ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/534/25

Провадження № 11-кп/820/483/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з державною установою «Замкова виправна колонія (№ 58)» матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 травня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», звернувся до суду з клопотанням про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк від 2 до 7 років, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини та Європейську Конвенцію з прав людини як джерело права.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 травня 2025 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просили оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Посилаються на те, що на момент звернення до суду ОСОБА_6 відбув більше 23 років позбавлення волі, усвідомив тяжкість вчиненого, став на шлях виправлення, характеризується позитивно, а тому подальше утримання його в умовах позбавлення волі суперечить нормам міжнародного права та практиці Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, суд надав формальну оцінку особі засудженого ОСОБА_6 , як такому, що не став на шлях виправлення, що не відповідає дослідженим матеріалам щодо його особи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Наведених вимог суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Місцевий суд своє рішення мотивував тим, що досліджені судом обставини не доводять, що засуджений став на шлях виправлення та призначене судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, ч. 1 ст. 152 КВК України та ст. ст. 80, 81, 82, 84 КК України визначені підстави для звільнення засудженої особи від відбування призначеного судом першої інстанції покарання, а кримінальним процесуальним законом, зокрема ст. ст. 537, 539 КПК України, визначено саму процедуру розгляду таких питань.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України суд під час виконання вироків, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому, ч. ч. 12, 13 ст. 154 КВК України визначено обставини, які враховуються під час вирішення питання про заміну більш м`яким (позбавлення волі на строк від 15 до 20 років) покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, зазначені норми зобов`язують приймати таке рішення з урахуванням висновку адміністрації установи щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складання якого здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Метою подання такого висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Окрім цього особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

Відтак, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування відомостей про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 червня 2007 року ОСОБА_6 засуджений за ст. ст. 93 п. п. «ж, з», 142 ч. 3, 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, даний вирок набрав законної сили 14 липня 2007 року.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2017 року зараховано в строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 22 вересня 2001 року по 14 липня 2007 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Тобто, на момент звернення до суду із клопотанням ОСОБА_6 відбув більше 23 років позбавлення волі.

Із наданої адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» характеристики на ОСОБА_6 станом на 22.08.2024 року вбачається, що засуджений не робить висновків зі своїх минулих помилок, повторює помилки. Стикаючись із проблемою, вчиняє перше-ліпше, що спадає на думку. Не може передбачати наслідки своїх дій. Не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, вважає, що з ним вчинили несправедливо. За час відбування покарання неодноразово допускав порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих відносин із персоналом. Спальне місце утримує у чистоті й порядку, має охайній зовнішній вигляд.

Також зі змісту довідки Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 15 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_6 повинен самостійно подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації, а тому йому надано у двох примірниках форму індивідуального плану, яка затверджена Міністерством юстиції України. Однак, індивідуальний план виправлення та ресоціалізації засудженого ОСОБА_6 у матеріалах справи відсутній.

Із даних висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , вбачається, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 35.

Отже, наведене свідчить про відсутність достатніх ознак, які б вказували на виправлення засудженого, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання, про що правильно вказав місцевий суд у своєму рішенні.

Колегія суддів погоджується з тим, що у поведінці засудженого ОСОБА_6 мають місце позитивні тенденції у виправленні, оскільки він непогашених стягнень не має, на даний час підтримує стабільні зв`язки з рідними та близькими, які позитивно на нього впливають. Однак, вищевказані обставини не доводять, що він став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

Що стосується твердження апелянтів про необхідність безумовного задоволення клопотання ОСОБА_6 із посиланням на практику ЄСПЛ, оскільки він відбув більше 23 років призначеного йому покарання, то таке на увагу суду не заслуговує, враховуючи наступне.

Так, на виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні «Петухов проти України», 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі (далі Закон). Цим Законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Тобто, наведений Закон надав право особі на звернення до суду з відповідним клопотанням та жодним чином не зобов`язує суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років.

Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, на даний час, не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а тому вважає, що суд правильно відмовив у задоволенні клопотання засудженого про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

За таких обставин, ухвала місцевого суду є законною та обгрунтованою, а підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст. ст. 82, 404, 405, 407, 418, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 травня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3