ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/790/25 Справа № 185/7537/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000789 від 25.05.2024 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого ТОВ «Евро-буд», має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 11.12.2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 194 Кримінального кодексу України (далі- КК) до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

-18.03.2024 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, 70 ч. 1 КК до 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком від 11.12.2023 року остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.309 КК до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року у розмірі двох років одного місяця позбавлення волі та за сукупністю вироків остаточн призначено покарання ОСОБА_7 у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк покарання обчислюється з дати фактичного затримання обвинуваченого для виконання даного вироку.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 - не обирався.

На підставі ст. 96-1, ст. 96-2 КК застосувано спеціальну конфіскацію та конфісковано у власність держави як засіб та знаряддя вчиненого кримінального правопорушення - ваги електричні чорного кольору, які поміщено до спец. пакету № WAR1207939; електронні ваги, які поміщено до спец. пакету № WAR1207932.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до вимог ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_7 у травні 2024 року (більш точний час встановити не вдалось можливим), перебуваючи у парку 1-го травня, поблизу будівлі «Старого парку» за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Дніпровська, буд. 77б, проходив по алеї, зліва від якої під деревом побачив пакет, обгорнутий ізоляційною стрічкою.

Підібравши знайдений ним пакет, ОСОБА_7 вирішив перенести пакет до дому. Дома оглянув вміст пакета та встановив, що всередині знаходяться сліп-пакети з речовиною кристалічного походження, а саме психотропною речовиною, обіг якої обмежено метамфетаміном, які вирішив залишити собі, для особистого вживання.

Таким чином, реалізуючи свій злочинний умисел, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ОСОБА_7 незаконно придбав (знайшов) психотропну речовину «матамфетамін» загальною масою 1,2842 г., яку в подальшому приніс до себе додому, де розпочав зберігати за місцем свого постійного проживання, тобто за адресою: АДРЕСА_2 .

25.05.2024 року співробітниками Павлоградського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області у період часу з 10.00 год. до 11 год. 55 хв. було проведено санкціонований обшук за місцем постійного проживання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , у ході проведення якого було виявлено та вилучено 18 сліп-пакетів з речовиною кристалічного походження білого кольору, фрагмент синтетичного матеріалу з речовиною кристалічного походження білого кольору, 3 сліп-пакета з речовиною рослинного походження, 8 фрагментів (залишки сліп-пакетів) з залишками речовини білого кольору, 3 пластикові трубки із залишками речовини кристалічного походження білого кольору, які відповідно до висновків судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, містять психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, загальна маса якого складає 1,2842 г.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав психотропну речовину «метамфетамін» загальною масою 1,2842 г., яка відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 (з подальшими змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 513/4734 від 16.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», відноситься до невеликих розмірів.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.309 КК, як незаконне придбання, зберігання психотропних речовин, вчинене особою, яка протягом року після засудження за цією статтею вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, без мети збуту.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правову кваліфікацію його дій за ч.2 ст.309 КК, просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що скоєне ним кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, щиро розкаявся та активно сприяв встановлено істини по справі, має неповнолітню доньку, на утримання якої він сплачує аліменти, має постійне місце роботи сторожем господарської дільниці ТОВ Євробуд Плюс з жовтня 2018 року, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, турбується за своїх батьків, які не працюють, є пенсіонерами та потребують його допомоги.

Поміж іншого апелянт посилається на погіршення свого стану здоров`я. Так згідно медичної довідки сімейного лікаря КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги від 23.07.2024 у нього встановлений діагноз: гіпертонічна хвороба II ступені; артеріальна гіпертонія III ступені, ризик IV ступені; ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз; спінальна м`язова атрофія; рекомендовано перехід на інсулінотерапію. Стверджує, що вчинення ним злочину було обумовлено страхом за свій стан здоров`я та за своє життя, що вплинуло на стан його вильного душевного хвилювання.

За наведених обставин обвинувачений вважає, що суд мав можливість призначити йому більш м`яке покарання, а саме у вигляді штрафу, але це питання не розглянув.

З огляду на викладене обвинувачений просить апеляційний суд змінити вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням положень ст.75 КК.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, але які уточнили свої апеляційні вимоги та просили скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просила залишити її без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За вимогами статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому обвинувальний вирок, згідно вимог ч.3 ст. 373 КПК, не може ґрунтуватися на припущеннях і може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Між тим суд першої інстанції, постановляючи вирок, не дотримався вимог кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.

Як убачається із змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку та викладених фактичних обставин, визнаних судом доведеними, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.309 КК, а саме у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини «метамфетамін» загальною масою 1,2842 г., яка відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 (з подальшими змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 513/4734 від 16.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», відноситься до невеликих розмірів.

Між тим, згідно ч.1 ст.44 КУпАП встановлюється адміністративна відповідальність за незаконні виробництво, придбання, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту в невеликих розмірах.

Водночас, надаючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК за кваліфікуючою ознакою вчинене особою, яка протягом року після засудження за цією статтею вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, судом першої інстанції не було враховано, що відповідальність за цією нормою закону настає за ті самі дії, що визначені диспозицією ч.1 ст.309 КК, а саме незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

Тобто об`єктивна сторона кримінального правопорушення за ч.1 ст.309 КК, а відтак і настання для особи кримінальної відповідальності безпосередньо залежить від встановлення розміру наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

Отже, на переконання колегії суддів, викладені у вироку фактичні обставини та висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК, мають істотні суперечності, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення.

Відповідно до ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.4 ч.1 ст.411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно зі статтею 412 КПК, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи визначені ч.1 ст.404 КПК особливості та межі апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно усунути недоліки, допущені судом першої інстанції.

Отже встановлені колегією суддів під час апеляційного розгляду невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.409, ст.411, 412 та ст.415 КПК є підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому, згідно з положеннями ч.2 ст.415 КПК, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону встановити фактичні обставини кримінального провадження, проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм належну оцінку, й відповідно до вимог ст.370 КПК ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не обирався та під час апеляційного розгляду прокурор не заявляв клопотання про обрання стосовно обвинуваченого будь-якого запобіжного заходу, а колегія суддів апеляційного суду не вбачає правових підстав для вирішення цього питання за власною ініціативою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 412, 415 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 рокувідносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4