Провадження № 1-кс/643/3745/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2025 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду у м. Харкові клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0004740 від 02.07.2024, -

встановив:

03.07.2025 до Салтівського районного суду міста Харкова надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0004740 від 02.07.2024, в якому просить скасувати на автомобіль «JEEP COMPASS», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виступає ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 08.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова накладено арешт на майно, вилучене 02.07.2024 в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди в районі перехрестя вул. Миру та вул. Потоцького в м. Харкові, а саме на транспортний засіб марки «JEEP COMPASS», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виступає ОСОБА_4 . Місцем зберігання арештованого майна визначено штрафний майданчик ЦЗ ГУНП в Харківській області.

У кримінальному провадженні було призначено судову автотехнічну та судову транспортно-трасологічну експертизи.

08.01.2025 експертом Харківського НДЕКЦ МВС України здійснювався виїзд на штрафмайданчик з метою проведення огляду транспортного засобу.

Адвокат зазначає, що станом на даний час усі необхідні матеріали для проведення експертизи зібрано, відтак, на його думку, відсутні всі підстави для подальшого зберігання транспортного засобу на штрафмайданчику.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 03.07.2025 за клопотанням адвоката відкрито провадження, призначено дату та час судового розгляду, у Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві,витребувано матеріали кримінального провадження № 0004740 від 02.07.2024.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду 07.07.2025 надійшли матеріали витребуваного кримінального провадження (вх. № 34879/25).

Адвокат власника майна через канцелярію суду 09.07.2025 подав заяву (вх. № 35248/25) про проведення розгляду клопотання про скасування арешту майна за відсутності заявника та його представника.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, матеріали витребуваного кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК, у випадку, арешт вилученого майна застосовується з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08.07.2024 накладено арешт на майно, вилучене 02.07.2024 в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди в районі перехрестя вул. Миру та вул. Потоцького в м. Харкові, а саме на транспортний засіб марки «JEEP COMPASS», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виступає ОСОБА_4 . Місцем зберігання арештованого майна визначено штрафний майданчик ЦЗ ГУНП в Харківській області.

Слідчим суддею встановлено, що у кримінальному провадженні № 0004740 від 02.07.2024 в липні та жовтні 2024 року призначена і триває низка експертиз: судова молекулярно-генетична, судово-медична, судова транспортно-трасологічна, судова автотехнічна.

В серпні 2024 власник майна, про скасування накладеного арешту на яке подане клопотання, була допитана як свідок.

Статус власника майна повідомлявся заявнику клопотання у відповідях на запити адвоката.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, вилучений автомобіль та інформація, яка може міститися на ньому, має доказове значення для даного кримінального провадження.

Крім того, вбачається, що на даний час досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0004740 від 02.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України триває, проводяться необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії тощо.

Таким, чином з наведеного вбачається, що у органу досудового розслідування для проведення ефективного досудового розслідування є необхідність у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, при вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя також бере до уваги той факт, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, п.п. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, заявником не надано та слідчим суддею у судовому засіданні не встановлено.

Крім того, згідно норми ч. 1 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор серед іншого не доведе, що завдяки такому застосуванню може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

З наданих органом досудового розслідування матеріалів кримінального провадження не вбачається, що завдання, з метою виконання якого накладено арешт, виконано. Слідчий суддя вважає, що обставини, які стали підставою для накладення арешту на майно, продовжують існувати, необхідність накладення арешту є об`єктивно необхідною для кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що накладений арешт на автомобіль «JEEP COMPASS», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі скасування арешту майна, накладеного ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08.07.2024 в рамках вказаного кримінального провадження.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Нормою ч. 1 ст. 26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно норм ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас слід зазначити при цьому, що на даний час досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває, відомостей про те що у рамках вказаного кримінального провадження проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, а в застосуванні такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна на вказану у клопотанні річ відпала потреба, слідчому судді не надано.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства» від 24.10.1986, заява N 9118/80). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Враховуючи те, що автомобіль «JEEP COMPASS», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », можливо, зберіг сліди вчинення злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані, як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть відігравати роль речового доказу у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для скасування арешту, накладеного на зазначене майно. На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

З огляду на викладене, у зв`язку із відсутністю правових підстав для скасування арешту майна на даний час, керуючись загальними засадами кримінального провадження, з метою досягнення його завдань, в тому числі в рамках належної правової процедури, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.2, 7, 23, 26, 98, 107, 170, 174, 309, 372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0004740 від 02.07.2024 - відмовити.

Матеріали кримінального провадження повернути до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 14.07.2025 о 11:30.

Слідчий суддя ОСОБА_1