В И Р О К

Іменем України

№ 610/668/24 № 1-кп/610/28/2025
м. Балаклія15 травня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 (відеоконференція),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с-ща Нова Пристань Саткинського району Челябінської області РФ; зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України; з освітою 7 класів; офіційно не працевлаштованого; не одруженого; рнокпп НОМЕР_1 ; в силу ст. 89 КК України судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

В кінці вересня 2022 року, більш точна дата не встановлена, приблизно о 07 годині 45 хвилин, за адресою: Харківська область, Ізюмський район, в лісопосадці між селами Прогрес та Шебелинка, ОСОБА_4 знайшов і привласнив бойовий припас 30 мм постріл осколково-фугасний запалювальний снаряд. Без передбаченого законом, Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, дозволу умисно придбав та зберігав його за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до вилучення поліцією 10.01.2024.

В суді обвинувачений винуватим себе визнав повністю.

Пояснив, що проходячи по лісопосадці побачив снаряд, приніс його додому і встановив на комоді, допоки його не вилучила поліція. Розуміє, що боєприпаси не знаходяться у вільному обігу, їх неможливо придбати у магазині, як інші товари.

Виконавши вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні.

Частина 1 ст. 263 КК України передбачає відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Суспільна небезпечність незаконного поводження з бойовими припасами полягає в тому, що воно створює сприятливі умови для вчинення кримінальних правопорушень з їх використанням.

Об'єктивна сторона цього кримінального правопорушення полягає у придбанні, зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Порядок поводження зі зброєю, в тому числі підстави і процедуру одержання спеціальних дозволів на її придбання, носіння і зберігання, на даний час установлено Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 з наступними змінами та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622.

Зазначені Положення та Інструкція, зміст яких не суперечить Конституції України та іншим нормативно-правовим актам вищого рівня, у контексті застосування статті 263 КК України і охоплюються поняттям «закон».

Предметом цього кримінального правопорушення є бойові припаси.

Під незаконним придбанням бойових припасів слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.

Під незаконним зберіганням бойових припасів розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.

Суб'єктом кримінального правопорушення може бути будь-яка особа, якій виповнилося 16 років.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується тільки прямим умислом.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір та бажання так діяти, а саме досягти мети - придбання та зберігання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу.

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює усі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого кримінального правопорушення, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності).

Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ч. 1 ст. 263 КК України як

придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений: в силу ст. 89 КК України судимості не має; за місцем проживання характеризується посередньо; офіційно не працевлаштований; не перебуває на обліку у нарколога; перебуває на обліку у психіатра.

За висновком судово-психіатричного експерта страждає на хронічні психічні захворювання у формі органічного розладу особистості та синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На час кримінального правопорушення перебував у стані вищевказаних хронічних психічних захворювань, по за тимчасового розладу психічної діяльності. Тоді міг та зараз може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до свого психічного стану не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно досудової доповіді органу пробації ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства та окремих осіб оцінюються як високий та середній відповідно.

Під час досудового розслідування і в суді обвинувачений винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, що свідчить про надання допомоги у встановленні обставин справи, що на підставі ст. 66 КК України визнається обставиною, що пом`якшує покарання.

Відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Разом з тим, з огляду на дискреційні повноваження, суд також вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.

Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов'язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуальновольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Визначаючи вид та розмір покарання суд також виходить з того, що обвинувачений хоча і вчинив тяжкий злочин, однак ці його дії не призвели до негативних наслідків, хоча раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, проте його судимість погашено і вважається таким, який раніше кримінального покарання не вчиняв, покарання не відбував та призначенні покарання не повинен відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості.

Тому обвинуваченому можливо дати шанс на виправлення без призначення покарання у виді реального позбавлення волі.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання його необхідно призначити хоча і у мінімальному розмірі санкції, зважаючи на її суворість, але при застосуванні ст. 75, 76 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак вже на перевищуючий мінімальний термін, і покладанням обов`язків. Вважаючи саме таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням не несе для обвинуваченого позитивних наслідків у майбутньому, оскільки він буде особою, яка матиме судимість із певними юридичними наслідками, при цьому відповідно до вимог ст. 76 КК має виконувати покладені на нього обов`язки, тобто перебувати під тягарем кримінальної відповідальності за їх невиконання.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, стягнути з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1)ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, призначивши йому покарання 3 роки позбавлення волі.

2)На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

3)У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

4)Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме з 15.05.2025.

5)Після набрання вироком законної сили речовий доказ: бойовий припас - снаряд, який зберігається у військовій частині НОМЕР_2 передати на потреби Сил оборони України, а у разі його непридатності знищити.

6)Процесуальні витрати у загальній сумі 3029,12 гривень за проведення судової експертизи стягнути на користь держави з ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1