Справа № 204/3017/23
Провадження № 1-кп/204/270/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000636 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 жовтня 2022, за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана справа.

У судове засідання прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 . Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання на строк від 7 до 15 років позбавлення волі, у зв`язку з чим існує ризик переховування ОСОБА_5 від суду. Тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже саме по собі можу бути підставою та мотивом до втечі. Крім того, існує ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих та експертів у цьому кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння до зміни наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб. З метою уникнення відповідальності обвинувачений може незаконно впливати на свідків, які є військовослужбовцями, та проходять військову службу в районах ведення бойових дій з метою зміни ними показів або відмови від раніше наданих показів. Показання свідків та потерпілого можуть мати важливе значення для встановлення істини у даному кримінальному провадженні. Крім того, обвинуваченому відома анкетна інформація свідків та потерпілого, їх місця проживання. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення обумовлюється тим, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою приховування раніше вчиненого або, будучи військовослужбовцем, з метою ухилення від відповідальності самовільно залишити місце служби, вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст.407-409 КК України. Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовим позиціям, що викладені у рішеннях ЄСПЛ. Підстави для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні відсутні.

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив суд його задовольнити.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував, оскільки свідки у кримінальному провадженні допитані, отже вказані у клопотанні ризики не доведені, як і не доведено прокурором про неможливість застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу. У зв`язку з вказаним, просив суд зміни обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, просив суд змінити обраний запобіжний захід, щоб він мав змогу повернутися до військової частини та продовжити нести службу.

Потерпіла у дане судове засідання не з`явилася.

Вивчивши подане клопотання прокурора, вислухавши позиції учасників судового розгляду, суд доходить таких висновків.

Згідно з ч. 3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений, може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статті 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу або в майбутньому.

Ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій, які можуть зашкодити кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Оцінюючи ризик переховування, суд враховує факт того, що існування вказаного ризику знаходиться у взаємозв`язку з іншими факторами, зокрема, те що на час вчинення злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_5 він проходив військову службу. Суд також враховує і тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі доведення його винуватості у суді. На думку суду тільки ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

Щодо існування ризику впливу ОСОБА_5 на свідків у цьому кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Відповідно до вимог Закону суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Отже, ризик впливу на свідків існує на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від свідків та дослідження їх судом.

Окрім того, при оцінці ризику впливу на свідків, слід вказати, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судом не закінчено з`ясування обставин та перевірка їх доками, тому сторона захисту не позбавлена можливості заявляти клопотання про виклик та повторний допит свідків, а також клопотати про виклик та допит додаткових свідків, у зв`язку з чим, перебуваючи на свободі, обвинувачений може намагатись здійснювати незаконний вплив на вказаних осіб, з метою схилити їх до надання показань з метою спростовування винуватості за пред`явленим обвинуваченням. Отже на даній стадії судового розгляду ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є існуючим та своєї актуальності не втратив.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ураховуючи наявність встановленого судом ризику переховування від суду, вчинення останнім зазначених дій, з огляду на те, що обвинувачений є військовослужбовцем, що може мати наслідком вчинення іншого військового кримінального правопорушення.

Таким чином, при розгляді клопотання прокурора судом встановлені дійсні ризики передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави для висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі у вигляді цілодобового домашнього арешту, на даній стадії судового розгляду, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам. Відтак суд не приймає твердження сторони захисту про недоведеність ризиків та недоведеність прокурором у клопотанні неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Розглядаючи клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, суд, ураховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України, уважає, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, задоволенню не підлягає.

Щодо посилань обвинуваченого, як на підставу для зміни запобіжного заходу на те, що наразі в Україні діє воєнний стан, у зв`язку з чим йому слід би було повернутися до військової частини, де він потрібен, суд зазначає, що згідно обвинувачення пред`явленого ОСОБА_5 він обвинувачується у вчиненні злочину під час перебування на військовій службі, що не було для нього стримуючим фактором. Судом враховано, що на території України введено та діє воєнний стан, що відповідно до роз`яснень Верховного Суду у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 має враховуватись судами, як відповідний ризик.

Таким чином, на даній стаді судового розгляду, ураховуючи продовження існування ризиків у кримінальному провадженні, тяжкості діяння, яке інкриміновано обвинуваченому, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 , виконання процесуальних рішень у справі, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, відтак клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд, при постановленні ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, ураховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, який спричинив загибель людини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 193, 194, 197, 331, 369- 372, 376, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Львівська установа виконання покарань № 19», а після етапування на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів до 07 вересня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19», Львівській філії судових експертиз Державної установи «Інститут психіатрії МОЗ України», ІНФОРМАЦІЯ_2 ,для виконання та відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 11 липня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1