Справа №523/9401/25
Провадження №1-кс/523/4890/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , вивчивши скаргу ОСОБА_2 на постанову на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 від 25.06.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000001 від 03.01.2024 за ст. 367 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Пересипського районного суду міста Одеси надійшла скарга ОСОБА_2 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 від 25.06.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000001 від 03.01.2024 за ст. 367 ч. 1 КК України.

На обґрунтування доводів скарги ОСОБА_2 просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 від 25.06.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000001 від 03.01.2024 за ст. 367 ч. 1 КК України, оскільки вважає її незаконною та неґрунтованою.

Зазначену постанову представник заявника уважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки що слідчим не наведено належних мотивів та достатнього обґрунтування свого рішення про відмову у визнанні особи потерпілим у кримінальному провадженні, при цьому вказана постанова слідчого містить лише формальні посилання на норми КПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 доводи та вимоги своєї скарги підтримав, просив скаргу задовольнити та скасувати постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Слідчий в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заперечення на скаргу ОСОБА_2 .

Слідчий суддя, заслухавши доводи скаржника, дослідивши матеріали скарги, дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями п.5 ч.1 ст.303 КПК України, рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, може бути оскаржено особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

В судовому засіданні, встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001 від 03.01.2024 за ст. 367 ч. 1 КК України.

25.06.2025 року слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_2 потерпілим у кримінальному №0000001 від 03.01.2024 за ст. 367 ч. 1 КК України.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Статтею 26 КПК України також встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Зокрема, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч.2 ст. 55 КПК України визначено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Як визначено у ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Аналізуючи викладене, слідчий суддя зазначає, що постанова повинна бути обґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 КК України службова недбалість полягає у невиконанні або неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

У п. 3 приміток до ст. 364 КК України зазначено, що істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Аргументуючи такий висновок слідчий у своїй постанові від 25.06.2025 року зазначає, що досудовим розслідуванням не встановлено на даний відсутні відомості про спричинення істотної шкоди ОСОБА_2 .

З аналізу оскаржуваної постанови слідує, що слідчим при винесенні постанови належним чином дотримано вимоги ст. 110 КПК України.

Вказана постанова містить належне обґрунтування та зазначення мотивів, з яких виходив слідчий при винесенні оскаржуваної постанови з посиланням на норми КК України та КПК України.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, скаржником не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку про законність та обґрунтованість вимог скарги, а відтак слідчий суддя розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення вимог скарги, з залишенням оскаржуваної постанови в силі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені скарги ОСОБА_2 на постанову на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 від 25.06.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000001 від 03.01.2024 за ст. 367 ч. 1 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1