Єдиний унікальний номер судової справи 201/3154/25
Номер провадження 1-кп/201/797/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 30 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000891 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 30 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000891 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 подане письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосованого в межах вказаного кримінального провадження.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту прокурор ОСОБА_3 посилалася на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яке передбачено покарання від трьох до восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами до трьох років або без такого, в результаті вчиненого злочину настали тяжкі наслідки смерть людини.

Тож, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, в тому числі, на тимчасово окупованій території, з огляду на введений в України військовий стан, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику, свідчать такі обставини, як систематичні грубі порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, небезпечна та агресивна манера водіння, будучи при цьому позбавленим права керування транспортним засобами.

Зокрема, співробітниками патрульної поліції ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 14 разів, з них: перевищення встановлених обмежень швидкості руху - 4 рази; керування транспортним засобом із номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу - 8 разів; керування транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Суддями Індустріального, Бабушкінського та Жовтневого районних судів м. Дніпропетровська ОСОБА_9 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 25 разів, з них: керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного сп?яніння - 7 разів; скоєння дорожньо-транспортних пригод - 4 рази; залишення місця ДТП - 1 раз; керування транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та будучи позбавленим права керування транспортними засобами - 11 разів; керування транспортним засобом із номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу - 2 рази.

Тож, з наведеного вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 нехтує Правилами дорожнього руху, а тому без вагань може сісти за кермо транспортного засобу та в черговий раз вчинити інше кримінальне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху.

Зазначені обставини свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт.

Тому, з метою запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_9 переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, вважала, що останньому необхідно продовжити строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, просила його задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів за викладених у клопотанні підстав.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_4 , потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишили вирішення поданого прокурором клопотання на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав письмові заперечення на клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, які підтримав у повному обсязі, просив в задоволенні клопотання відмовити та застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або особистого зобов`язання.

В своєму виступі посилався на невідповідність поданого прокурором клопотання вимогам кримінального процесуального закону та відсутність доданих до нього відповідних додатків та доказів в обґрунтування викладених стороною обвинувачення доводів. Вказав, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини, заявлені прокурором ризики є абстрактними, не доведеними конкретними фактами, а цілодобовий домашній арешт прирівнюється до тримання під вартою. При цьому, стверджував, що застосований до його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту зумовлює суттєві незручності у житті ОСОБА_7 .

Посилався на наявність у його підзахисного міцних соціальних зв`язків, зокрема, постійного місця проживання, де ОСОБА_7 мешкає разом із дружиною та дитиною, а також вказав, що він є єдиним опікуном своєї матері ОСОБА_10 , яка має інвалідність 2 групи та потребує стороннього догляду, у зв`язку із чим, отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, працевлаштований, за місцем проживання характеризується із позитивної сторони.

Тим більше, вказав, що його підзахисний відшкодував у повному обсязі заподіяну потерпілим шкоду, що підтверджується відповідною розпискою, а також стверджував, що в першу чергу дорожньо-транспортна подія трапилась за вини ОСОБА_11 , який виїхав з другорядної дороги на головну, по якій рухався ОСОБА_7 , та повинен був надати дорогу його підзахисному, який жодним чином не створив небезпеку для руху водія ОСОБА_11 . У той же час, оскільки ОСОБА_7 рухався з перевищенням допустимої швидкості і відповідно до висновку експерта мав можливість зупинити керований ним автомобіль під час виникнення для нього небезпеки для руху, що створена іншим учасником події, свою провину в частині порушення ним вимог ПДР визнає повністю.

На підтвердження викладених ним доводів надав суду відповідні документи. Підтвердив наведені стороною обвинувачення обставини щодо неодноразового притягнення його підзахисного до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника у повному обсязі.

Вказав, що він працевлаштований юристом в ТОВ «КОНДОР-Н», проживає разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , раніше тричі був засуджений, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил ПДР, в тому числі, за керування транспортним засобом у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, та був позбавлений права керувати транспортним засобом. Вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та відшкодував завдані потерпілим збитки.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а також заперечення сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є домашній арешт.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2025 року під час проведення досудового розслідування в межах даного кримінального провадження відносно ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів до 24 березня 2025 року із покладенням певних обов`язків.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_12 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вважає, що в даному випадку є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вирішується під час підготовчого провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Тож, в цьому контексті доводи сторони захисту щодо провини ОСОБА_11 , який виїхав з другорядної дороги на головну та не надав перевагу водію ОСОБА_7 , створивши небезпеку для його руху, суд відхиляє, адже такі доводи не можуть бути предметом перевірки та дослідження на стадії підготовчого провадження.

Отже, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тож, оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування наведених у клопотанні ризиків, суд вважає, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що такі ризики, як можливі спроби обвинуваченого переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, існують і не зменшилися на час розгляду клопотання, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, хоча і неумисного, але тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке призвело до незворотних наслідків смерті водія ОСОБА_11 , санкція якого передбачає покарання від трьох до восьми років позбавлення волі.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Таким чином, судом враховуються дані про особу обвинуваченого, який зі слів працевлаштований (документів щодо працевлаштування не надано), має постійне місце проживання, де мешкає із своєю дружиною та дитиною, є опікуном своєї матері, яка має інвалідність 2 групи та потребує стороннього догляду, у зв`язку із чим, отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, працевлаштований, за наданою стороною захисту характеристикою за місцем проживання характеризується із позитивної сторони.

Водночас, наведені обставини та наявність міцних соціальних зв`язків не стали для ОСОБА_7 відповідним стримуючим фактором у його протиправній поведінці, та не змогли запобігти вчиненню ним злочинів, за які останній був тричі засуджений та систематичному вчиненню адміністративних правопорушень, зокрема, грубих порушень Правил дорожнього руху, будучи при цьому позбавленим права керування транспортним засобами.

Так, за повідомленням прокурора і це не заперечувалося стороною захисту, співробітниками патрульної поліції ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 14 разів, з них: перевищення встановлених обмежень швидкості руху - 4 рази; керування транспортним засобом із номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу - 8 разів; керування транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Суддями Індустріального, Бабушкінського та Жовтневого районних судів м. Дніпропетровська ОСОБА_9 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 25 разів, з них: керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного сп?яніння - 7 разів; скоєння дорожньо-транспортних пригод - 4 рази; залишення місця ДТП - 1 раз; керування транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та будучи позбавленим права керування транспортними засобами - 11 разів; керування транспортним засобом із номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу - 2 рази.

Таким чином, наведені обставини дають суду достатні підстави дійти висновку про схильність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочинів та адміністративних правопорушень, пов`язаних переважно із грубими порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, суд виходить з сукупності встановлених обставин та даних про особу обвинуваченого, наведених у цьому рішенні, які дають достатні підстави дійти висновку про продовження існування ризиків можливих спроб ОСОБА_7 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відтак, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає продовження існування цих ризиків доведеним у повній мірі.

Водночас, з наведеного вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 нехтує Правилами дорожнього руху, а тому без вагань може сісти за кермо транспортного засобу та в черговий раз вчинити інше кримінальне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Враховуючи встановлені обставини, суд не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали щодо застосування до останнього означеного запобіжного заходу закінчується 24 березня 2025 року вважає за доцільне продовжити строк його дії на 60 днів до 22 травня 2025 року включно.

Висновки суду про те, що застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання реалізації ним встановлених ризиків, ґрунтуються на сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

При цьому, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема, відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягти лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження, втім, застосування більш м`яких запобіжних заходів може відтермінувати можливість його виконання.

Тож, в цьому контексті суд відкидає доводи сторони захисту про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час або ж особистого зобов`язання.

До того ж, твердження захисника ОСОБА_8 про те, що цілодобовий домашній арешт зумовлює у житті його підзахисного суттєві незручності є абсурдними та такими, що неспівставні із тими незворотними наслідками (смерть ОСОБА_11 ), що настали в результаті інкримінованого ОСОБА_7 злочину.

Посилання сторони захисту на наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, дружини, дитини, матері інваліда 2 групи, яка потребує стороннього догляду, роботи, постійного місця проживання та позитивних характеристик, жодним чином не нівелюють та суттєво не зменшують встановлені судом ризики, а тому не можуть слугувати підставою для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Тим більше, ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, втім, жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці обвинуваченого.

До того ж з наведених у цьому рішенні мотивів суд відкидає доводи сторони захисту щодо недоведеності заявлених прокурором ризиків можливих спроб обвинуваченого переховуватися від суду, продовжити вчинення інкримінованого злочину або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окремо, при розгляді клопотань сторони захисту та перевірки викладених ними доводів, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Ухвалюючи рішення щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд вважає за доцільне покласти на останнього обов`язки: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, прибувати за першою вимогою до прокурора та суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Водночас, є доцільним дозволити ОСОБА_7 залишати фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , під час оголошення повітряної тривоги з метою забезпечення своєї безпеки у найближчому укритті, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися до житла, де він проживає, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити до ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області для контролю за поведінкою ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про можливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом, суд виходить з наступного.

Так, у підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначила, що даний обвинувальний акт підсудний Жовтневому районному суду міста Дніпропетровська, підстави для повернення обвинувального акту прокурору та закриття кримінального провадження відсутні, а тому просила призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_4 , потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали позицію прокурора.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 не заперечували проти призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Судом встановлено, що відповідно до вимог ст. 32 КПК України зазначене кримінальне провадження підсудне Соборному районному суду міста Дніпра.

Обвинувальний акт складено з дотриманням положень ст. 291 КПК України.

Підстав для закриття кримінального провадження на цей час не вбачається.

Таким чином, під час підготовчого судового засідання не були встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України.

А тому, вислухавши думки учасників судового провадження, у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі зазначеного обвинувального акту, судовий розгляд здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за участю учасників кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 31, 32, 176-178, 183, 194, 196, 314-315, 369-372 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Застосований до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжити на строк 60 днів, тобто до 22 травня 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , де останній фактично проживає.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, прибувати за першою вимогою до прокурора та суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Дозволити ОСОБА_7 залишати фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , під час оголошення повітряної тривоги з метою забезпечення своєї безпеки у найближчому укритті, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися до житла, де він проживає, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу, є 22 травня 2025 року включно.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити до ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області для контролю за поведінкою ОСОБА_7 .

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному 30 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000891 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Судовий розгляд здійснювати суддею одноособово.

Судовий розгляд призначити у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 02 квітня 2025 року о 10 годині 00 хвилин.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 16 годині 15 хвилин 28 березня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1