Провадження № 1-кп/638/1194/25
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

Судді: ОСОБА_2 ,

Судді: ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні скаргу захисника ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0001709 від 14.08.2024 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Маралиха, Алтайского краю, РФ, громадянки України, росіянки, з вищою освітою, яка офіційно працює на посаді провідного юриста концерну «Європейський», не заміжня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч.1 ст. 14, п.п.6, 11, ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0001709 від 14.08.2024, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч.1 ст. 14, п.п.6, 11, ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року, кримінальне провадження призначено в підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні обвинуваченою ОСОБА_7 заявлене клопотання про застосування заходів безпеки, в якому остання просила шляхом накладення арешту забезпечити заходи безпеки щодо належного їй нерухомого майна, а саме 12/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 , кв.

Також просила доручити уповноваженому органу ГУНП у Харківській області:

- забезпечити заходи безпеки щодо її матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 шляхом видачі їй індивідуальних засобів сповіщення про небезпеку;

- забезпечити заходи безпеки щодо належного обвинуваченій нерухомого майна, перелік якого зазначений у мотивувальній частині клопотання шляхом встановлення в них протипожежної та охоронної сигналізації.

В обґрунтування клопотання зазначила, що під час телефонного спілкування зі своєю матір`ю, остання повідомила обвинуваченій про те, що ОСОБА_6 , після того як ОСОБА_7 опинилася під вартою, приїжджає додому до її матері, тисне психологічно, примушуючи вплинути на обвинувачену для визнання останньою своєї провини та передання потерпілому у власність нерухомого майна.

Обвинувачена має реальні побоювання вважати, що ОСОБА_6 може завдати шкоди матері, оскільки раніше він уже чинив протиправні дії щодо неї, а саме загрожував їй вбивством.

Крім того вказує, що їй достовірно відомо, що потерпілий має психіатричне захворювання, при загостренні якого може поводитися агресивно і може керувати своїми діями.

Також обвинувачена зазначила, що ОСОБА_11 після одного із судових засідань, у залі суду, у присутності адвокатів, секретаря судового засідання та конвойної служби вимагав у обвинуваченої передати йому ключі від однієї з квартир, яка належить обвинуваченій на праві власності. При цьому ОСОБА_11 поводився агресивно, погрожував обвинуваченій перебуванням під вартою протягом тривалого часу, протягом якого він хоче продати все майно, що належить обвинуваченій, а квартири, на які накладено арешт буде здавати в оренду.

Вказує, що 07.10.2024 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова накладено арешт на наступне нерухоме майно:

25/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_5 ,

- квартиру за адресою: АДРЕСА_6 ,

- квартиру за адресою: АДРЕСА_7 ,

- будинок за адресою: АДРЕСА_4 ,

- 2/3 частини будинку за адресою АДРЕСА_8 ,

- 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_9 ,

- будинок за адресою: АДРЕСА_10 ,

- 1/3 будинки за адресою: АДРЕСА_11 .

Вказує що органом досудового розслідування не ініціювалося питання накладення арешту на 12/100 частини квартири, що належить обвинуваченій, за адресою: АДРЕСА_12 .

При цьому ОСОБА_11 , який є власником іншої частини цієї ж квартири і фактично в ній проживає, не позбавлений можливості розпродавати майно, що належить обвинуваченій, яке знаходиться в її половині квартири, а також переоформити частину квартири з використанням підроблених документів.

У зв`язку з тим, що стосовно ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, остання не має можливості адекватно і своєчасно реагувати на всі протиправні дії ОСОБА_11 . При цьому вказує, що у неї є реальні підстави вважати, що ОСОБА_11 може вчинити злочин щодо її матері, а також знищити чи іншим способом зробити непридатним для подальшого використання майно, що належить ОСОБА_12 .

У судовому засіданні обвинувачена та її захисники клопотання підтримали та просили задовольнити.

Прокурор та потерпілий у судовому засіданні проти задоволення клопотання в частині накладення арешту не заперечували. В іншій частині просили клопотання залишити без задоволення за необґрунтованістю.

Дослідивши клопотання, заслухавши думку учасників справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як зазначено у п.12 ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право заявляти клопотання про проведення процесуальних дій, про забезпечення безпеки щодо себе, членів своєї сім`ї, близьких родичів, майна, житла тощо.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» (далі Закон) забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Відповідно до п. в) ч.1 ст.2 вказаного Закону право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених у статтях 1 і 7 цього Закону, за наявності відповідних підстав має обвинувачений.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону визначено, що заходами забезпечення безпеки є: а) особиста охорона, охорона житла і майна; б) видача спеціальних засобів індивідуального захисту і сповіщення про небезпеку; в) використання технічних засобів контролю і прослуховування телефонних та інших переговорів, візуальне спостереження; г) заміна документів та зміна зовнішності; д) зміна місця роботи або навчання; е) переселення в інше місце проживання; є) поміщення до дошкільної виховної установи або установи органів соціального захисту населення; ж) забезпечення конфіденційності відомостей про особу; з) закритий судовий розгляд.

Згідно ч.3 ст.3 Закону здійснення заходів безпеки покладається за підслідністю на органи служби безпеки, Державного бюро розслідувань, органи внутрішніх справ, органи Національної поліції або Національне антикорупційне бюро України, у складі структур яких з цією метою створюються спеціальні підрозділи. Безпеку осіб, яких беруть під захист, якщо кримінальні провадження знаходяться у провадженні Бюро економічної безпеки України або суду, забезпечує за їх рішенням відповідно орган служби безпеки, Державного бюро розслідувань, орган внутрішніх справ, орган Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України або орган чи установа виконання покарань, слідчий ізолятор. Безпеку особи, взятої під захист, якщо її тримають в установі виконання покарань чи слідчому ізоляторі, забезпечує відповідний підрозділ такої установи чи слідчого ізолятора незалежно від того, у провадженні якого органу знаходиться кримінальне провадження.

Приписами ст.8 Закону визначено, що у разі необхідності органами, які забезпечують безпеку, здійснюються особиста охорона, охорона житла і майна осіб, взятих під захист. Житло і майно цих осіб можуть бути обладнані засобами протипожежної та охоронної сигналізації, можуть бути замінені номери їх квартирних телефонів і державні номерні знаки транспортних засобів, що їм належать.

Частиною 1 ст.20 Закону визначено, що підставою для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, є дані, що свідчать про наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу і майну.

Відповідно до приписів ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Заявляючи відповідне клопотання, обвинувачена належним чином не обґрунтувала наявність реальної загрози її матері - ОСОБА_10 , а також не обґрунтувала наявність реальної загрози майну, яка буде слугувати підставою для видачі ОСОБА_10 індивідуальних засобів сповіщення про небезпеку та встановлення протипожежної та охоронної сигналізації у нерухомому майні. Наведені в клопотанні та озвучені у судовому засіданні доводи на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, є лише припущеннями обвинуваченої, не підтвердженими належними доказами.

Також, в світлі приписів ст.7 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», яка визначає види заходів забезпечення безпеки, останніми є заходи, пов`язані з охороною житла або майна, які здійснюються відповідними органами. Разом з тим, вказаною статтею та наведеним законом в цілому, не визначається такий захід забезпечення безпеки як арешт майна.

Окрім того колегія суддів зазначає, що КПК України не передбачено випадків звернення обвинуваченої з клопотанням про арешт майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає клопотання ОСОБА_7 необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про застосування заходів безпеки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 23.05.2025 о 12:00 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3