Справа № 147/939/25
Провадження № 1-кп/147/211/25
ВИРОК

іменем України

08 серпня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 01.05.2025 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. П`ятихатки Красногвардійського району АР Крим, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України,

в с т а н о в и в :

постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 08.01.2024 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді 160 годин суспільно корисних робіт. Вказана постанова суду 05.02.2024 надійшла для виконання до Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області. 05.02.2024 фахівцем II категорії Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_4 роз`яснено порядок та умови відбування адміністративного стягнення у виді 160 годин суспільно корисних робіт та письмово попереджено, що у разі злісного ухилення від відбування стягнення вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ст. 389-2 КК України. 05.02.2024 ОСОБА_4 надано направлення на відпрацювання суспільно корисних робіт за місцем її проживання на території Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, згідно з яким вона повинна приступити до відбування суспільно корисних робіт не пізніше 07.02.2024.

Так, ОСОБА_4 , будучи ознайомленою з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді 160 годин суспільно корисних робіт, не вийшла на відпрацювання робіт в період з 12.02.2024 по 05.03.2024 до Ободівської сільської ради без поважної причини, а саме 12.02.2024, 13.02.2024, 14.02.2024, 15.02.2024, 16.02.2024, 19.02.2024, 20.02.2024, 21.02.2024, 22.02.2024, 23.02.2024, 26.02.2024, 27.02.2024, 28.02.2024, 29.02.2024, 01.03.2024, 04.03.2024 та 05.03.2024 без поважних причин не відпрацювала 136 години суспільно корисних робіт, у зв`язку з чим 21.05.2024 фахівцем II категорії Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 183-2 КУпАП, який скеровано до Тростянецького районного суду Вінницької області. Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.07.2024 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП.

26.02.2025 ОСОБА_4 надано повторне направлення, згідно з яким вона повинна приступити до роботи не пізніше 03.03.2025 до відбування адміністративного стягнення у виді 136 годин суспільно корисних робіт, тривалістю робочого дня 8 годин на день, а саме з 08.00 год. до 17.00 год. ОСОБА_4 , будучи ознайомленою з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, а саме відпрацювання 136 годин суспільно корисних робіт, в період часу з 06.03.2025 по 01.05.2025 не звернулась до Ободівської сільської ради для відпрацювання суспільно корисних робіт, тобто без поважних причин не відпрацювала 136 годин суспільно корисних робіт.

Таким чином, ОСОБА_4 обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, а саме у злісному ухиленні особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

У кримінальному провадженні № 0000065 від 01.05.2025 30 травня 2025 року між прокурором Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст. ст. 468, 469, 472 КПК України. Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачена ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій за ст. 389-2 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389-2 КК України, сприяла встановленню обставин, що мають значення для даного кримінального провадження. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ст. 389-2 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік. Сторони вважають, що для укладення угоди істотне значення мають наступні обставини: обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні. ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнала свою винуватість у зазначеному діянні, щиро розкаялася, вчинила злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо. З огляду на особисті дані ОСОБА_4 , обставини, що пом`якшують її покарання, враховуючи тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, сторони погоджуються на застосування до ОСОБА_4 норм ст. ст. 75, 76 КК України, тобто на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк визначений судом. Крім того, прокурор та обвинувачена ОСОБА_4 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій ОСОБА_4 , узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, в обсязі обвинувачення, дала згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявила, що здатна реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди про визнання винуватості, зобов`язання. Угоду укладала добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на неї не було. Просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник ОСОБА_5 вважає, що є всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості, оскільки угода укладена обвинуваченою добровільно в присутності захисника.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачена ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавала.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ст. 389-2 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_4 визнає себе винною, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, що в силу вимог ч.4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченою ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючу покарання обставину, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу ОСОБА_4 , а також те, що даним кримінальним правопорушенням не завдано шкоди правам та інтересам окремих осіб, воно не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінальних правопорушень і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, та затвердження угоди про визнання винуватості.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачена повністю визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, раніше не судима, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, під наглядом в психіатричному кабінеті КНП «Тростянецька лікарня» не перебуває, за наркологічною допомогою в КНП «Тростянецька лікарня» зверталась, обставину, що пом`якшує покарання, якою на думку суду, є щире каяття, та приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_4 у виді одного року позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке є не тяжким злочином, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, особу винної, а також те, що обвинувачена беззастережно визнала себе винною в інкримінованому кримінальному правопорушенні, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, суд переконаний, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та її перевиховання можливе без відбування покарання, а відтак останню слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 374-376, 473-475 КПК України, суд

у х в а л и в :

Затвердити угоду від 30 травня 2025 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді одного року позбавлення волі з іспитовим строком один рік.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч.4 ст. 394 КПК України:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1