Справа № 303/9071/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 та представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 -адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції кримінальне провадження 11-кп/4806/82/25, за апеляційними скаргами прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з вищою освітою, неодружений, приватний підприємець, засуджений:

- за ч. 2 ст. 192 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 03 (три) роки;

- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначених покарань у зв`язку із закінченням строків давності.

- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_14 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років.

Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його негайно під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 27.12.2024.

Цивільний позов ОСОБА_15 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 152689, 65 грн матеріальної та 100000 грн моральної шкоди, а також 15000 грн витрат на правничу допомогу, а всього 267689 (двісті шістдесят сім тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн 65 коп.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 100000 грн моральної шкоди та 15000 грн витрат на правничу допомогу, а всього 115000 (сто п`ятнадцять тисяч) грн.

-2-

Речові докази: автомобіль «AUDI Q5 TDI», 2014 року випуску, vin: НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі запалення від автомобіля, які знаходиться в розпорядженні ОСОБА_8 , залишено останньому; автомобіль марки «Dacia Sandero», номерний знак НОМЕР_3 , vin НОМЕР_4 , 2009 року випуску, який знаходиться в розпорядженні ОСОБА_16 , залишено останній.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 01.08.2020, у невстановлений слідством час, уклав усну домовленість з потерпілим ОСОБА_8 щодо доставки автомобіля марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 на територію України з Королівства Бельгії, який 20.07.2020 потерпілий ОСОБА_8 придбав від Бельгійської компанії «M.Motors B.V.».

03.08.2020 на виконання домовленості щодо доставки вищевказаного транспортного засобу на територію України, ОСОБА_17 знаходячись за адресою: Kortijkseweg 150, BE 8791, Beveren Leie, Королівство Бельгії, діючи за вказівкою ОСОБА_6 , отримав від компанії «M.Motors B.V.» для подальшого транспортування до України автомобіль марки «AUDI Q 5», vin: НОМЕР_1 , завантаживши його на причіп для перевезення автомобілів державний номерний знак НОМЕР_5 , прикріплений до автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний номерний знак НОМЕР_6 , доставив на стоянку на території Словацької Республіки, неподалік пункту пропуску «Ужгород-Вишнє Нємецьке».

В подальшому, ОСОБА_6 починаючи з 03.08.2020, більш точних даних (таких як дата, час, місце тощо) органом досудового розслідування не встановлено, ігноруючи вимоги ст. 68 Конституції України щодо зобов`язання кожного громадянина неухильно додержуватися Конституції України та законів України, діючи з прямими умислом, з корисливих мотивів, не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов`язання, щодо доставки автомобіля на територію України, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_8 , заволодів автомобілем марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 вартістю 278714 грн 82 коп., реалізувавши його у своїх цілях, використавши завідомо підроблений документ - договір купівлі продажу (рахунок-фактуру) наданого продавцем Z-AVTO KFZ-Handel, ОСОБА_51, покупцю ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), надавши ОСОБА_20 у рахунок погашення перед ним боргу.

В результаті шахрайських дій ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 278714 грн 82 коп., що у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, а саме, шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене у великих розмірах.

Крім того, ОСОБА_6 , в точно невстановлений досудовим розслідуванням час, на початку серпня 2020 року, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи корисливу мету, в ході телефонної розмови з потерпілим ОСОБА_20 , під приводом відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, яке розслідувалось в межах кримінального провадження за № 0001198, запропонував придбати для останнього автомобіль марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 , на що ОСОБА_20 , будучи введеним в оману, вважаючи що ОСОБА_6 надасть йому вищевказаний автомобіль в рахунок відшкодування спричиненої шкоди, погодився на пропозицію останнього.

-3-

В подальшому, в точно невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, не пізніше 07.08.2020, ОСОБА_6 отримавши завідомо підроблений документ - договір купівлі продажу (рахунок-фактуру) оформлений від продавця Z-AVTO KFZ-Handel, ОСОБА_51 щодо продажу покупцю ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ) автомобіля марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 , який компанією VZ-AVTO KFZ-Handel не видавався, та достовірно знаючи, що договір купівлі продажу (рахунок-фактуру) оформлений від продавця Z-AVTO KFZ-Handel, ОСОБА_51 щодо продажу покупцю ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), автомобіля марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 є підробленим, автомобіль належить ОСОБА_8 , з метою введення в оману ОСОБА_20 щодо походження автомобіля марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 , забезпечення його ввезення на митну територію України, здійснення розмитнення та постановки на облік в реєстраційних органах України, відправив вказаний договір купівлі продажу (рахунок-фактуру) маршрутним таксі з м. Мукачева в м. Ужгород, де його отримав ОСОБА_21 , який не будучи обізнаним про факт підробки договору купівлі продажу (рахунок-фактуру), оформленого від продавця Z-AVTO KFZ-Handel, ОСОБА_51 щодо продажу покупцю ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), автомобіля марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 , виконуючи попередню домовленість з ОСОБА_6 , перевіз вищевказаний автомобіль зі Словацької Республіки на територію України, надавши договір купівлі продажу (рахунок-фактуру) для здійснення митного оформлення та проведення процедури розмитнення.

У свою чергу, ОСОБА_20 , не знаючи, що автомобіль належить ОСОБА_8 , будучи введеним в оману ОСОБА_6 щодо походження автомобіля марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 , погодившись на його отримання в рахунок відшкодування завданої йому шкоди, з метою забезпечення ввезення транспортного засобу на митну територію України, здійснення розмитнення та постановки на облік в реєстраційних органах України, за проханням ОСОБА_6 07.08.2020 сплатив кошти за митне оформлення автомобіля марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 в сумі 78351 грн, 27.08.2020 здійснив доплату за митне оформлення вказаного автомобіля на суму 46540,40 грн та 29.08.2020 провів процедуру реєстрації вказаного автомобіля на своє ім`я, за що сплатив кошти в сумі 8955,90 грн.

В подальшому ОСОБА_20 в Інтернет мережі на сайті «АвтоРіа» виставив на продаж автомобіль марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 з д.н.з. НОМЕР_7 , який 15.09.2020 було вилучено працівниками ВП № 2 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області у зв`язку з тим, що вказаний автомобіль належав ОСОБА_8 .

За вказаних обставин ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_20 матеріальну шкоду на суму 133447,30 грн.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 192 КК України, а саме, заподіяння майнової шкоди у великих розмірах шляхом обману, за відсутності ознак шахрайства.

Крім того, в точно невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, не пізніше 07.08.2020, ОСОБА_6 отримав завідомо підроблений документ-договір купівлі продажу (рахунок-фактуру), оформлений від продавця Z-AVTO KFZ-Handel, ОСОБА_51, щодо продажу покупцю ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ) автомобіля марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 , який компанією VZ-AVTO KFZ-Handel не видавався.

07.08.2020, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що договір купівлі продажу (рахунок-фактура), оформлений від продавця Z-AVTO KFZ-Handel, ОСОБА_51 щодо продажу покупцю ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), автомобіля марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 , є підробленим, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів,

-4-

з метою введення в оману ОСОБА_20 щодо походження автомобіля марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 , забезпечення його ввезення на митну територію України, здійснення розмитнення та постановки на облік в реєстраційних органах України, відправив вказаний договір купівлі продажу (рахунок-фактуру) маршрутним таксі з м. Мукачева в м. Ужгород, де його отримав ОСОБА_21 , який не будучи обізнаним про факт підробки договору купівлі продажу (рахунок-фактуру), оформлений від продавця Z-AVTO KFZ-Handel, ОСОБА_51 щодо продажу покупцю ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), автомобіля марки «AUDI Q5», vin: НОМЕР_1 , виконуючи попередню домовленість з ОСОБА_6 , перевіз вищевказаний автомобіль зі Словацької Республіки на територію України, надавши договір купівлі продажу (рахунок-фактуру) для здійснення митного оформлення та проведення процедури розмитнення, внаслідок чого було отримано посвідчення про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_8 , видане Закарпатською митницею Державної митної служби.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, а саме, використання завідомо підроблених документів.

17.08.2020 близько 14 год ОСОБА_6 , знаходячись в м. Мукачеві Закарпатської області, діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, в ході телефонної розмови за допомогою свого мобільного номеру НОМЕР_9 , під приводом купівлі та доставки з-за кордону автомобіля марки «Dacia Sandero», номерний знак Федеративної Республіки Німеччина D- НОМЕР_10 , vin НОМЕР_4 , 2009 року випуску, виманив від потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 33354 грн, які останній 18.08.2020 о 10 год 31 хв перерахував на банківську карту № НОМЕР_11 , реквізити якої надав ОСОБА_6 та яка належить його батьку - ОСОБА_22 .

Не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи використовувати довірливі відносини з потерпілим ОСОБА_23 , 19.08.2020 близько 17 год ОСОБА_6 , в ході телефонної розмови за допомогою месенджера «WhatsApp» під приводом здійснення процедури розмитнення автомобіля марки «Dacia Sandero», номерний знак Федеративної Республіки Німеччина D- НОМЕР_10 , vin НОМЕР_4 , 2009 року випуску, виманив від потерпілого ОСОБА_23 грошові кошти в сумі 41568,90 грн, які останній 20.08.2020 о 10 год 01 хв перерахував на банківську карту № НОМЕР_12 , реквізити якої надав ОСОБА_6 та яка належить його батьку - ОСОБА_22 та грошові кошти в сумі 21515 грн, як оплату за доставку вищевказаного автомобіля, які ОСОБА_9 02.09.2020 o 11 год 44 хв перерахував на банківську карту № НОМЕР_12 .

Таким чином, в результаті шахрайських дій, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 96437 грн 90 коп.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, а саме, шахрайство,тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене потворно.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду від 27.12.2024 скасувати та призначити кримінальне провадження до нового розгляду в суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність вироку через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що під час досудового розслідування та судового розгляду допущено однобічність та неповноту дослідження обставин кримінального провадження, які роблять неправосудним постановлене судове рішення. Судом не взято до уваги той факт, що стороною обвинувачення при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 190 КК України, зазначено кваліфікуючі ознаки, які не охоплюються ч. 3 ст. 190 КК України. Також судом при призначенні обвинуваченому

-5-

покарання не враховано вимоги ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК України й призначено покарання, яке не передбачено санкцією ч. 3 ст. 190 КК України на час ухвалення вироку. Також стверджує про часткове відшкодування завданої потерпілим шкоди, зокрема, потерпілим ОСОБА_20 та ОСОБА_8 , шкода відшкодована в повному обсязі. Позовні заяви потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_23 не відповідають вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, що безпідставно не взято до уваги судом. Окрім того, потерпілими не обґрунтовано належним чином суми моральної шкоди і в чому і в яких межах їм завдані моральні страждання.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень й особі обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання: за ч. 2 ст. 192 КК України у виді обмеження волі на строк 03 (три) роки; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки з подальшим звільненням від цих покарань на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. За ч. 2 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VІІІ від 22.11.2018) призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки; за ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VІІІ від 22.11.2018) - покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років. В решті вирок суду залишити без змін. Вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особу винного. ОСОБА_6 серед інших, вчинив нетяжкий та тяжкий умисні корисливі злочини за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, вину не визнав, у вчиненому не розкаявся. Просить взяти до уваги, що на розгляді Львівського апеляційного суду перебуває інше кримінальне провадження, в якому ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень (ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України). Крім того, вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2023 ОСОБА_6 засуджений за ч. 2, 3 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 02 (два) роки. Також на розгляді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 та 5 ст. 190 КК України. Зазначене негативно характеризує ОСОБА_6 , як особу, схильну продовжувати вчиняти аналогічні злочини, у зв`язку з чим призначене судом покарання не забезпечить виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, а також на невірне розв`язання цивільного позову в частині стягнення на його користь моральної шкоди, просить вирок суду в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2, 3 ст. 190 КК України більш суворе покарання, а цивільний позов задовольнити повністю. Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд не врахував відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також ОСОБА_6 впродовж

-6-

майже чотирьох років намагався уникнути кримінальної відповідальності, не визнаючи себе винним, попри наявні в матеріалах кримінального провадження беззаперечні докази, не відшкодував завдану моральну та матеріальну шкоду йому як потерпілому, що свідчить про відсутність щирого каяття. Також стверджує про невірне розв`язання судом цивільного позову в частині стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки таке рішення прийнято без урахування того, що неправомірними діями обвинуваченого йому завдано моральних та душевних страждань, що викликали негативні зміни в його житті. При цьому ОСОБА_6 упродовж чотирьох років не відшкодував завдану йому шкоду і не здійснив жодної дії для зменшення спричинених йому страждань внаслідок своєї неправомірної поведінки. Крім того, понесені ним витрати на правничу допомогу складали 18000 грн, однак суд безпідставно стягнув такі в розмірі 15000 грн.

Потерпілий ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, посилаючись на аналогічні обставини, також просить вирок суду в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2, 3 ст. 190 КК України більш суворе покарання, а його цивільний позов задовольнити повністю й стягнути з обвинуваченого на його користь 300000 грн моральної шкоди та 19800 грн витрат на правову допомогу.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_8 вказує на її безпідставність й необґрунтованість, додатково наполягаючи на доводах власної апеляційної скарги стосовно невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Просить врахувати, що на розгляді Львівського апеляційного суду перебуває інше кримінальне провадження, в якому ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень (ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України). Крім того, вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2023 ОСОБА_6 засуджений за ч. 2, 3 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Також на розгляді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 та 5 ст. 190 КК України. Отже, ОСОБА_6 є раніше судимою особою. Ті обставини, на які посилається сторона захисту, в тому числі наявність на утриманні обвинуваченого батька похилого віку, не можуть бути прийняті судом, оскільки приймаючи кошти на банківську картку свого батька, обвинувачений не вагався та не думав про використання імені свого батька ОСОБА_22 в кримінальному провадженні, безпосередньо втягуючи його в злочин. Також зазначає, що обвинувачений жодних спроб відшкодувати йому шкоду не робив, а його доводи про факт звернення з листами не підтверджено жодними доказами. У зв`язку з цим вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 відсутні.

Аналогічного змісту заперечення на апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 подав і потерпілий ОСОБА_9 , вказуючи про відсутність підстав для її задоволення, а також наголошуючи на необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання з підстав, зазначених ним в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги та на заперечення доводів апеляційних скарг прокурора й потерпілих, думку потерпілих та їх представників, які підтримали апеляційні скарги, в тому числі й прокурора та заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, промову прокурора, який підтримав

-7-

свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги потерпілих, заперечивши проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненого повторно; а також шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненого у великих розмірах; у заподіянні майнової шкоди у великих розмірах шляхом обману за відсутності ознак шахрайства; у використанні завідомо підробленого документа, за викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку. Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

У суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 190, ч. 2 ст. 192, ч. 4 ст. 358 КК України, не визнав та показав, що з потерпілим ОСОБА_9 познайомився влітку 2020 року коли останній звернувся до нього за допомогою в перевезенні та доставці автомобіля марки «Dacia» з Європи до України. Вони домовилися і потерпілий надав йому інформацію, пов`язану з доставкою автомобіля, а саме, контакти

-8-

особи та адресу, де потрібно було придбати автомобіль. В подальшому ОСОБА_9 перерахував на наданий ним банківський рахунок (особистий або його батька) грошові кошти за купівлю автомобіля та його розмитнення, які в подальшому були ним отримані. За автомобілем в Європу їздив ОСОБА_24 , а розмитнювався транспортний засіб на ОСОБА_25 . Через деякий час, коли отримати автомобіль потерпілий не зміг, він зустрічався з потерпілим та вони домовилася про грошову компенсацію, однак потім ОСОБА_9 відмовився від запропонованих коштів. З потерпілим ОСОБА_8 він також познайомився у 2020 році після того як потерпілий розмістив в мережі Інтернет оголошення про пошук осіб, які можуть здійснити перевезення автомобіля із-за кордону. Він зв`язався з ОСОБА_8 та домовився про умови перевезення автомобіля марки «AUDI Q 5», який потерпілий придбав в Європі, до України. Він попросив ОСОБА_8 зробити доручення для перевезення автомобіля на ОСОБА_26 , після чого потерпілий зробив доручення та передав йому поштою. Після того як ОСОБА_27 забрав автомобіль, то повідомив, що він не зможе перевезти його через митницю, оскільки має «перегруз» вантажу. В свою чергу він зв`язався з ОСОБА_28 та попросив допомогти перевезти вказаний автомобіль із-за кордону, на що останній погодився. При цьому, він особисто не надавав ОСОБА_29 право на керування вказаним автомобілем. У подальшому дізнався, що ОСОБА_30 завіз автомобіль на територію України, оформив його на себе та вистав на продаж.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження дослідив усі наявні докази в справі та дав їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , свідків ОСОБА_17 й ОСОБА_21 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зокрема, потерпілий ОСОБА_8 показав, що 13.07.2020 уклав контракт на придбання автомобіля марки «AUDI Q 5». 20.07.2020 через розрахунковий рахунок свого приватного підприємства перерахував 350000 грн в якості оплати за автомобіль та 10000 грн в якості комісії (всього 360000 грн). У зв`язку з тим, що не міг особисто доставити автомобіль на територію України, на сайті «Ларді ком юа» в Інтернет мережі виклав оголошення про сприяння в доставці автомобіля з Європи до міста Києва. 30.07.2020 йому зателефонував ОСОБА_6 та запропонував свої послуги з доставки, переконавши його, що зможе це зробити, надавши йому свідоцтво платника ПДВ та про державну реєстрацію ФОП. Він погодився та вони домовилися з ОСОБА_6 про оплату його послуг в розмірі 700 євро. 08.08.2020 ОСОБА_6 зателефонував йому та повідомив, що його ( ОСОБА_6 ) довірена особа знаходиться в місті Брюсель та 07.08.2020 автомобіль буде доставлено в місто Київ, однак вказаного числа автомобіль не був доставлений. 14.08.2020 ОСОБА_6 переслав йому фотозображення автомобіля, який знаходився на лафеті, після чого зателефонував та повідомив, що для здійснення доставки автомобіля із-за кордону необхідно видати доручення на іншу особу - ОСОБА_31 , яке він зробив та через відділення «Нової пошти» в подальшому передав ОСОБА_6 . 24.08.2020 - 25.08.2020 ОСОБА_6 зателефонував йому і повідомив, що автомобіль затримано поліцією Угорщини. Він почав через уповноважені європейські органи з`ясовувати долю автомобіля та через консульську установу дізнався, що випадку затримання його автомобіля не було. 02.09.2020 написав заяву до поліції про вчинений злочин. 04.09.2020 з фото автомобіля він помітив, що транспортний засіб знаходиться

-9-

в Закарпатській області, з приводу чого він звернувся до поліції. Цього ж дня ОСОБА_6 почав видаляти телефонну переписку з ним. В подальшому слідчим суддею на належний йому автомобіль марки «AUDI Q 5» було накладено арешт, після чого він дізнався, що транспортний засіб було зареєстровано на ОСОБА_32 15.09.2020 поліцією затримано автомобіль та передано йому. Цього ж дня в бардачку автомобіля ним виявлено договір купівлі-продажу (рахунок-фактуру) вказаного авто, оформлений від продавця Z-AVTO KFZ-Handel, ОСОБА_51 Він зв`язався з компанією, після чого 25.10.2020 отримав листа, яким йому повідомили, що вказаний автомобіль компанією VZ-AVTO KFZ-Handel не продавався. В листопаді 2020 року оформив на себе право власності на автомобіль. З ОСОБА_6 спілкувався по телефону.

Потерпілий ОСОБА_9 ствердив, що 17.08.2020 через Інтернет мережу знайшов для купівлі автомобіль марки «Dacia Sandero» та через електронну пошту зв`язався з продавцем, який був громадянином ФРН та мешкав у місті Леверкузен. Вони обмінялися номерами мобільних телефонів та погодили ціну за авто в сумі 1000 євро. У зв`язку з необхідністю доставки автомобіля в Україну, через Інтернет знайшов Товариство, яке могло це зробити та зв`язався з представником Товариства та досягли згоди щодо доставки з Німеччини до міста Луцька за 650 євро. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_6 та уточнив, чи дійсно йому необхідно доставити автомобіль з Європи. Він почав перевіряти особу ОСОБА_6 через сайт «Ларді транс», після чого зв`язався з ОСОБА_6 та запитав яким чином краще перерахувати кошти власнику автомобіля, на що ОСОБА_6 повідомив, що гроші необхідно переказати на карту, яку він вкаже, а його водій в Німеччині зніме грошові кошти та готівкою віддасть власнику авто. Через деякий час ОСОБА_6 надіслав йому номер карти та сказав переказати грошові кошти в національній валюті еквівалентом 1000 євро. 18.08.2020 в місті Суми він перевів грошові кошти еквівалентом 1000 євро, що становили приблизно 34000 грн, на картку вказану ОСОБА_6 . У подальшому на картку, номер якої йому вказав ОСОБА_6 , перерахував 41568,98 грн за послуги з розмитнення автомобіля, а також 21515 грн - за послуги з доставки транспортного засобу, однак автомобіль йому не був доставлений. ОСОБА_6 повідомляв йому, що найближчими днями доставить автомобіль, змінюючи місця доставки. Через сайт митниці йому стало відомо, що 18.09.2020 автомобіль «Dacia Sandero», який він намагався придбати, ввезений в Україну, на нього оформлено страховий поліс, а власником стала особа на прізвище ОСОБА_33 , яким автомобіль продано ОСОБА_34 в місті Ромни. Загальна сума перерахованих ним коштів складає 96438 грн. Пізніше зв`язався з власником автомобіля, який повідомив, що транспортний засіб він передав ОСОБА_35 , надавши йому також договір купівлі-продажу, оформлений на нього. Йому також стало відомо про підроблення документа щодо нібито продажу автомобіля VZ-AVTO KFZ-Handel, ОСОБА_51 Зв`язавшись з вказаною особою, отримав від неї відповідь про те, що вказаний автосалон транспортний засіб не продавав.

Потерпілий ОСОБА_20 показав, що у 2016 році ОСОБА_6 запропонував йому приганяти автомобілі з Європи на продаж в Україні. В листопаді 2018 року він ввіз з Європи в Україну автомобіль марки БМВ білого кольору, заплативши за нього особисті кошти. Потім на прохання ОСОБА_6 , надав йому цей автомобіль з умовою повернення, однак приблизно до квітня 2019 року ОСОБА_6 користувався цим автомобілем і не повертав йому, в результаті чого звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою про злочин. В якості відшкодування за завдані збитки приблизно в кінці липня на початку серпня 2020 року, ОСОБА_6 запропонував йому автомобіль марки «AUDI Q 5». Для ввезення автомобіля в Україну він зробив відповідне доручення, всі інші документи робилися ОСОБА_6 . У подальшому після ввезення автомобіля в Україну, він заплатив за його розмитнення 78000 грн, а потім 46500 грн та

-10-

приблизно 10000 грн за реєстрацію автомобіля. Вказані кошти сплачував за проханням ОСОБА_6 , оскільки у останнього не було коштів. Про те, що автомобіль отриманий ОСОБА_6 незаконно дізнався коли про це йому повідомив слідчий з міста Полтави.

Показаннями свідка ОСОБА_17 стверджується те, що влітку 2020 року працював офіційно водієм у ОСОБА_6 та здійснював міжнародні перевезення. В цей же період за заявкою, яку надавав ОСОБА_6 , забрав у Німеччині автомобіль марки «AUDI Q 5» та доставив до кордону з Україною, де залишив на стоянці біля кордону зі Словаччиною в селі Вишнє Німецьке, оскільки не було усіх необхідних документів. Разом з автомобілем забрав також технічний паспорт на автомобіль та договір купівлі-продажу. Вказівку залишити автомобіль на кордоні йому надавав ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_21 ствердив, що влітку 2020 року йому зателефонував ОСОБА_6 і повідомив, що йому необхідно завезти з Європи автомобілі «AUDI Q 5» та «Рено Сандеро». У подальшому від ОСОБА_6 отримав документи на перевезення автомобіля «AUDI Q 5». Після того, як він доставив вказаний автомобіль на територію України, його забрали ОСОБА_6 разом з ОСОБА_36 . За свою роботу отримав 150 євро від ОСОБА_6 . За доставку з Європи автомобіля «Рено Сандеро» також розраховувався ОСОБА_6 , який, крім того, надавав йому документи, необхідні для ввезення автомобіля. За вказівкою ОСОБА_6 автомобіль на території України він передав невідомим йому особам.

Вина ОСОБА_6 у сукупності з показаннями потерпілих та свідків підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: заявою ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 22.09.2020, з додатками; контрактом від 13.07.2020 між ФОП ОСОБА_8 та М Motors BV (Бельгія) на купівлю автомобіля «AUDI Q 5» 2014 року випуску, за 11100 євро; специфікацією до контракту на автомобіль; квитанцією від 20.07.2020 про сплату ОСОБА_8 350760 грн в якості оплати за придбаний автомобіль; платіжним дорученням в іноземній валюті від 20.07.2020 про переказ ОСОБА_8 11100 євро; платіжним дорученням від 24.07.2020 про сплату ОСОБА_8 135980 грн в якості передплати за митне оформлення; фотозображенням автомобіля; витягом з реєстру платників податку, згідно якого, ОСОБА_6 з 01.01.2017 є платником податку на додану вартість; випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, згідно якої ОСОБА_6 є ФОП та здійснює діяльність вантажного автомобільного транспорту; довіреністю від 15.08.2020 ОСОБА_8 на ОСОБА_17 щодо уповноваження останнього на придбання транспортного засобу та доставку до місця реєстрації потерпілого; фотозображеннями автомобіля та переписки ОСОБА_8 щодо придбання транспортного засобу «AUDI Q 5» з власником автомобіля, а також з абонентом на ім`я « ОСОБА_37 » з номером НОМЕР_9 та абонентом на ім`я « ОСОБА_38 » з номером НОМЕР_13 за період з 01.08.2020 до 26.08.2020 щодо доставки автомобіля.

Довідкою Закарпатської митниці ДМС України від 07.09.2020 стверджується про ввезення 08.08.2020 ОСОБА_21 на територію України транспортного засобу «AUDI Q 5», vin: НОМЕР_1 , на підставі довіреності від 07.08.2020, виданої ОСОБА_20 .

Довідкою Головного сервісного центру МВС від 16.09.2020 встановлено, що транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , належить ОСОБА_22 .

Протоколом огляду від 11.09.2020, яким оглянуто оголошення на сайті «AUTO.RIA» щодо продажу автомобіля «AUDI Q 5», vin: НОМЕР_14 , продавець ОСОБА_39 . Оголошення створене 29.08.2020.

-11-

Протоколом обшуку від 15.09.2020, яким зафіксовано обшук автомобіля «AUDI Q 5» н.з. НОМЕР_7 , що знаходився на території ТСЦ за адресою: місто Ужгород, вул. Олега Кошового, 13, та вилучення вказаного автомобіля, документів на ввезення транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Протоколом огляду від 22.10.2020 встановлено, що предметом огляду є довіреність від 07.08.2020 від імені ОСОБА_20 на ОСОБА_21 на зняття з реєстраційного обліку придбаного на його ім`я транспортного засобу, ввезення транспортного засобу на територію України тощо; сертифікат на автомобіль «AUDI Q 5»; рахунок-фактуру на автомобіль «AUDI Q 5».

Копією накладної № 75 від 23.07.2020, виданою компанією «M. Motors B.V.»(Бельгія), з перекладом, копії листування з власником авто майстерні VZ-AVTO KFZ-Handel, ОСОБА_40 стверджено, що вказаним автосалоном продаж автомобіля «AUDI Q 5», vin: НОМЕР_1 не здійснювався.

Копією рахунку № 2020-3581 від 03.08.2020 підтверджено продаж автомобіля «AUDI Q 5», vin: НОМЕР_1 Товариством Z-AVTO KFZ- ОСОБА_41 .

Товарно-супровідними документами - МД ІМ 40 ДЕ від 27.08.2020 № UA305160/2020/044263 стверджено, що на їх підставі було здійснено митне оформлення автомобіля марки «AUDI Q 5», vin: НОМЕР_1 , де одержувачем вказаного транспортного засобу є ОСОБА_20 .

Висновком експерта від 31.03.2020 встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу «AUDI Q 5», 2014 року випуску, складає 278714, 82 грн.

Протоколом тимчасового доступу від 13.01.2023 стверджено про вилучення від ТСЦ № 2141 РСЦ ГСЦ МВС в Закарпатській області документів, що стали підставою для реєстрації транспортного засобу «AUDI Q 5», vin: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_7 , та зі змісту яких встановлено, що 29.08.2020 ОСОБА_20 звернувся до ТСЦ № 2154 із заявою про реєстрацію за собою транспортного засобу, цього ж дня ОСОБА_20 сплатив послуги за реєстрацію транспортного засобу та збір під час набуття права власності.

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 09.10.2020 стверджено, що ОСОБА_9 повідомив про те, що в період часу з 18.08.2020 до 02.09.2020 ним було перераховано через банківське відділення А-банку кошти в сумі 96437 грн на банківські картки № НОМЕР_11 та НОМЕР_12 за придбання, розмитнення та доставку автомобіля з Німеччини ОСОБА_17 , ОСОБА_6 та ОСОБА_22 .

Протоколом огляду від 04.11.2020 встановлено, що об`єктом огляду є автомобіль марки «Dacia Sandero» червоного кольору, номерний знак НОМЕР_3 , vin НОМЕР_4 , який зареєстровано за ОСОБА_16 .

Договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_9 та продавцем автомобіля з Німеччини Карімом бен Мансуром підтверджується факт продажу автомобіля «Дачія Сандеро» ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Рахунком про сплату КОСІЄМ Віталієм 500 євро індивідуальному підприємцю ОСОБА_42 за автомобіль марки «Дачія Сандеро» з ідентифікаційним номером НОМЕР_4 .

Поясненнями підприємця ОСОБА_43 підтверджується, що автомобіль марки «Дачія Сандеро» з ідентифікаційним номером НОМЕР_4 не продавався його автосалоном VZ-AVTO.

Квитанціями платежів підтверджується факт здійснення ОСОБА_9 перерахувань коштів на картки А-Банк, що належать ОСОБА_22 .

Копіями карток A-Банк, які належать ОСОБА_22 , на які ОСОБА_9 були перераховано грошові кошти в сумі 96438 грн ; копіями паспорту на імя ОСОБА_17 ;

-12-

копією листування з мобільного додатку «WhatsApp» між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , з CD диском листування; копіями листування з мобільного додатку «WhatsApp» між ОСОБА_9 та продавцем автомобіля «Дачія Сандеро» з ідентифікаційним номером НОМЕР_4 ОСОБА_44 , з CD диском листування; скріншотом з сервісу «Ларді Транс» з особистими даними приватного підприємця ОСОБА_22 ; CD диском з аудіо записами телефонних розмов між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , з друкованою копією аудіо запису вказаних розмов.

Протоколом тимчасового доступу від 07.05.2021 підтверджено вилучення банківських документів та відповідно до яких встановлено, що 20.08.2020 відбулося поповнення вказаного рахунку, який належить ОСОБА_22 на суму 41568,85 грн, а 02.09.2020 - поповнення на суму 21515 грн.

Інформацією з системи «АРКАН» підтверджено, що ОСОБА_17 протягом серпня-вересня 2020 року неодноразово перетинав державний кордон.

Довідкою ТОВ «ЛАРДІ» стверджено, що ОСОБА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_15 , номер телефону НОМЕР_16 , мав три облікові записи на сайті lardi-trans.com, де вказував види діяльності, зокрема, міжнародні перевезення, допомога в організації міжнародних перевезень тощо.

Відповіддю з додатками Закарпатської митниці ДМС України від 19.04.2021 стверджено, що 18.09.2020 на митному посту «Мукачево» Закарпатської митниці відповідно до МД типу ІМ40ДЕ № UA305160/2020/051202 оформлено товар «Легковий автомобіль» марки «Dacia» модель «Sandero», 2009 року випуску, vin НОМЕР_4 , отримувач - ОСОБА_45 . Згідно довіреності від 31.08.2020 ОСОБА_46 уповноважив ОСОБА_21 на придбання та транспортування транспортного засобу.

Протоколом тимчасового доступу від 07.04.2023 підтверджено вилучення реєстраційної справи на автомобіль марки «Dacia» модель «Sandero», 2009 року випуску, vin НОМЕР_4 та в якій, серед іншого містяться: заява ОСОБА_47 від 23.09.2020 на реєстрацію транспортного засобу, посвідчення про реєстрацію т.з., митна декларація типу ІМ40ДЕ № UA305160/2020/051202 оформлено товар «Легковий автомобіль» марки «Dacia» модель «Sandero», 2009 року випуску, vin НОМЕР_4 , отримувач - ОСОБА_46 , квитанції про сплату ОСОБА_46 послуг за реєстрацію транспортного засобу та збору за набуття права власності.

Отже, всупереч доводам захисника, наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч та, оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що у діях ОСОБА_6 наявний склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 190, ч. 2 ст. 192, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: у шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненого повторно; а також шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненого у великих розмірах; у заподіянні майнової шкоди у великих розмірах шляхом обману за відсутності ознак шахрайства;

-13-

у використанні завідомо підробленого документа, а тому доводи захисника, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів уважає необґрунтованими і такі відхиляє.

На переконання колегії суддів, під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкти, об`єктивні та суб`єктивні сторони кримінальних правопорушень, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для кримінального провадження. Тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність належних доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінальних правопорушеннях, за які його притягнуто до кримінальної відповідальності.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи викладені в апеляційній скарзі захисника про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

З вироку вбачається, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначених у вироку кримінальних правопорушень, а твердження сторони захисту про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів вини ОСОБА_6 у кримінальних правопорушеннях, за які його притягнуто до кримінальної відповідальності, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

На підставі оцінки й аналізу наведених доказів, суд правильно визнав винним ОСОБА_6 у вказаних кримінальних правопорушеннях та правильно кваліфікував його дії за ч. 2, 3 ст. 190, ч. 2 ст. 192, ч. 4 ст. 358 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно; а також шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене у великих розмірах; заподіяння майнової шкоди у великих розмірах шляхом обману за відсутності ознак шахрайства; використання завідомо підробленого документа.

Доводи сторони захисту про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого, з огляду на те, що на теперішній час редакція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, змінена та передбачає відповідальність за шахрайство, вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому, а розмір покарання є менш суворим ніж розмір покарання, визначений ч. 3 ст. 190 КК України в редакції, чинній на час вчинення інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 , серед іншого, обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018.

В подальшому, Законом України № 3233-IX від 13.07.2023 статтю 190 КК України викладено в новій редакції, в тому числі шляхом викладення частини 3 коментованої статті в наступній редакції: «Шахрайство, вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому» та частини 4 в наступній редакції: «Шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з

-14-

використанням електронно-обчислювальної техніки». Вказані зміни набули чинності 11.08.2023, що свідчить про те, що саме з цього часу шахрайство, вчинене у великих розмірах має кваліфікуватися за ч. 4 ст. 190 КК України. У свою чергу, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , вчинено ним до набуття чинності вказаними змінами.

Відповідно до ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (частина 1); закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі (частина 2).

Апеляційний суд зазначає, що Законом України № 3233-IX від 13.07.2023 фактично встановлено кримінальну протиправність діяння, зокрема, шахрайства, вчиненого в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому, скасування кримінальної протиправності діяння, пом`якшення кримінальної відповідальності або іншим чином поліпшення становища особи в даному випадку не відбулося, а розміщення диспозиції складу кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , у частині 4 статті 190 КК України, пов`язане, насамперед, з нормотворчою технікою.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 190 КК України, зазначено кваліфікуючі ознаки, які не охоплюються ч. 3 ст. 190 КК України, апеляційний суд визнає безпідставними й такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому діянь.

Той факт, що визнаючи ОСОБА_6 винуватим у вчиненні, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, суд у резолютивній частині вироку не зазначив редакцію закону, не впливає на законність й обгрунтованість судового рішення, оскільки суд ухвалюючи вирок кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 190 КК України, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу узгоджується як з висунутим йому обвинуваченням, так і з мотивувальною частиною вироку, а тому не є істотним порушенням вимог кримінального чи кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою зміну або скасування вироку.

Доводи потерпілих та прокурора про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

-15-

За приписами до ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та від 07.11.2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд призначаючи ОСОБА_6 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, вказав про відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є фізичною особою підприємцем, неодружений, має вищу освіту, сталі соціальні зв`язки.

Також судом враховано і те, що в провадженні судових органів перебувають кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні аналогічних корисних кримінальних правопорушень, що свідчить про стійкість злочинного умислу обвинуваченого та спрямованість на вчинення корисливих злочинів проти власності.

Крім того, судом враховано і посткримінальну поведінку обвинуваченого, який протягом тривалого періоду з часу вчинення кримінальних правопорушень реальних та дієвих заходів до відшкодування завданих ним матеріальних збитків потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не вжив.

За наявності сукупності цих обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а також мета покарання, визначена ч. 2 ст. 50 КК України, буде досягнута лише при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах, наближених до максимальних розмірів покарань, визначених санкцією частин 2 та 3 статті 190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018, чинній на час вчинення кримінальних правопорушень), а також у виді обмеження волі за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 192 та ч. 4 ст. 358 КК України.

-16-

Із цих підстав, неспроможними і такими, що не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання, у тому числі за ч. 3 ст. 190 КК України, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що при призначенні обвинуваченому покарання не враховано вимоги ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК України й призначено покарання, яке не передбачено санкцією ч. 3 ст. 190 КК України на час ухвалення вироку.

Також, з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що строки давності за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 192 та ч. 4 ст. 358 КК України закінчилися, а тому обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Інші доводи апеляційних скарг потерпілих та прокурора про неналежне врахування судом при призначенні покарання обвинуваченому тяжкості кримінальних правопорушень, їх наслідків, особи обвинуваченого, колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не приймає, оскільки усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.

Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2, 3 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 70 цього Кодексу покарання через м`якість чи суворість не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, немає. На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_6 більш суворого чи більш м`якого покарання відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і підстав для ухвалення нового вироку в частині призначення покарання обвинуваченому не вбачає.

Перевіривши доводи апеляційних скарг потерпілих та прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів не може з ними погодитися, оскільки вони не дають підстав для висновку про те, що призначене ОСОБА_6 покарання, як за своїм видом, так і розміром, є явно несправедливим через м`якість.

При цьому колегія суддів враховує і практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Інші доводи апеляційних скарг вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Тому, вимоги прокурора та потерпілих про скасування вироку щодо ОСОБА_6 та ухвалення апеляційним судом нового, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворе покарання, апеляційний суд визнає безпідставними і не вбачає підстав для їх задоволення.

Не заслуговують на увагу і доводи потерпілих щодо невірного розв`язання судом цивільних позовів та необхідності їх задоволення в повному обсязі, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_9 заявлено позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 152689,65 грн матеріальної шкоди, 250000 грн моральної шкоди та витрат на правову допомогу в розмірі 18000 грн.

-17-

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 300000 грн моральної шкоди та витрат на правову допомогу в розмірі 20000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

-18-

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом обґрунтовано встановлено, що кримінальним правопорушенням, вчиненим обвинуваченим ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_48 завдано матеріальні збитки в розмірі 94437,90 грн, а тому такі підлягали стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 .

Всупереч доводів сторони захисту та потерпілих, при вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив із характеру та обсягу страждань, які понесли потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , які виразилися в душевних стражданнях потерпілих, яких останні зазнали, їх морально-психологічних переживаннях, душевних стражданнях, які викликали негативні зміни в житті потерпілих, зокрема, думки та спогади про наслідки події, негативні переживання, страх щодо можливого повторення подій, насторогу та тривогу, фіксованість уваги на проблемі захисту свого майна, переживання психологічного дискомфорту, емоційної напруги тощо.

В зв`язку з чим, виходячи з глибини, тривалості та обсягу фізичних та душевних страждань потерпілих, тривалого періоду порушення їх прав, з врахуванням принципів розумності та справедливості, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по 100000 грн в якості відшкодування за завдану їм моральну шкоду.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується й колегія суддів та вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 узгоджується з вимогами розумності і справедливості та відповідає характеру правопорушення і глибині душевних страждань потерпілих.

Отже, цивільний позов суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, вирішив відповідно до вимог статей 127-129 КПК України. Розмір відшкодування, в тому числі моральної шкоди, визначено з дотриманням вимог ст. 23 Цивільного кодексу України.

Тому доводи як захисника, так і потерпілих про необґрунтованість визначеного розміру відшкодування потерпілим моральної шкоди, не заслуговують на увагу і такі відхиляються.

Також безпідставними і такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції у частині вирішення цивільних позовів, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги захисника про те, що позовні заяви потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_23 не відповідають вимогам ст. 175, 177 ЦПК України. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у позовних заявах викладено обставини та до них додано відповідні докази, які є необхідними і достатніми для вирішення цивільного позову та прийняття судом першої інстанції відповідного рішення у цій частині. Обставин, які б давали підстави для залишення цивільних позовів без розгляду чи відмови в їй задоволенні у повному обсязі, не було встановлено як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

-19-

Крім того, згідно наданих позивачем ОСОБА_9 доказів на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката ОСОБА_49 , ним понесені витрати в розмірі 18000 грн. Згідно наданих позивачем ОСОБА_8 доказів на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката ОСОБА_49 , ним понесені витрати в розмірі 19800 грн.

Частина 3 статті 141 ЦПК України визначає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Це означає, що якщо суд задовольняє лише частину вимог позивача, то витрати на розгляд справи розподіляються між позивачем і відповідачем, де частка кожного залежить від того, яка частина позову була задоволена.

Враховуючи, що позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволено частково, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням вимог співмірності та розумності, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_15 та ОСОБА_8 витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги, в розмірі по 15000 грн кожному, із чим погоджується і апеляційний суд.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.

За таких обставин, апеляційні скарги, які не знаходять свого підтвердження та визнаються апеляційним судом необґрунтованими, задоволенню не підлягають, а вирок щодо ОСОБА_6 як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2024 щодо ОСОБА_50 ,- без змін.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді