Номер провадження: 11-кп/813/1602/25
Справа № 504/1945/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2025 року в рамках кримінального провадження № 0000602, внесеного до ЄРДР 25.11.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, одруженого, має на утриманні н/л дитину 2011 р.н., військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді командира навчальної роти навчального батальйону резерву офіцерського складу Центру підвищення кваліфікації Військової академії (м.Одеса), у військовому званні «майор», учасника бойових дій, інваліда третьої групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, паспорт НОМЕР_1 , виданий 16.04.1999 Тисменицьким РВ УМВС України в Івано-Франківській області, ІПН НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 51 000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 141 892,04 грн. та витрати на лікування потерпілого 7 038,70 грн. У задоволенні іншої частини позову -відмовлено.

Вироком вирішено питанням щодо процесуальних витрат та долі речових доказів.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, ОСОБА_7 , будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку набула право керування транспортними засобами, 24.11.2023, близько 19:00, діючи в порушення вимог п.п. 1.5.; 2.3. (б); 10.1 та дорожньої розмітки лінії 1.1 п.1 Розділу 34 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався в темний час доби по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю, освітленої вуличним освітленням, проїзній частині автодороги Одеса-Южне біля с. Вапнярка Одеського району Одеської області з боку міста Южне в напрямку міста Одеса, де організовано двосторонній рух, по одній смузі для руху в обох напрямках, які розділені лінією 1.1 дорожньої розмітки, зі швидкістю близько 80 км/год, на ділянці 21 км + 450 м уважним не був, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розраховував на їх відвернення, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків руху, виїхав на зустрічну смугу для руху та на зустрічне узбіччя, де допустив зіткнення з автомобілем «Mazda 3», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в протилежному напрямку.

Внаслідок ДТП водій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки закритого перелому 6-го ребра справа, який супроводжувався пневмотораксом, підкапсульного розриву селезінки із гематомою, забійної рани в області правого колінного суглоба, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Отже, місцевий суд дійшов висновку, що водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти ДТП, шляхом належного виконання вимог пунктів: 1.5.; 2.3. (б); 10.1 та дорожньої розмітки лінії 1.1 п.1 Розділу 34 Правил дорожнього руху України і саме його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди, а також спричиненням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», не оскаржуючи вирок у частині призначення покарання обвинуваченому, в апеляційній скарзі просило вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.03.2025 в частині цивільного позову скасувати. Змінити вирок та в задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ПрАТ «СК «Еталон» відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги представник зазначив, що:

- дані правовідносини регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом. За наявності правової колізії щодо порядку відшкодування шкоди страховиком договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застосовуються саме норми спеціального Закону;

- позивач не є власником автомобіля «Mazda», д.р.н. НОМЕР_4 . До позовної заяви не долучено жодного документа, що підтверджує право власності на вищезазначений транспортний засіб, що з огляду на положення п.35.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» свідчить про незаконність та необґрунтованість вимог про відшкодування вартості матеріального збитку автомобіля.

Позиції учасників судового розгляду

Представник ПрАТ «СК «Еталон», будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи,в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився та не повідомив суд про поважні причини свого неприбуття, що з огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор, потерпілий, обвинувачений та захисник в інтересах обвинуваченого, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просили суд залишити її без задоволення, а вирок суду - без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, ніким не оспорюється.

Враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК України, вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.03.2025 переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги ПрАТ «СК «Еталон» щодо невірного вирішення судом першої інстанції цивільного позову, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За змістом приписів ст.ст.55, 124 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Положеннями ч.2 ст.127 КПК України перебачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Ці вимоги закону під час вирішення цивільного позову судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_9 з метою відшкодування заподіяної йому внаслідок учинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, матеріальної шкоди звернувся з цивільним позовом до ОСОБА_7 та ПрАТ «СК «Еталон», в якому просив:

- стягнути на його користь з ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 254 707,99 грн;

- визнати подію страховим випадком відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-215614691 від 08.07.2023;

- стягнути на його користь з ПрАТ «СК «Еталон» відшкодування шкоди, завданої злочином у розмірі 160 000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_9 зазначив, що в наслідок протиправних дій ОСОБА_7 , що заподіяв йому середньої тяжкості тілесні ушкодження, йому завдана значна матеріальна шкода, а саме:

- витрачені кошти на лікування в розмірі 7 738,70 грн.;

-вартість ремонту транспортного засобу «Mazda», д.р.н. НОМЕР_4 , складає 406 969,29 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована в ПрАТ «СК «Еталон», що підтверджується полісом №ЕР-215614691 від 08.07.2023, ліміт відповідальності становить 160 000 грн., які позивач просив стягнути з страхової компанії та, посилаючись на положення ст.1194 ЦК України, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою просив стягнути з ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що транспортний засіб «Mazda», н/з НОМЕР_4 , вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, тому позивачеві відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а саме: 204 422,40 (вартість транспортного засобу до ДТП) 62 530,36 (вартість автомобіля в пошкодженому стані) = 141 892, 04 грн. При цьому, вказана сума повністю вкладається в ліміти відповідальності страхової компанії (160 000 грн.). Потерпілим (цивільним позивачем) ОСОБА_9 документально підтверджені витрати на лікування на загальну суму 7 038,70 грн. Враховуючи, що обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика, суд дійшов висновку, що матеріальна шкода у сумі 141 892,04 грн. та витрати на лікування потерпілого 7 038,70 грн. слід стягнути з страхова компанія «Еталон» на користь позивача, у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Судом встановлено, що 24.11.2023 сталася ДТП за участі транспортного засобу «Mercedes Benz», н/з НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_7 , та транспортного засобу «Mazda», н/з НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_9 . Вина водія ОСОБА_7 встановлена судом та не оскаржується учасниками процесу. В результаті ДТП:

- ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, внаслідок чого понесено витрати на лікування, які документально підтверджені, - 7 038,70 грн.;

- транспортний засіб «Mazda», н/з НОМЕР_4 , отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту 406 969,29 грн.

Відповідно до звіту №0108 про оцінку транспортного засобу «Mazda», н/з НОМЕР_4 , від 01.08.2024, згідно з «Ремонтною калькуляцією» вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля на дату оцінки становить 406 969 грн. 29 коп., водночас ринкова вартість вказаного автомобіля без врахування отриманих в ДТП пошкоджень на дату оцінки складає 204 422 грн. 40 коп., а ринкова вартість визначена з урахуванням отриманих в ДТП пошкоджень (тобто вартість автомобіля в пошкодженому стані) складає 62 530 грн. 36 коп.

Судом було встановлено, проти чого сторони не заперечували, що цивільна правова відповідальність водія транспортного засобу «Mercedes Benz», н.з. НОМЕР_5 , застрахована у ПрАТ «СК «Еталон», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-215614691 від 08.07.2023.Ліміт відповідальності 160 000 грн.

Власник транспортного засобу «Mazda», н.з. НОМЕР_4 , є ОСОБА_10 (т.1 а.с.122).

Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (статті 396 ЦК України).

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.

Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовано порядок відшкодування шкоди, завданої власнику (володільцю) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, та яка пов`язана з фізичним знищенням транспортного засобу.

Пунктом 30.1 цієї статті Закону передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 752/16797/14-ц зазначено, що у випадку, якщо транспортний засіб є фізично знищеним, то його власнику відшкодовується виключно різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП (п.п.46-48).

У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Для отримання страхового відшкодування, матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких закріплений у пункті 35.2 вказаної статті, а саме: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в)довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_9 на момент настання ДТП (страхового випадку) був законним володільцем (користувачем) пошкодженого ТЗ і правомірно експлуатував цей засіб на законних підставах.

Разом з тим, стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Отже, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до ст.396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Тобто, завдання шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-183цс14 від 03.12.2014.

Аналогічного висновку також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 в справі № 147/66/17 та зауважила, що особі, яка правомірно керувала транспортним засобом, належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 07.11.2018 у справі № 200/21325/15-ц, від 03.04.2019 у справі №299/2811/16-ц, від 17.10.2019 у справі № 300/193/17, від 27.11.2019 у справі № 607/3007/16-ц і така практика є сталою.

Враховуючи те, що в силу вищенаведених вимог законодавства, позивач вважається таким, що керував автомобілем на законних підставах, твердження відповідача про відсутність у нього права на відшкодування шкоди, оскільки у позивача не має права власності на пошкоджений автомобіль, - є помилковим.

Відтак, враховуючи вищенаведені положення законодавства та сталу судову практику Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в силу п.1.3. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач є потерпілою особою та, відповідно, має право на отримання страхового відшкодування.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, місцевий суд урахував, що ремонт автомобіля, яким правомірно володів позивач, вважається економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, а відтак, розмір завданого позивачу матеріального збитку має становити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Оскільки вартість відновлювального ремонту значно перевищує ринкову вартість цього автомобіля на дату настання ДТП, транспортний засіб «Mazda», н.з. НОМЕР_4 , вважається фізично знищеним. За таких підстав, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з страхової компанії на користь позивача страхового відшкодування в межах страхового ліміту (160 000 грн) у розмірі 141 892,04 грн., яке обраховане як різниця між ринковою вартістю КТЗ до настання ДТП (204 422,40 грн) та вартістю КТЗ після ДТП (141 892,04 грн). Також стягнуто документальні підтверджені витрати на лікування потерпілого на загальну суму 7 038,70 грн.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. Більш того, вказаним доводам місцевим судом надана належна правова оцінка.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4