Справа № 333/1263/25
Провадження №1-кс/333/1212/25
УХВАЛА

04 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Коммунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , розглянувши у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000014, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.317 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2025 року СВ відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна підозрюваного ОСОБА_5 , обґрунтовуючи його таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на незаконне придбання, зберігання психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), з метою збуту, а також незаконний збут, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», з корисливих мотивів, з метою збуту для подальшого особистого збагачення, у невстановлену в ході досудового розслідування точну дату та час, але не пізніше 16 год. 45 хв. 27.01.2025 року, у невстановленої в ході досудового розслідування особи, за невстановлених обставин, незаконно придбав невстановлену кількість особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якого заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), але не менше 0,233 г та почав зберігати за місцем свого мешкання з метою збуту.

27.01.2025 року, приблизно об 16 годині 45 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні своєї квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, контактним шляхом, з рук в руки передав, тим самим збув ОСОБА_6 (особа зі зміненими анкетними даними) паперовий згорток з вмістом психотропної речовини, яка згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 р. віднесена до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено (Таблиця І, Список №2), загальна маса якої складає 0,233 г (в перерахунку на основу), за що отримав грошову винагороду у сумі 500 гривень.

Крім цього, ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на незаконне придбання, зберігання психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), з метою збуту, а також незаконний збут, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», з корисливих мотивів, з метою збуту для подальшого особистого збагачення, у невстановлену в ході досудового розслідування точну дату та час, але не пізніше 16 год. 35 хв. 11.02.2025 року, у невстановленої в ході досудового розслідування особи, за невстановлених обставин, незаконно придбав невстановлену кількість особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якого заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1- іл-пентан-1-он), але не менше 0,0628 г та почав зберігати за місцем свого мешкання з метою збуту.

11.02.2025 року, приблизно об 15 годині 35 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні своєї квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, контактним шляхом, з рук в руки передав, тим самим повторно збув ОСОБА_6 (особа зі зміненими анкетними даними) полімерний зіп-пакет з вмістом психотропної речовини, яка згідно «Переліку наркотичних засобів психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 р. віднесена до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено (Таблиця І, Список №2), загальна маса якої складає 0,0628 г (в перерахунку на основу), за що отримав грошову винагороду у сумі 300 гривень.

Також, 11.02.2025, точний час в ході досудового розслідування встановити не представилося за можливе, але не пізніше 17 год. 34 хв., ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з особистих мотивів, діючи всупереч встановлених законодавством України суспільних відносин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільних відносин, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст.7,12,17,25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року № 61-95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та зловживанню ними» від 15.02.1995 року №63/95-ВР, наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року, Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 06.05.2000 року №770, з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, безоплатно надав згоду раніше знайомому ОСОБА_7 для вживання наркотичних засобів в приміщенні квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_5 .

Після отримання реальної згоди ОСОБА_5 на вживання психотропної речовини у його квартирі та надання доступу з цією метою до приміщення квартирі АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_7 11.02.2025 точний час в ході досудового розслідування встановити не представилося за можливе, але не пізніше 17 год. 34 хв., перебуваючи у кімнаті вищезазначеної квартири шляхом куріння, за допомогою саморобних пристроїв вжив психотропну речовину, обіг якого заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он).

11.02.2025 у період часу з 17 год. 34 хв. до 20 год. 22 хв. в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , в кімнаті квартири за адресою: АДРЕСА_1 на столі в кімнаті виявлено та вилучено порожній зіп-пакет із залишками та саморобні пристрої для куріння, що представляють собою чотири порожнисті трубчаті предмети, що містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл- пентан-1-он), яка складає 0,00836 г (в перерахунку на основу).

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.317, ч.2 ст.307 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований і фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та використовує вказане домоволодіння для конспірації своєї злочинної діяльності.

Відповідно до свідоцтва про право власності вказана квартира на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (мати ОСОБА_5 ); ОСОБА_5 .

Так, підозрюваний ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення (злочини), які відносяться до категорії тяжких злочинів, за які відповідно до ч. 2 ст. 307 КК України, передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Зважаючи на те, що наявні підстави вважати, що суд може призначити покарання підозрюваному ОСОБА_5 у виді конфіскації майна, на думку слідчого виникла необхідність здійснити арешт частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання слідчий СВ ВП№4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 не з`явилася, суду надала заяву, в якій просила клопотання про арешт розглянути без її участі у зв`язку із службовою зайнятістю.

Також, до суду надійшла заява ОСОБА_5 , в якій він вказав, що не бажає брати участь у судовому засіданні щодо розгляду клопотання про арешт майна і не заперечує стосовно його задоволення.

Захисник ОСОБА_3 зазначив, що дійсно підозрюваний ОСОБА_5 писав вказану заяву у його присутності, так як годину потому він разом з останнім виконували вимоги ст.290 КПК України в ВП№4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області та йому і ОСОБА_5 були вручені копії обвинувальних актів по даному кримінальному провадженню.

Він заперечує проти задоволення клопотання слідчого, так як фактично розгляд цього клопотання вже відбувається поза межами досудового розслідування, воно завершено, сторона захисту отримала доступ до матеріалів кримінального провадження та отримала копії обвинувальних актів по даному кримінальному провадженню. Тому таке клопотання вже не може розглядати слідчий суддя.

Крім того, квартира, на яку просить слідчий накласти арешт перебуває у спільній власності підозрюваного ОСОБА_5 та його матері і цей факт не дає підстав для задоволення клопотання.

Вислухавши думку захисника, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

Клопотання слідчого про арешт майна підозрюваного ОСОБА_5 оформлене відповідно до вимог ст. 171 Кримінального процесуального кодексу України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження.

У судовому засіданні встановлено, що 03.01.2025 до ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт від оперуповноваженого СКП ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про те, що на території Комунарського району м. Запоріжжя група осіб займається незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин. (ЄО № 207 від 03.09.2024).

Того ж дня, до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України (кримінальне провадження №0000014).

Також, 03.01.2025 року постановою заступника начальника слідчого відділення ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області було призначено групу слідчих, яким доручено здійснювати досудове розслідування вказаного кримінального провадження, у складі: ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , старший групи ОСОБА_4 .

Постановою заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_11 по даному кримінальному провадженню призначено групу прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво: ОСОБА_12 (старша групи), ОСОБА_13 , ОСОБА_14

11.02.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 та ч.1 ст.317 КК України.

12.02.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

13.02.2025 року ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

25.02.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри і фактично повідомлено підозру останньому за ч.2 ст.307 та ч.1 ст.317 КК України.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.04.1996 року квартира за адресою: АДРЕСА_3 приватизована згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» і належить на праві спільної сумісної власності громадянам ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

Згідно інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 на праві власності належить ОСОБА_15 на підставі свідоцтва на спадщину.

Таким чином, встановлено, що фактично на теперішній час ОСОБА_15 та підозрюваний ОСОБА_5 є співвласниками вказаної квартири і вказане майно не є спільним майном, а є спільним частковим майном.

В разі, коли свідоцтво видано співвласникам, які мають право спільної сумісної власності на приватизовану квартиру без зазначення часток, то вважається, що їхні частки рівні.

Фактично в даному випадку після одержання ОСОБА_15 свідоцтва на право на спадщину на вказаної квартири було припинено право спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина друга вказаної статті передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.5 ст.170 КПК України, у випадку передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх даних вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На цей час ОСОБА_5 є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, санкція якої передбачає позбавлення волі від шести до десяти років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Таким чином, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України і можливість призначення останньому такої міри покарання як конфіскація майна у разі визнання ОСОБА_5 винуватим у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя зауважує, що на даному етапі провадження він не вирішує ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Вважаю, що заявлена слідчим мета забезпечення конфіскації майна як виду покарання може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

На переконання суду, слідчим доведено наявність правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_5 , яке зазначене у клопотанні слідчого, необхідність накладення якого обґрунтовано обумовлена потребою забезпечення конфіскації майна як міри покарання та запобігання можливості його відчуження чи передання на користь третіх осіб з метою приховування, що виправдовує таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Також, вважаю, що слідчим доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Під час вирішення питання про арешт вказаного майна, слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна, вказану у клопотанні; відсутність негативних наслідків арешту цього майна для будь-яких осіб, у т.ч. для власника майна, а також можливість підозрюваного здійснити відчуження вказаного майна з метою його приховування та уникнення такого виду покарання як конфіскація майна у разі винесення судом обвинувального вироку.

Згідно ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, при цьому зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Дані про зайняття ОСОБА_5 підприємницькою діяльністю, а також використання зазначеного у клопотанні майна для цього, відсутні.

З урахуванням принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя дійшов до переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження (арешту) може призвести до відчуження майна підозрюваним та дієво застосувати такий вид покарання як конфіскація майна у разі засудження ОСОБА_5 за ч.2 ст. 111 КК України, тому, на думку слідчого судді, необхідно на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_5 накласти арешт із забороною його розпорядження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчим суддею не встановлено.

Згідно з положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Аналогічні принципи закріплені і у законодавстві України. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб, на думку суду, відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

За вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності підозрюваного, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.

Заперечення захисника ОСОБА_3 щодо неможливості вирішувати питання арешту у зв`язку з тим, що фактично завершено досудове розслідування і йому та підозрюваному вручено обвинувальний акт, слідчий суддя не приймає до уваги, враховуюче таке.

Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя суддя першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу.

Відповідно до вимог глави 26 КПК України функції слідчого судді розповсюджуються тільки на стадії досудового розслідування і тільки на цій стадії він має право розглядати клопотання сторін кримінального провадження, а також скарги на дії чи бездіяльність слідчого, прокурора.

Згідно п.5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

На думку слідчого судді, в даному випадку факт отримання судом обвинувального акту стосовно ОСОБА_5 фактично свідчить про те, що стадія досудового розслідування закінчена.

Враховуючи, що на момент розгляду клопотання слідчого обвинувальний акт ще не направлений до суду, а лише його копії вручені стороні захисту, тому вважаю, що слідчий суддя уповноважений розглянути клопотання слідчого про арешт на майно підозрюваного.

До твердження захисника ОСОБА_3 щодо неможливості накладення арешту на квартиру, зазначену у клопотанні слідчого, слідчий суддя відноситься критично, так як у судовому засіданні фактично встановлено, що ОСОБА_15 і підозрюваний ОСОБА_5 фактично є співвласниками по 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Відсутність запису у Реєстрі щодо права власності за ОСОБА_5 пояснюється лише незверненням останнього до відповідних органів з метою реєстрації його частки.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 170-175, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000014, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.317 КК України задовольнити.

Накласти арешт на частку майна підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить останньому на праві свідоцтва про права власності на житло № НОМЕР_1 від 10.04.1996 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню в частині накладення арешту з моменту її оголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено 09.04.2025 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1