Провадження № 1-кс/592/6160/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 , погоджено заступником керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000231 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.03.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кролевець, Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою та за чиєю ініциативою.

12.09.2025 слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , яке мотивує тим, що на підставі ч. 8 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 10, 11, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянина України ОСОБА_4 , 26.04.2023 призвано на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 2 відділення 1 патрульного взводу 2 патрульної роти військової частини НОМЕР_1 НГУ та враховано таким, що справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 19.02.2024 старшого солдата ОСОБА_4 направлено на стаціонарне лікування до КНП «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» СОР м. Ромни, у зв`язку з виявленими ознаками гострого-стресового розладу викликані виконанням бойових завдань.

Однак, військовослужбовець військової служби під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 НГУ старший солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем військової служби і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, з місцем дислокації на території АДРЕСА_1 , не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконного ухилитися від її проходження, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, 02.03.2024 о 09:00 год після завершення лікування у КНП «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» СОР м. Ромни не з`явився на військову службу до місця дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ на території АДРЕСА_1 , та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, 12.05.2025 близько 08:35 год. старший солдат ОСОБА_4 був затриманий працівниками поліції та доставлений до розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ на територію АДРЕСА_1 , чим припинив вчинення кримінального правопорушення.

Старший солдат ОСОБА_4 в період часу з 09:00 год. 02.03.2024 по 08:35 12.05.2025 обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Таким чином старший солдат ОСОБА_4 підозрюється у тому, що своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

11.09.2025 ОСОБА_4 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину та останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідство вважає, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків, вказують на наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. У разі визначення застави просить покласти на підозрюваного обов`язки.

Позиція сторін.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з наведених у ньому підстав та мотивів підтримав, просив задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що він проходив військову службу, приймав участь у бойових діях, отримав поранення та контузії, проходив неодноразово проходив лікування. Був направлений у в/ч НОМЕР_1 та одразу переведений в психіатричну лікарню до м. Ромни, яку покинув самовільно 01.03.2024, при цьому повідомивши телефоном представника частини ро даний факт та місцеперебування за домашньою адресою: АДРЕСА_1 . Весь час перебував вдома, через погіршення стану, галюцинації з рідними звертались до лікарні в Кролевці. 12.05.22025 був затриманий працівниками поліції за СЗЧ, частина 3051 знову одразу направила на стаціонарне лікування до психіатричної лікарні в м. Ромни. Лікування самостійно залишив та поїхав додому, 11.09.2025 був затриманий за домашньою адресою коли копав картоплю, привезли в м. Суми.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, просила відмовити в його застосуванні, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Встановленні слідчим суддею обставини. Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши сторони кримінального провадження та перевіривши надані докази, приходжу до таких висновків.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, перелік яких визначено ст.177 КПК України та не підлягає розширеному тлумаченню.

Стаття 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Слідчим суддею встановлені обставини.

При розгляді клопотання слідчим суддею з пояснень підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що він показання дає добровільно, до нього не застосовувалось насильство та інші незаконні дії.

Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000231 від 30.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

11.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Копія клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та матеріалів на його обґрунтування відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України надані підозрюваному 11.09.2025.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України та не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Частина 1 ст. 177 КПК України визначає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінюючи наявні у справі матеріали, та встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність ризиків.

Ризик переховування від органу досудового розслідування та суду слідчим у клопотанні обґрунтовано тяжкістю ймовірного покарання, оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Отже, небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватись тільки в залежності від суворості можливого покарання. Вона повинна визначатись з урахуванням інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому необхідно враховувати характер підозрюваного, його моральні якості, його майновий стан, зв`язки з державою та його міжнародні контакти. Якщо утримання під вартою продовжується тільки з причин побоювань, що підозрюваний переховуватиметься від правосуддя, його треба звільнити з-під варти, якщо він представить відповідні гарантії того, що не переховуватиметься від суду, наприклад, внесе заставу.

Жодних доказів ймовірного переховування від органів досудового розслідування прокурором до клопотання не долучено та в судовому засіданні не наведено. Обґрунтування прокурором існування ризику переховування від органу досудового розслідування лише тяжкістю покарання та наявністю підозри є формальним. Тому слідчий суддя доходить висновку про недоведеність прокурором цього ризику.

Враховуючи встановлені обставини, стан здоров`я підозрюваного, психічні розлади, який перебував за місцем свого мешкання - дана обставина не спростована матеріалами кримінального провадження, відсутні підстави прийти до висновку про наявність даного ризику.

Крім того, прокурором не доведено ризик незаконного впливу на свідків, оскільки в клопотанні не вказані конкретні свідки, на яких може вплинути підозрюваний та яким саме чином, враховуючи факт його постійного перебування за межами військової частини, яку він самостійно залишив; не надані докази того, що з часу вчинення підозрюваним відповідного кримінального правопорушення він намагався вплинути на свідків в даному провадженні. Також військовослужбовці, які продовжують військову службу і можуть бути потенційними свідками у провадженні, фактично не мають змоги контактувати з підозрюваним, який перебуває поза службою.

Також прокурором не надано відомостей про повідомлені підозри ОСОБА_8 у вчиненні інших кримінальних правопорушень, що спростовує навність ризику, передбаченому п. 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Також слідчий суддя констатує, що вдповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно повідомленої підозри ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, 12.05.2025 близько 08.35 год. старший солдат ОСОБА_4 був затриманий працівниками поліції та доставлений до розташування підрозділу в/ч НОМЕР_1 НГУ, чим припинив вчинення кримінального правопорушення (кримінальне провадження № 0000231 від 30.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України).

12.05.2025 командир військової частини НОМЕР_1 листом № 40/51/10/2 повідомив начальника ТУ ДБР, розташовного у м.Полтава про затримання працівниками патрульної поліції м. Конотоп за адресою: м. Конотоп, вул. Миру, 5 ОСОБА_4 ,, який самовільно залишив територію лікувального закладу КНП "Обласна клінічна спеціалізована лікарня" СОР (кримінальне провадження № 0000231 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України).

Відповідно до ст. 209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Слідчий суддя звертає увагу, що кримінальний процесуальний закон нерозривно пов`язує перебіг строків досудового розслідування зі статусом підозрюваного у кримінальному провадженні, оскільки набуття особою такого статусу фактично є початком її кримінального переслідування з боку держави, а отже, статус підозрюваного тягне настання негативних наслідків для особи та сам по собі певною мірою становить втручання у її права.

Крім того, встановлені законом часові обмеження здійснення досудового розслідування виступають проявом гарантії фундаментального права особи на розгляд її справи упродовж розумного строку, яке закріплене п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Такий підхід узгоджується з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, який у п. 68 рішення по справі «Карт проти Туреччини» зазначив, що право на розгляд справи протягом розумного строку базується на необхідності гарантувати, що обвинуваченим не доведеться залишатись занадто довго у стані невизначеності щодо результатів кримінальних звинувачень проти них (аналогічна позиція висловлена у п. 9 у справі «Штеґмюллер проти Австрії», та у п. 18 у справі «Вемхоф проти Німеччини»).

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "ATANASIJE RISTIC v. SERBIA" (1) від 26.08.2025, заява № 38336/21 наголосив, що будь-яке позбавлення волі має бути "законним" та відповідати меті захисту особи від свавілля. Суд зазначив, що не було складено жодного протоколу про арешт заявника та його подальше тримання під вартою. З огляду на це суд зауважив, що відсутність протоколу про арешт сама по собі має вважатися найсерйознішим порушенням, оскільки Суд послідовно дотримується думки, що не визнане триманя особи під вартою повним запереченням фундаментально важливих гарантій, передбачених п. 1 ст. 5 Конвенції, і свідчить про найсерйозніше порушення цієї норми. Відсутність запису про такі обставини, як дата, час і місце затримання та ім`я особи, яка його здійснила, має розглядатися як несумісне з вимогою законності та самою метою п. 1 ст. 5 Конвенції.

Крім того, слідчий суддя враховує вимоги п.3 ч.1 ст.178 КПК України, згідно яких при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я (наявності розладу психічної діяльності чи психічної хвороби) підозрюваного.В ході розгляду слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_4 після переміщення з в/ч НОМЕР_2 16.02.2025 до в/ч НОМЕР_1 19.02.2024 був відразу направлений з військової частини на стаціонарне лікування до КНП "Обласна клінічна спецілізована лікарня" СОР (м. Ромни) у зв`язку з ознаками гостро-стресового розладу після виконання бойових завдань в екстремальних умовах з діагнозом: розлад ааптації; залишкові явища перенесених ЗЧМТ (анамнестично) з астено-цефалгічним синдромом (рекомендовано днамічний нагляд психіатра, нарколога), яке ним було самовільо залишено 01.03.2024. ОСОБА_4 29.03.2024 о 01.15 год. звертався до приймального відділення КП "Кролевецька лікарня" Кролевецької міської ради (м. Кролевець, бульвар Шевченка, 57) за психіатричною допомогою. Повторно після затримання працівниками поліції 12.05.2025 та доставлення до в/ч НОМЕР_1 був направлений з військової частини на стаціонарне лікування до КНП "Обласна клінічна спецілізована лікарня" СОР (м. Ромни), яке залишив самовільно 03.06.2025, що викликає обґрунтовані сумніви щодо можливої осудності ОСОБА_4 та можливості ним бути суб`єктом злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у відповідності до положень ст.ст.18 і 19 КК України.

Зокрема, згідно вимог ч. 1 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а у відповідності до ч.2 цієї статті, передбачені ч.1 даної норми закону, запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Органом досудового розслідування, прокурором не забезпечено встановлення у належний процесуальний спосіб психічного стану особи, критеріїв осудності.

Слідчий суддя, окрім інших мотивів, одночасно відмовляє слідчому у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 в силу своїх психічних вад не може на даний час триматися під вартою в слідчому ізоляторі на загальних умовах та порядку і відносно нього не можуть до остаточного визначення його психічного стану експертами-психіатрами застосовуватись запобіжні заходи, передбачені главою 18 КПК України, оскільки кримінальним процесуальним законом відносно таких осіб передбачений особливий порядок кримінального провадження, у тому числі і особливий порядок застосування запобіжних заходів.

Таким чином, слідчий суддя користуючись дискреційними повноваженнями, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також відсутності жодних з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування до останнього інших, більш м`яких запобіжних заходів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання старшого слідчого в ОВС Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 , погоджено заступником керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000231 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.03.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду.

Звільнити з під варти підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в залі суду негайно.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1