Справа № 286/1999/25
У Х В А Л А

12.06.2025 м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Овручі клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000020 від 21.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Овруцького районного суду Житомирської області перебуває вказане кримінальне провадження.

12.06.2025 року до суду від захисника обвинуваченого надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому він просить змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України; Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обрати за адресою АДРЕСА_1 ; Звільнити обвинуваченого з під - варти в залі суду, мотивуючи тим, що з моменту обрання запобіжного заходу змінилися ризики визначені в ст. 177 КПК України. ОСОБА_4 являється пенсіонером, має міцні соціальні зв`язки, а саме проживає за місцем реєстрації, має дружину, являється опікуном брата ОСОБА_6 , та доглядає за батьком похилого віку ОСОБА_7 1938 р.н., до затримання мав постійне місце роботи за яким останній характеризується виключно позитивно, під час досудового розслідування беззаперечно визнавав свою вину. Будь-яких підстав та доказів прокурором наведено не було, що останній може вчинити дані дії, а тому даний ризик грунтується лише на припущеннях. Також такий ризик, як переховуватися від суду повністю і беззаперечно спростовується застосуванням до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю. Також на даний час всі слідчі дії із свідками проведено під час чого їх попереджено про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 384 КК України. Вважає за можливе змінити запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні на більш м`який, не пов`язаний з утриманням під вартою, а саме на домашній арешт із носінням електронного засобу контролю або без такого.

Також, в цей день начальником Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи тим, що сторона обвинувачення вважає, що на даний стадії судового провадження, наразі існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ставиться питання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, перебуваючи на волі ОСОБА_4 може - переховуватись від суду, оскільки тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим існують обґрунтовані ризики, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину. ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки, свідок у даному кримінальному провадженні надав викривальні покази щодо ОСОБА_4 як на особу, яка сприяла незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками та усуненням перешкод, з корисливих мотивів, а тому ОСОБА_4 знаючи місце проживання останнього має об`єктивну можливість шляхом погроз, залякування, шантажу, підкупу або прохань примусити його змінити показання. Вважає, що є всі підстави вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та проведення судового розгляду у розумні строки.

У підготовчому засідання прокурор подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав, просить розмір застави не визначати. Щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого заперечував.

Захисник подане ним клопотання підтримав, щодо задоволення клопотання прокурора заперечував.

Обвинувачений погодився із думкою захисника.

Суд, вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості заявлених клопотань, дійшов наступного висновку.

Частинами 1, 2, 3 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 02.05.2025 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 29 червня 2025 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн..

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20.05.2025 року ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 02.05.2025 змінено в частині визначення розміру застави та визначено її у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121120 грн..

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження стаття 194 КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованому кримінальному правопорушенню за ознаками ч. 3 ст. 332 КК України, враховує положення ст.ст. 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового провадження.

ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з бавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від суду. Крім того, с. Кованка, Словечанської територіальної громади, Костенського району, Житомирської області, межує з республікою білорусь та ОСОБА_4 будучи мешканцем прикордонного району, добре обізнаний з особливостями несення служби прикордонних нарядів, що дає підстави вважати, що останній, усвідомлюючи тяжкість злочину та невідворотність покарання за його вчинення, може переховуватись від суду та реальні можливості покинути територію України з цією метою поза межами пунктів пропуску через державний кордон України, а також переховуватись на території України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується, суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винним, на думку суду, свідчать про обґрунтованість підстав для висновку про існування не абстрактних, а конкретних ризиків передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1ст.177 КПК України, а відповідно неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Посилання захисника, що обвинувачений позитивно характеризується, має на утриманні брата - інваліда ІІ групи, який проживає з ним в одному будинку та є його опікуном, здійснює догляд за батьком ОСОБА_9 , 1938 р.н., не можуть бути враховані, як однозначна підстава для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також безпідставними є доводи захисника щодо наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, оскільки на думку суду, наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих безумовних стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та захисником в судовому засіданні не доведено.

Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту і відповідно для задоволення клопотання захисника.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що до закінчення строку дії ухвали суду про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розгляд кримінального провадження не закінчиться, а у провадженні відсутні докази того, що ризики, заявлені при обранні міри запобіжного заходу зменшились на час розгляду даного клопотання, з метою виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчиненню нових кримінальних правопорушень, перешкоджанню розгляду кримінального провадження іншим чином, суд вважає, що наявні правові підстави для продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою на шістдесят днів - до 10.08.2025 року включно.

Поряд з цим, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 5 ст.182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається у межах, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 3028 грн..

Враховуючи наведене вище, та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , зокрема те, що вказане кримінальне правопорушення за ч.3 ст.332 КК України, яке відносяться до категорії тяжкого злочину, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, практику Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірною для нього, суд вважає, що застава у виді 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840,00 грн., не порушує права обвинуваченого та інших осіб, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні.

Вказаний розмір застави, на переконання суду, є достатнім та необхідним для забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього законом обов`язків та є помірним для останнього.

З огляду на вказане, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 197, 331, 369 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 серпня 2025 року включно.

Визначити заставу у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90840,00 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, яка може бути внесена у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок суду у будь-який момент строку тримання під вартою.

У разі внесення застави обвинувачений звільняється з-під варти і на нього покладаються наступні обов`язки:

- прибувати до суду за його вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Вказані обов`язки покладаються на обвинуваченого строком на два місяці з моменту звільнення останнього з-під варти внаслідок внесення застави.

У разі невиконання обвинуваченим зазначених обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1