Справа № 179/2130/23
№ 1-кп/183/1068/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року Дніпропетровська обл.,

м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю - секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000320 від 16.11.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне, Новомосковського району, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта базова середня, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючий, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.357 КК України,

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2023 року, близько 10 години 30 хвилин, в смт. Магдалинівка Новомосковського р-ну, Дніпропетровської обл., ОСОБА_4 , перебував у житловому будинку у своєї знайомої ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_2 .

В цей час та місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинений повторно, а саме мобільним телефоном ОСОБА_5 під приводом здійснення телефонного дзвінка.

Реалізуючи свій раптово виниклий вище указаний умисел ОСОБА_6 діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, у зазначений вище час, попрохав у ОСОБА_5 її мобільний телефон з метою здійснення телефонного дзвінка, на що остання, не здогадуючись про злочинний намір ОСОБА_4 , довіряючи останньому про використання телефону за призначенням та його подальше повернення, передала ОСОБА_4 свій мобільний телефон марки «Samsung A14» IMEI: НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 світло-зеленого кольору, в якому знаходились сім-карти № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , які не представляють матеріальної цінності.

Отримавши у зазначений спосіб вказаний мобільний телефон ОСОБА_4 під приводом здійснення конфіденційної телефонної розмови, бажаючи доведення свого злочинного умислу, вийшов з будинку, таким чином зник з поля зору ОСОБА_5 .

Далі ОСОБА_4 з зазначеним мобільним телефоном у руках, будучи впевненим, що ОСОБА_5 не здогадується про його злочинні дії, будучи введеною в оману, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, в викраденим майном розпорядився на класний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 5799 грн. 23 коп. (далі - Епізод № 1).

Таким чином, за Епізодом № 1 ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Крім того відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пл. 14, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1.в. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є й збереження та передавання у часів просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку.

Так, 04 листопада 2023 року близько 10 години 00 хвилин, в смт. Магдалинівка Новомосковського р-ну Дніпропетровської обл., ОСОБА_4 , перебував у житловому будинку у своєї знайомої ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_2 .

В цей час та місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований заволодіння офіційними документами шляхом шахрайства, вчинене з корисливих мотивів, а саме банківською карткою виданою акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» на ім`я ОСОБА_5 , для обслуговування рахунку № НОМЕР_5 під приводом переказу грошових коштів.

Реалізуючи свій раптово виниклий вище указаний умисел ОСОБА_6 діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, у зазначений вище час, попрохав у ОСОБА_5 й банківську картку для отримання грошового переказу, на що остання, не здогадуючись про злочинний намір ОСОБА_4 , довіряючи останньому про використання банківської картки за призначенням та його подальше повернення, передала ОСОБА_7 свою банківську картку № НОМЕР_5 яка емітована акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк».

Отримавши у зазначений спосіб вказану банківську картку ОСОБА_4 , бажаючи доведення свого злочинного умислу, вийшов з будинку, таким чином зник з поля зору ОСОБА_5 .

Далі ОСОБА_4 з зазначеною банківською карткою, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, тим самим заволодів офіційним документом, який належать потерпілій ОСОБА_5 (далі - Епізод № 2).

Таким чином, за Епізодом № 2 ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України - заволодіння офіційними документами шляхом шахрайства, вчинене з корисливих мотивів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованих йому діянь та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.357 КК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, доходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за:

-Епізодом № 1 за ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно;

-Епізодом № 2 за ч. 1 ст. 357 КК України - заволодіння офіційними документами шляхом шахрайства, вчинене з корисливих мотивів.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, обвинувачений вчинив нетяжкий злочин та проступок.

Обставин, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра не перебуває, не одружений, за місцем проживання зарекомендував себе посередньо, раніше судимий.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є проступком та нетяжким злочином, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, думку сторони обвинувачення у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченому за вчинені кримінальні правопорушення слід призначити наступне покарання:

-за ч. 2 ст. 190 КК України слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

-за ч. 1 ст. 357 КК України слід призначити покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим слід остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. Саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.09.2023 р. у справі № 183/10797/23 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку три роки.

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 03.07.2024 р. у справі № 183/10797/23 вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасований та ОСОБА_4 призначене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Окрім цього, ОСОБА_4 вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2024 р. у справі № 183/2591/24 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднана невідбута частина покарання, призначеного вироком Дніпровського апеляційного суду від 8 січня 2024 року, та остаточно призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяці.

Також ОСОБА_4 вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2025 р. у справі № 183/3260/24 (залишеним без змін ухвалою від 03.07.2025 р. Дніпровського апеляційного суду) був визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на строк п`ять років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком, з покаранням, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2024 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років чотири місяці.

Таким чином на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2025 р. слід остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченої не обирався та підстав для його обрання не має.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368 - 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:

*за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;

*за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2025 р. у справі № 183/3260/24, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати в строк відбування ОСОБА_4 покарання, призначеного за цим вироком, відбуте ним покарання у виді позбавлення волі за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2024 р. у справі № 183/2591/24 та вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2025 р. у справі № 183/3260/24 (в період з 19 лютого 2024 р. по день набрання законної сили вироку у справі, що розглядається (№ 179/2130/23)).

Речові докази:

-оптичний диск формату DVD-R, сірого кольору об`ємом 700 Gb, з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_4 ; оптичний диск формату DVD-R, білого кольору об`ємом 4,7 Gb, з відеозаписом камер спостереження повного товариства «Ломбард «Онікс»» Анохіна, Яценко»; оптичний диск формату DVD-R, сірого кольору об`ємом 700 Gb, з відеозаписом проведення огляду місця події - зберігати в матеріалах судової справи;

-пластикову картку «CreditAgricole» № НОМЕР_5, яка передана на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , залишити у останньої та вважати переданою за належністю;

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1