Справа №760/7416/25 1-кс/760/4463/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представників власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000010 від 27.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , як прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні, звернувся до суду з клопотанням в якому просить накласти арешт на майно, яке було вилучене в ході проведення 17.03.2025 обшуку на підставі Ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва за фактичним місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено грошові кошти, а саме: номіналом 100 доларів США, кількістю 250 штук, загальною сумою 25000 доларів США; номіналом 100 євро, кількістю 58 штук, загальною сумою 5800 євро; номіналом 50 євро, кількістю 2 штуки, загальною сумою 100 євро.

На обґрунтування клопотання зазначив, що Територіальним управлінням БЕБ у Київській області провадиться досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000010 від 27.05.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території міста Києва та Київської області організована група осіб здійснює масштабне контрафактне підпільне виробництво, рекламування, пропонування до продажу та продаж фальсифікованої (контрафактної) продукції, а саме автомобільних моторних олив та мастил відомих світових брендів зокрема: «Mobil Super», «Elf», «Castrol Edge», «Toyota Engine Oil», «Motul», «Total» та інші. Так, продаж контрафактної продукції здійснюється як через інтернет магазини із подальшим надсиланням придбаного товару через ТОВ «Нова Пошта», так і через точки роздрібної торгівлі.

Також, встановлено, що до вчинення зазначеного кримінального правопорушення можуть бути причетні наступні особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Останні разом з невстановленими на даний час особами організовували повний цикл виробництва, а саме виготовлення, зберігання та подальшу реалізацію автомобільних мастил та оливи оптом та вроздріб у торговельних точках на території м. Києва та Київської області, а також через інтернет-сайти, телеграм-канали.

Окрім того встановлено, що виробництво форм для лиття пластикової тари та кришок для контрафактної продукції здійснює ТОВ «ДЗТО «УТЬОС» (), фактична адреса виробництва знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Новобудівельна, 9.

При цьому, барвники для тари (із наслідуванням оригіналу), яка спеціально виготовляється для контрафактної продукції на ТОВ «Терра Пласт», за попередньою домовленістю із учасниками злочинної групи, виготовляються на ТОВ «ТЕХНОКОМ» (), фактична адреса виробництва знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Покровська, 1-б/3.

Постачання сировини для виготовлення контрафактної продукції, а саме моторної оливи невідомого походження у великих обсягах, здійснює ТОВ «АМ - ТЕХНОЛОГІЯ» (), фактична адреса знаходження складських приміщень: м. Київ, вул. Івана Дзюби, 9. Виробництво поліграфічної продукції (наліпок) для контрафактної продукції здійснює Науково-виробниче приватне підприємство «Печать» (), яке розташовано за адресою: м. Київ, вул. вул. Магнітогорська, 1, та ТОВ «Голден АРТ-Принт» (), яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Пшенична, 2. Реалізація контрафактної продукції здійснюється через торгівельні павільйони, розташовані на авторинку «Перова», розташованому за адресою: м. Київ, бульв. Воскресенський, 19, а саме торгівельні павільйони №№ 352, 319, 129, 3, 4, 5, розташовані на земельних ділянках із кадастровими номерами :66:018:0001, :66:018:0008, :66:018:0010.

Окрім того, реалізація контрафактної продукції здійснюється на належних ОСОБА_4 станціях по технічному обслуговуванню автомобілів, розташованими за адресами:

- АДРЕСА_2»;

- АДРЕСА_3

В ході проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих розшукових дій встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Луганської області, проживає за наступною адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , моб. тел. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; має у власності та у користуванні наступні автомобілі марки «Renault» моделі «Master», д.н.з. НОМЕР_4 , організував та здійснює виробництво контрафактної продукції у складі організованої злочинної групи за адресою: м.Київ, вулиця Пухівська, будинок 2, літ. "А", гараж № НОМЕР_5 , безпосередньо займається виготовленням автомобільної оливи та збутом, зокрема через інтернет магазин «Auto-Delikat»

17.03.2025 на підставі Ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва проведено обшук за фактичним місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено грошові кошти, а саме: номіналом 100 доларів США, кількістю 250 штук, загальною сумою 25000 доларів США; номіналом 100 євро, кількістю 58 штук, загальною сумою 5800 євро; номіналом 50 євро, кількістю 2 штуки, загальною сумою 100 євро.

Також, 18.03.2025 вищезазначене майно, вилучене під час обшуку, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000010 від 27.05.2024.

Беручи до уваги те, що вилучені вищевказані речі, відповідно до ст. 98 КПК України, являються речовими доказами, з метою забезпечення збереження речових доказів, а також, з метою спеціальної конфіскації, виникла необхідність у зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Власник майна та його представники у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, вказуючи на те, що дане майно було вилучено за адресою фактичного проживання та є його особистими коштами.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, Територіальним управлінням БЕБ у Київській області провадиться досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000010 від 27.05.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України.

17.03.2025 на підставі Ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва проведено обшук за фактичним місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено грошові кошти, а саме: номіналом 100 доларів США, кількістю 250 штук, загальною сумою 25000 доларів США; номіналом 100 євро, кількістю 58 штук, загальною сумою 5800 євро; номіналом 50 євро, кількістю 2 штуки, загальною сумою 100 євро.

18.03.2025 вищезазначене майно, вилучене під час обшуку, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000010 від 27.05.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Положеннями ч. 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики європейського суду з прав людини.

Разом з цим, ЄСПЛ у рішеннях у справах «Амюр проти Франції» «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Украша-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» вказав, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Так, у відповідності до усталеної практики ЄСПЛ в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антіш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007).

Крім того, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982) Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Водночас, у п. 38 рішення по справі «Ісмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Аналогічна правова позиція відображена ЄСПЛ, як у справі «Бакланов проти Росії», так і в справі «Фрізен проти Росії», в яких суд зазначив що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.

У п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п.п. 1, 2 ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також у випадку застосування спеціальної конфіскації. Дана норма закону не обмежує можливість накладення арешту на майно фізичних чи юридичних осіб, які не мають правового статусу підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого.

Відповідно до ч 1. ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

При накладені арешту на майно з метою конфіскації та або спецконфіскації відповідно до положень ст. 170 КПК, необхідно довести наявність достатніх підстав вважати, що це майно підлягатиме конфіскації чи або спецконфіскації у випадках, передбачених Кримінальним Кодексом України.

Разом з тим, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження цього майна як речового доказу у кримінальному провадженні, а також можливої спеціальної конфіскації майна як виду покарання, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження існування правових підстав для арешту вказаного майна саме з тією метою, яку він привів у клопотанні.

Між тим, жодних даних про те, що вилученні грошові кошти за місцем проживання ОСОБА_4 є предметом кримінального правопорушення, чи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то будь-якого обґрунтування, якими саме можуть бути ці відомості, прокурором не наведено.

Обґрунтувань та доказів наявності підстав вважати, що майно на, яке просить накласти арешт прокурор підлягатиме також спецконфіскації у даному клопотанні відсутнє.

Крім того, в судовому засіданні представниками власників майна, надано пояснення, що вказані грошові кошти є особистими коштами ОСОБА_17 та зберігались за місцем його проживання. А тому, вказані грошові кошти не є предметом кримінального правопорушення та щодо яких не може бути застосовано спеціальної конфіскація як вид покарання.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна, не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Аналізуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесено до суду за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000010 від 27.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Cлідчий суддя ОСОБА_1