Номер провадження: 11-кп/813/1054/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одесивід26.06.2024 у к/п № 001563 від 13.11.2023стосовно:

ОСОБА_8 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, а в останнє:

-26.09.2023Суворовським райсудом м. Одеси заст.395КК України до 3місяців арешту,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вирокомсуд 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнав винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк7 років.

Відповідно до ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано строк його попереднього ув`язнення у періоди з 12.06.2024 по дату набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту набуття вироком законної сили.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_8 продовжено до набрання вироком законної сили.

Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 15.11.2023 скасовано. Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що достовірно знаючи про те, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача від 24.02.2022 №64/2022 та Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Збройних Сил Російської Федерації проти України, на всій території України запроваджено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався,12.11.2023, близько 19 год., перебуваючи біля кафе «Доміно» за адресою: місто Одеса, вул. Генерала Бочарова, 28, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , почав з ним розмовляти з метою визначення найбільш сприятливого моменту для реалізації свого злочинного умислу. В ході розмови ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, приблизився до потерпілого ОСОБА_10 та шляхом ривку з руки останнього викрав мобільний телефон марки «Redmi12 C» у корпусі графітово-сірого кольору, imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вартістю 4799 грн, укомплектований сім-картами мобільних операторів «Київстар» № НОМЕР_3 та «Водафон» № НОМЕР_4 , що матеріальної цінності не становлять.

Після чого, ОСОБА_12 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 4799 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 не погоджуючись із вироком суду, вважаючи його необґрунтованим, а також посилаючись на незадовільний стан свого здоров`я та неврахування судом його сімейних обставин, просив пом`якшити призначене йому покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі не порушував питання про його обов`язкову участь в апеляційному провадженні, при цьому потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи наведене колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку прокурора, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснювати за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, суд 1-ої інстанції, враховуючи позицію обвинуваченого, який провину визнав повністю та не оспорював фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, що всі учасники провадження правильно розуміють обставини справи, впевнившись у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши обмеження щодо апеляційного оскарження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечували учасники провадження, та обмежився лише допитом обвинуваченого.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно надмірної суворості призначеного йому судом покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно із абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 (далі - постанова Пленуму ВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

В свою чергу, ч. 2 ст. 4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Санкція злочину, інкримінованого ОСОБА_8 та передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що діяла на момент вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення та наразі не зазнала змін, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

На виконання приписів зазначених вище норм кримінального закону та положень судової практики, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд 1-ої інстанції, врахував: характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого, який раніше неодноразово судимий, його стан здоров`я, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до приписів ст.66 КК України, являється щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння його розкриттю.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом 1-ої інстанції встановлено не було.

Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин та характеристику особи обвинуваченого, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС ВС від 11.05.2021 по справі №336/4259/18 (провадження №51-6029км20), відповідно до якої при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер та залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень ст.ст. 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Окрім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ККС ВС від 15.08.2023 у справі №295/424/21 (провадження №51-619км22), процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначення особі, визнаній винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відповідного покарання, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, відноситься до дискреційних повноважень суду.

Судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 провину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, проте зауважує на тому, що зазначені обставини були враховані судом 1-ої інстанції при призначенні йому покарання в якості обставин, які відповідно до вимог ст. 66 КПК України пом`якшують покарання обвинуваченого, що стало підставою для призначення йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, що за встановлених обставин відповідає принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Окрім того, колегія суддів зауважує на тому, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисного корисливого злочину, а в останнє26.09.2023 Суворовським райсудом м. Одеси за ст.395 КК України до 3 місяців арешту, натомість на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та протягом нетривалого часу після відбуття строку покарання знов вчинив злочин, за яким був засуджений оскаржуваним на теперішній час вироком Суворовського районного суду м. Одеси, що загалом свідчить про його певну схильність до вчинення умисних злочинів, в тому числі з корисливих мотивів та як наслідок - небажання стати на шлях виправлення.

Відтак, з огляду на вищезгадані обставини, колегія суддів не знаходить підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого покарання за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо неврахування судом його сімейних обставин, а також щодо погіршення стану здоров`я не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і такі відомості матеріали кримінального провадження не містять.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції та вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тому підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 призначив йому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26.06.2024, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою - в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4