Справа № 402/1320/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2025м. Благовіщенське

Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисників обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Благовіщенське Кіровоградської області кримінальне провадження №0000006 внесеного до ЄРДР 05.01.2019 року по обвинуваченню :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Умань Черкаської області, українця, громадянина України, не одруженого, утриманців не маючого, працюючого , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою : АДРЕСА_1 , не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

04.01.2019 року близько 15 години 40 хвилин ОСОБА_4 , рухаючись автомобілем марки VOLKSWAGEN GOLF VARIANT реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ТОВ «Болеко», зареєстрованому за адресою: Вінницька область Вінницький район смт. Вороновиця дорога Стрій - Тернопіль - Кіровоград - Знам`янка 412 км. по автомобільній дорозі сполученням Київ-Одеса на 249 км. 957,65 м, грубо порушив вимоги п.1.5. Правил дорожнього руху України, згідно яких: Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. (б) та (д) Правил дорожнього руху України, згідно яких: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких: У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких: Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; проявив особисту неуважність і безпечність, та в порушення вимог п. 1.5., п. 2.3. (б) і (д), п. 12.3., п. 13.1., ПДР України, не вибрав безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль MERCEDES-BENZ Е220 реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , який зупинився для пропускання пішохода, що переходив проїзну частину вказаної автомобільної дороги з права на ліво щодо його руху.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля MERCEDES-BENZ Е220 реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №33 від 16.07.2019 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, закритого тупого перелому спинного мозку, перелому тіла Тh8 хребця, посттравматичної мієлопатії на цьому рівні, перелому остистих відростків Тh6, Тh7 хребців, закритої травми грудної клітки, множинних переломів ребер з двох сторін, посттравматичного гемопневмотораксу, нижньої параплегії, порушення функції тазових органів типу затримки.

Дані тілесні ушкодження відповідають вказаному в ухвалі часу, утворились від дії тупих твердих предметів і в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Судячи по характеру та локалізації тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_7 вони могли утворитись при ДТП.

Відповідно до висновку судової експертизи за експертною спеціальністю 10.1 Дослідження обставин дорожньо-транспортних пригод» №2819/2820/19-27 від 31.07.2019 року: «В розглянутій дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля VOLKSWAGEN GOLF VARIANT ОСОБА_4 , регламентувались вимогами п. 2.3. (б) і (д), п. 12.3., п. 13.1. ПДР. В даній дорожньо-транспортній ситуації водію автомобіля MERCEDES-BENZ Е220 ОСОБА_7 з моменту виявлення руху пішохода в напрямку смуги руху його автомобіля, слід було відповідно до вимог п. 12.3. ПДР ужити заходів до екстреного гальмування транспортного засобу (що водієм і було виконано). Враховуючи, що автомобіль VOLKSWAGEN GOLF VARIANT наближався до автомобіля MERCEDES-BENZ Е220 (який до моменту ДТП зупинився) позаду, то дії водія автомобіля MERCEDES-BENZ Е220 ОСОБА_7 , спрямовані на можливість уникнути зіткнення в такій ситуації вимогами ПДР не регламентувались. В розглянутій дорожній обстановці, за умови виконання водієм автомобіля VOLKSWAGEN GOLF VARIANT ОСОБА_4 вимог п.12.3, та п. 13.1 ПДР (за умови дотримання безпечної дистанції до переднього автомобіля та при знижені швидкості і зупинці за переднім автомобілем), він (водій Рибчак) мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем MERCEDES-BENZ Е220. У розглянутій ситуації водій автомобіля MERCEDES-BENZ Е220 ОСОБА_7 не міг уникнути ДТП своїми односторонніми діями. В причинному зв`язку з фактом зіткнення автомобіля VOLKSWAGEN GOLF VARIANT з автомобілем MERCEDES-BENZ Е220 знаходиться невідповідні вимогам п.12.3 та 13.1 ПДР дії водія автомобіля VOLKSWAGEN GOLF VARIANT ОСОБА_4 .

Таким чином, своїми протиправними діями, ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України визнав повністю та надав суду наступні пояснення. Він за пів години до події виїхав з с. Дубинове Одеської області в напрявку м. Умань по трасі Київ-Одеса. Попереду він побачив автомобіль потерпілого заздалегідь, однак не зрозумів чи стоїть він чи їде. Потім потерпілий виїхав на дорогу , а він не встиг загальмувати та наїхав ззаду на нього. На його думку ДТП сталося через те , що він не встиг відреагувати на раптовий виїзд автомобіля потерпілого. Коли автомобілі зупинились то він побачив що автомобілі мають механічні пошкодженняа водій автомобіля Мерседес отримав тілесні ушкодження. Як пізніше стало відомо , він отримав важкі травми . З боку обвинуваченого надавалась матеріальна допомога на лікування потерпілому . Він на той час мав водійський стаж більше п"яти років , однак вважає , що мав посить великий досвід керування автомобілем. В стані алкогольного сп"яніння не перебував. У скоєному розкаюється.Просить суворо не карати.

Потерпілий та його представник у судове засідання не з"явився, повідомлявся належним чином. При цьому протягом тривалого часу повістки повертались без вручення, через відсутність потерпілого та його представника за місцем проживання.Потерпілий зобов`язаний повідомляти про зміну місця проживання, якщо це необхідно для забезпечення його прав та інтересів у рамках судового процесу або у зв`язку з його статусом, наприклад, як внутрішньо переміщена особа. Зокрема, учасники судового процесу повинні повідомляти суд про зміну місця проживання, щоб забезпечити отримання судових повісток та іншої кореспонденції. Дана обставина свідчить про втрату інтересу потерпілого до результатів розгляду даної справи. Втрата інтересу може призвести до обмеження деяких прав потерпілого. Наприклад, він може бути позбавлений можливості брати участь у судових засіданнях або висловлювати свою думку щодо вироку.

Слід зазначити проте, що навіть якщо потерпілий втратив інтерес, він все одно має право на захист своїх прав, у тому числі на отримання відшкодування шкоди, якщо вона була завдана злочином.

З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи докази здобуті в порядку ст.349 КПК України суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 доведена в повному обсязі.

Дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про вид і розмір покарання суд враховує відповідно до ст.ст.50, 65-67 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких.

Обтяжуючих обставин судом не встановлено.

До пом"якшуючих обставин суд відносить щире каяття та часткове відшкодування спричиненої шкоди.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Із врахуванням всіх обставин справи, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вчинив неумисний закінчений тяжкий злочин, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, однак, враховуючи те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, характеризується позитивно, а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема те, що надавав допомогу потерпілому одразу після події, добровільно частково надавав грошову та іншу допомогу потерпілому, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, що відповідатиме тяжкості злочину та особі обвинуваченого, буде необхідним для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Дана міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення і перевиховання.

Представником потерпілого до початку судового розгляду пред`явлено до обвинуваченого ОСОБА_4 та ПрАТ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У заявленому цивільному позові представник потерпілого просить суд стягнути на користь потерпілого з обвинуваченого 700000 грн. моральної шкоди та 446796 грн. матеріальної шкоди з них:163000 грн. - за пошкодження автомобіля, який не підлягає ремонту та решта - витрати на лікарські засоби, медичні втручання та перевезення хворого.

Крім того, представник потерпілого просить стягнути на користь потерпілого із ПрАТ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" страхове відшкодування в межах суми передбаченої страховим полісом №АК8208239.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 подав до суду відзив на позов в якому зазначив, що з позовних вимог не зрозуміло, що саме та яку суму позивач має стягнути із відповідачів. Чи то сума, необхідна для стягнення з ОСОБА_4 і ще крім цього сума виплат згідно страхового платежу, чи то вказано загальну суму відшкодування і тоді заявлені позовні вимоги про стягнення відповідного відшкодування повинні бути пред`явлені до страхової компанії, а суму, що не покриває страхова компанія відповідно стягувати з обвинуваченого ОСОБА_4 . В матеріалах цивільного позову не зазначено чи звертався позивач до страхової компанії. Позовна заява не відповідає ст.175 ЦПК України.

Представник цивільного відповідача ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» також надіслав до суду відзив в якому зазначив, що незважаючи на відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування позивачем в обгрунтування вимог не надано копій розрахункових документів та документів лікарських призначень (епікріз, виписки), що унеможливлює здійснити перевірку заявлених вимог.

При розв`язанні зазначеного цивільного позову суд виходить з наступних положень закону.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії або цивільного відповідача про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст.128 КПК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст.286 КК України обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі не звернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика або іншого цивільного відповідача шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Така позиція суду першої та апеляційної інстанцій абсолютно узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) яка зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика або іншого цивільного відповідача про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

У відповідності до ч.22.1 ст.22Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Вирішуючи цивільний позов представника потерпілого в межах вимог та підстав наведених у позовній заяві, суд виходить з того, що представник позивача та позивач не повідомили суд про зміну місця проживання, не проявляли протягом тривалого часу процесуального інтересу , жодним чином не цікавилися розглядом даної справи, не підтримували цивільний позов, не додав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не зазначив у позові суму, яку необхідно стягнути із страхової компанії, не додав до позову, як доказ страхового полісу, на який посилається, та не скористався правом його витребування в порядку ст.84 ЦПК України, що не дає суду можливості встановити страховий ліміт та розмежувати розмір відшкодування, в обгрунтування позовних вимог не додав належним чином завірених копій розрахункових документів (чеків) та документів лікарських призначень, не спростував заперечення зазначені у відзивах на позов ОСОБА_4 та ПАТ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП", а тому керуючись п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України суд вважає за необхідне позов залишити без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України - особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів, які згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави.Тому підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1(один) рік.

Згідно зі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покласти на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 5787 (п`ять тисяч сімсом вісімдесят сім) гривень.Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та ПрАТ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу та представнику позивача, що відповідно до ч.7 ст.128 КПК України -особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 10.01.2019 року на автомобілі марки VOLKSWAGEN GOLF VARIANT» реєстраційний номер НОМЕР_2 та MERCEDES-BENZ Е220 реєстраційний номер НОМЕР_3 - скасувати.

Речові докази : автомобілі марки VOLKSWAGEN GOLF VARIANT» реєстраційний номер НОМЕР_2 та MERCEDES-BENZ Е220 реєстраційний номер НОМЕР_3 - повернути власникам.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Кропивницького апеляційного суду через Благовіщенський районний суд Кіровоградської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1