Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

2 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" матеріали кримінального провадження № 0002057 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Миколаєва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 квітня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Києво-Святошинським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується в умисному вбивстві, вчиненому за наступних обставин.

4 грудня 2023 року близько 22 години 20 хвилин ОСОБА_7 взяв належну йому відповідно до дозволу № НОМЕР_1 від 27.12.2022 вогнепальну зброю - пістолет "CZ 82" калібру 9 мм № НОМЕР_2 та 12 набоїв до нього і приїхав до місця проживання дружини ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи в квартирі, ОСОБА_7 побачив раніше незнайомого ОСОБА_9 , з яким у нього виник словесний конфлікт, що переріс у бійку. Реалізуючи умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині, використовуючи заздалегідь приготовлений предмет - вказаний раніше пістолет, ОСОБА_7 здійснив один постріл у грудну клітку ОСОБА_9 , чим спричинив йому тілесне ушкодження у виді сліпого одиночного вогнепального поранення грудей з ушкодженням легень та серця, від якого останній помер.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.04.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 05.06.2025 включно без визначення розміру застави.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 вбачається, що він просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про відсутність ризиків, вказаних прокурором у клопотанні. Гіпотетичний ризик переховуватися від суду прокурор доводить лише тяжкістю злочину та суворістю можливого вироку, хоча у клопотанні посилається на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, оцінка такого ризику має проводитись з посланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловирогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі "Панченко проти Росії"). Стверджує, що суд не врахував, що після вчинення злочину ОСОБА_7 залишився на місці, сам зателефонував у поліцію та викликав швидку медичну допомогу, добровільно передав зброю працівникам поліції, тощо. Свідок ОСОБА_8 вже допитана судом, а свідок ОСОБА_10 помер, тож, ризик незаконного впливу на свідків відсутній.

У той же час, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, зокрема, має дружину, неповнолітніх дітей, постійно проживає в м. Києві. За час перебування під вартою протягом більше ніж року у ОСОБА_7 значно погіршився стан здоров`я. Обвинувачений ніколи не отримував паспорт для виїзду за кордон, не судимий, є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. У зв`язку з цим під час розгляду клопотання прокурора захисник просив застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Посилаючись на рішення ЄСПЛ у справі "Єлоєв проти України", захисник вказує, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою особи необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі "Харченко проти України").

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу, суд першої інстанції погодився з доводами прокурора про те, що продовжує існувати ризик, передбачений ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Твердження в апеляційній скарзі про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків не спростовують правильність висновків про існування ризику переховуватися від суду. Ймовірність реалізації вказаного ризику не зменшилася на даний час, і на це вказують такі обставини, які враховані судом.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, суспільно небезпечним наслідком якого є смерть людини, усвідомлює тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, з огляду на те, що санкцією ч.1 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Вказані висновки суду узгоджуються з практикою ЄСПЛ в контексті того, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "Харченко проти України").

Вказані обставини на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказаний раніше ризик продовжує існувати і виправдовує подальше тримання ОСОБА_7 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

І всупереч доводам захисника суд не мотивував свої висновки наявністю ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 квітня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3