтовані. Вказала на відсутність обставин, які б свідчили про недостатність застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків. Також послалась на непомірний розмір застави, визначений її підзахисному.

Заслухавши доповідь судді; захисників обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, котрий просив ухвалу місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на розгляді Чернігівського районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 06 травня 2024 року за № 0001441, згідно з яким ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.5 ст.185, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194, ч.2 ст.309, ч.3 ст.309 КК України та ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.5 ст.185, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України.

17 вересня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова відносно ОСОБА_10 і ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому неодноразово продовжувався, у тому числі й судом.

Відповідно до ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_9 , місцевий суд, з урахуванням того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.5 ст.185, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194, ч.2 ст.309, ч.3 ст.309 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, й усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності, у тому числі шляхом переховування від суду; до того ж у провадженні наявна велика кількість свідків, а загально-небезпечний спосіб вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_9 дає підстави вважати, що ризики впливу на них у кримінальному провадженні мають високий рівень, що у сукупності з обвинуваченням у незаконному зберіганні наркотичних та психотропних речовин підтверджує ризик вчинити інші кримінальні правопорушення; а також зважаючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів.

Вирішуючи питання про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_10 , місцевий суд, ураховуючи, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.5 ст.185, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, й усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності, у тому числі шляхом переховування від суду; загально-небезпечний спосіб вчинення злочинів дає підстави вважати, що ризики впливу на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інші кримінальні правопорушення мають високий рівень; а також зважаючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання апелянтів на надуманість ризиків, вказаних у клопотанні прокурора, та на відсутність доказів, які обґрунтовують обрання запобіжного заходу та подальше тримання обвинувачених під вартою, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Отже, продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , місцевий суд правильно зазначив, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, і на даний час вони виключають скасування цього запобіжного заходу та обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисників про завищений та непомірний для ОСОБА_9 і ОСОБА_10 розмір застави, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про визначення розміру застави, суд у повній мірі врахував усі обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинувачених, їх майновий стан, та дійшов правильного висновку, що саме такий розмір застави буде цілком достатній для забезпечення виконання ОСОБА_9 і ОСОБА_10 обов`язків, передбачених КПК України.

Крім того, розмір застави, згідно вимог ч.4 ст.182 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися.

Отже, при продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , судом у відповідності до ч.3 ст.183 КПК України, правильно визначені розміри застави, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, вказані розміри застави здатні забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_9 і ОСОБА_10 покладених на них обов`язків, запобігти встановленим ризикам, і не є завідомо непомірними для них. До того ж, ці розміри застави також неодноразово перевірялися місцевим судом під час попередніх продовжень строку тримання під вартою й визнавалися обґрунтованим судом апеляційної інстанції, а тому підстав для їх зменшення на даний час немає.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4