Справа № 587/851/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004481 від 24 грудня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Миколаївської області, Снігурівського району, с. Червона Долина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, РНОКПП: НОМЕР_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого.

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05 серпня 2024 року за № 230 молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-номера обслуги 3 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 та враховано таким, що з 05 серпня 2024 року справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30 листопада 2024 року № 348 молодшого лейтенанта ОСОБА_6 начальника групи психологічного супроводу та відновлення аеромобільного батальйону допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , зараховано на всі види забезпечення, та враховано таким, що з 30 листопада 2024 року справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно з положеннями ст. ст. 29 - 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України заступник командира батальйону з психологічної підтримки персоналу аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , молодший лейтенант ОСОБА_6 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для молодшого сержанта ОСОБА_5 .

Під час проходження військової служби за мобілізацією молодший сержант ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь», і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Однак, молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, близько 10 години 30 хвилин 24 грудня 2024 року, перебуваючи на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 біля АДРЕСА_3 , у присутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших відкрито відмовився виконати наказ у формі бойового розпорядження командира 4 БТГр військової частини НОМЕР_2 від 22 грудня 2024 року № 957дск, доведений заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 про переміщення в район виконання бойового завдання для виконання службових обов`язків.

Відкрита відмова молодшого сержанта ОСОБА_5 виконати письмовий наказ - бойове розпорядження командира 4 БТГр військової частини НОМЕР_2 від 22 грудня 2024 року № 957дск потягла за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням.

Отже, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що своїми умисними діями, які виразились у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 24 грудня 2024 року заступником командира ОСОБА_6 надворі в лісі під відео йому було оголошено наказ про виконання бойового розпорядження, а саме здійснити вихід «на нуль» під Курськ. Під час оголошення наказу були присутні інші військові, а саме медик, прізвища його не пам`ятає, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 . Він відмовився виконувати наказ у зв`язку зі станом здоров`я, оскільки боліла спина, хребет. За медичною допомогою не звертався. Раніше виконував такі розпорядження, оскільки пив ліки.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення, за обставин, викладених у вироку, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показами свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що є заступником командира роти з психологічної підтримки персоналу другої аеромобільної роти аеромобільного батальйон військової частини НОМЕР_2 . Пояснив, що 24 грудня 2024 року близько 10 год. 00 хв. поблизу с. Бездрик, Сумського району Сумської області під час зачитування ним бойового розпорядження командира молодший сержант ОСОБА_5 відмовився від його виконання. Розпорядження видано у письмовому вигляді, доводилось усно під відеофіксацію. Бойове розпорядження полягало в тому, що у складі зведеної групи ОСОБА_5 повинен був висунутись на броньованому авто до точки спішування, а потім йти до бойових позицій, тобто змінити хлопців на бойових позиціях. Під час зачитування були присутні тимчасово виконуючий обов`язки начальника медичного пункту аеромобільного батальйону ОСОБА_10 , який загинув, солдати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 . Обвинувачений відмовився від виконання бойового розпорядження у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я. Перед цим він пройшов комісію, яка визнала його придатним до військової служби. Конфліктних ситуацій, порушень військової дисципліни з боку ОСОБА_5 не було.

- показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що 24 грудня 2024 року в н.п. Бездрик о 10 год. 00 хв. ОСОБА_5 відмовився іти на бойові позиції в напрямку м. Курськ, наказ зачитував заступник командира роти, підставу відмови не зазначали, наказ доводився в усній формі під відеозапис у його присутності, а також ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та інших. Чи були в ОСОБА_5 скарги на здоров`я, йому не відомо.

- показами свідка ОСОБА_7 , водія відділення протитанкових ракетних комплексів взводу вогневої підтримки 2 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , який в судовому засіданні пояснив, що 24 грудня 2024 року в н.п. Бездрик у першій половині дня о 10 год. 30 хв. було зачитано наказ заступити на бойове чергування. Під час зачитування наказу були присутні головний медик, молодший сержант ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 . Наказ був доведений доступною мовою, завдання було зрозумілим. ОСОБА_5 відмовився виконувати письмове бойове розпорядження за станом здоров`я. Хоча медик сказав, що за висновком ВЛК у нього задовільний стан здоров`я.

Крім зазначених доказів, вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24 грудня 2024 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, молодшим сержантом за мобілізацією, стрільцем-номером обслуги 3 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти аеромобільного батальйону ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 24 грудня 2024 року в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 №957 дск від 22 грудня 2024 року (а.с. 59).

- повідомленням керівника СІЗ ДВКР СБ України ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » полковника ОСОБА_12 про кримінальне правопорушення (в порядку ст. 214 КПК України), адресованим на адресу керівника Четвертого слідчого відділу Територіального управління ДБР у місті Полтаві, про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у зв`язку з відкритою відмовою виконати бойове розпорядження №957 дск від 22 грудня 2024 року (а.с. 70).

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04 грудня 2023 року № 346, відповідно до якого молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , призначеного наказом Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 02 грудня 2023 року №2871 на посаду заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення 2 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , з 04 грудня 2023 року зараховано в списки особового складу частини на всі види забезпечення та вважати таким, що з 04 грудня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 77).

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 240 від 15 серпня 2024 року, згідно з яким молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , призначеного наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 14 серпня 2024 року №250 на посаду начальника групи психологічного супроводу та відновлення штабу аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що 15 серпня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с. 78).

- витягоміз наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30 листопада 2024 року № 348, згідно з яким молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , начальника групи психологічного супроводу та відновлення аеромобільного батальйону, допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , зараховано на всі види забезпечення, та враховано таким, що з 30 листопада 2024 року справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 79).

- витягом із бойового розпорядження командира 4 БТГр військової частини НОМЕР_2 від 22 грудня 2024 року №957 дск, відповідно до якого молодшому сержанту ОСОБА_5 наказано до 20 год. 00 хв. 24 грудня 2024 року висунутися на АФЛБ КОЗАК-5 в складі зведеної групи до району виконання бойового завдання в районі н.п…… провести заміну особового складу на передовій позиції 2-ї аеромобільної роти ПВ «КИЇВ» та не допустити просування (прориву) противника в напрямках……З зайняттям позиції ПВ «КИЇВ» провести роботу щодо фортифікаційного обладнання першої черги (в подальшому другої черги), створити систему вогневого ураження, встановити мінно-вибухові та невибухові загородження в поєднанні з системою вогню, з природними перешкодами на небезпечних напрямках. Основними завданнями підрозділу, які займають позиції (опорні пункти), визначити: ведення спостереження та розвідки з метою забезпечення своєчасного виявлення підготовки та переходу противника до активних дій (наступу); недопущення просування противника в напрямках н.п….; влаштувати мінно-вибухові (невибухові) загородження, протитанкові загородження, які утримувати під постійним контролем та забезпечити прикриття їх вогнем наявних сил та засобів (а.с. 71-72).

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №229 від 04 серпня 2024 року, відповідно до якого молодшого сержанта по мобілізації ОСОБА_5 з 04 серпня 2024 року зараховано до списків особового складу частини (а.с.73).

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №230 від 05 серпня 2024 року, згідно із яким молодшого сержанта по мобілізації ОСОБА_5 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05 серпня 2024 року №52-РС на посаду стрільця-номера обслуги з аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що 05 серпня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с. 74).

- довідкою військово-лікарської комісії №2792 від 16 грудня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний придатним до військової служби у десантно-штурмових військах (а.с. 75);

- медичною характеристикою начальника медичної служби військової частини НОМЕР_2 , виданою ОСОБА_5 , в якій зазначено, що під час проходження ВЛК 16 грудня 2024 року ОСОБА_5 придатний до служби в десантно-штурмових військах. За медичною допомогою не звертався, амбулаторно, стаціонарно не лікувався. На динамічному диспансерному спостереженні не перебуває (а.с. 76).

- довідкою ТВО начальника медичного пункту аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_2 від 24 грудня 2024 року ОСОБА_5 , 1981 року народження, за станом здоров`я може виконувати бойові (службові) завдання за призначенням у складі штатного підрозділу (а.с. 81).

- постановою від 24 грудня 2025 року про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, володільцем (власником) яких є заступник командира 1 аеромобільної роти з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_13 , шляхом копіювання фото- або кінозйомки, відеозапису (а.с. 66-68).

- протоколом про зняття (отримання, вилучення) показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 24 грудня 2024 року з долученим відеодиском, відповідно до якого слідчим в присутності власника мобільного телефону марки «Iphone 12» imei: НОМЕР_3 шляхом копіювання 2 відеозаписів щодо оголошення наказу ОСОБА_5 за назвами: 2024-12-24 о 16.15.30 та 2024-12-24 о 16.15.31 здійснено зняття на наданий слідчим матеріальний носій інформації: оптичний диск DVD-R (Media) 700 Mb (а.с. 82-84).

- протоколом огляду оптичного диску від 24 грудня 2024 року, при завантаженні якого зафіксовано відмову молодшого сержанта ОСОБА_5 стрільця-номера обслуги 3 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 від виконання бойового розпорядження № 957 дск від 22 грудня 2024 року у зв`язку з незадовільним станом здоров`я (а.с. 85-89).

- Актом непокори від 24 грудня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_5 у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовився від виконання бойового завдання у зв`язку зі страхом, скаргами на стан здоров`я (давнє пошкодження ребер, не пов`язане з проходженням військової служби), доведеного тимчасово виконуючий обов`язки заступника командира аеромобільного батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 . Вищевказана відмова зафіксована на відеозйомку із звукозаписом на мобільний телефон Айфон 12, яка записана на оптичний диск та додана до цього акту як додаток (а.с. 80).

- службовою карткою ОСОБА_5 , де зазначено, що станом на 16 грудня 2024 року заохочень та стягнень не має (а.с. 94);

- службовою характеристикою, в якій зазначено, що ОСОБА_5 за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 зарекомендував себе з негативної сторони, до виконання своїх службових обов`язків відноситься безвідповідально. Поставлені задачі виконує з ускладненням. Задовільно орієнтується в складній ситуації, задовільно переносить складні умови бойової обстановки. Не виявляє повагу до командирів і старших за військовим званням, не шанує честь і гідність товаришів по службі, не додержується військової ввічливості. Фізичний стан задовільний. Військові статути, обов`язки по займаній посаді знає на задовільному рівні, але не керується ними в повсякденній службовій діяльності. Морально не стійкий, зі старшими не тактовний. Не вміє сприймати зауваження і критику. Потребує посиленого контролю та уваги (а.с. 95).

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 знайшла своє підтвердження в процесі судового розгляду.

Так, стаття 402 КК України передбачає відповідальність за непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу.

У цьому випадку безпосереднім об`єктом злочину є порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносини підлеглості та військової честі.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 402 КК України, може виражатися у двох формах: 1) відкрита відмова виконати наказ начальника; 2) інше умисне невиконання наказу.

Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази та розпорядження, а підлеглий зобов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк, крім випадків віддавання явно злочинного наказу та розпорядження. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 КК України наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Непокора є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.

Відповідно до п. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

За приписами п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Наказ завжди має бути конкретним. Крім того, наказ має бути законним і виданим тільки в межах компетенції відповідної службової особи.

Наказ (розпорядження) - це обов`язкова для виконання вимога командира (начальника) про вчинення або невчинення підлеглим певних дій по службі, який віддається письмово, усно або іншим способом. Він може бути звернений до одного або до групи військовослужбовців і має за мету досягнення конкретного результату (зробити щось, не робити чогось). Підлеглий не повинен обговорювати наказ начальника. Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України відповідальність за наказ несе начальник, який його віддав.

Підлеглий не несе відповідальності за ст. 402 КК України за невиконання наказу начальника, якщо цей наказ був незаконним (відданий невідповідною особою, в неналежному порядку, виходив за межі повноважень командира (начальника), за своїм змістом суперечив чинному законодавству, був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина).

Крім того, у кожному конкретному випадку має бути з`ясовано, чи не обумовлене невиконання наказу тим, що він був сформульований невиразно, нечітко й незрозуміло, допускав подвійне тлумачення або чи не був він перешкодою для виконання наказу іншого начальника.

Відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму невиконання. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. Підлеглий також може мовчки демонстративно вчиняти дії, які свідчать про те, що наказ виконуватися не буде. Відмова може бути заявлена віч-на-віч або прилюдно.

Непокору слід вважати закінченим злочином з моменту відкритої відмови виконати наказ з моменту навмисного його невиконання незалежно від настання наслідків.

З суб`єктивної сторони злочин може бути вчинений лише з прямим умислом. Мотиви непокори у цілому не мають значення для кваліфікації.

Воєнний стан - це особливий правовий режим (політико - економічна ситуація), що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню і органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав та свобод людини й громадянина і прав та законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Суд приходить до висновку, що умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразились в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану, правильно кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 402 КК України.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За вимогами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини у справі. Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать одне одному і узгоджуються між собою.

В ході судового розгляду судом досліджено надані стороною захисту медичні документи, а саме консультативні висновки окуліста, психіатра, невропатолога, онколога-хірурга, лора від 11 та 13 грудня 2024 року, надані для ВЛК. Надаючи оцінку вказаним доказам суд зазначає, що встановлені вказаними спеціалістами діагнози враховані під час надання висновку військово-лікарської комісії від 16 грудня 2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_5 придатний до військової служби, до служби у десантно-штурмових військах, чим спростовується версія сторони захисту щодо неможливості виконання бойового розпорядження командування військової частини через незадовільний стан здоров`я. Надані документи медичного дослідження шийного, поперекового відділу хребта, черевної порожнини та нирок, попереково-крижового відділу датовані 12 та 13 лютого 2025 року, тобто вже після вчинення правопорушення, інкримінованого обвинуваченому, в яких діагностовано захворювання, які існували в обвинуваченого на час проходження ВЛК. Тому вказані докази не спростовують висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Також у матеріалах справи відсутні докази оскарження обвинуваченим ОСОБА_5 висновку військово-лікарської комісії № 2792 від 16 грудня 2024 року про його придатність до військової служби. Рішення військово-лікарської комісії про визнання його непридатним до військової служби суду не надано, тому на теперішній час діє рішення військово-лікарської комісії від 16 грудня 2024 року, яким його визнано придатним до військової служби.

Отже, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості про наявність у обвинуваченого захворювань при підтвердженні військово-лікарською комісією придатності обвинуваченого ОСОБА_5 за станом здоров`я до військової служби не можуть спростовувати факту вчинення вказаного кримінального правопорушення або пом`якшувати його винуватість.

У наданих обвинуваченим показах він фактично підтверджує факт відмови від виконання доведеного усно бойового розпорядження у присутності інших військовослужбовців, проте не визнає своєї вини у вчиненому, мотивуючи неможливістю його виконання за станом здоров`я. Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 також підтвердили відмову обвинуваченого від виконання бойового розпорядження, а також зазначили, що доведений наказ був сформульований виразно, чітко і зрозуміло, та не допускав подвійного тлумачення.

Суд вважає покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 об`єктивними, правдивими та незалежними, в силу вимог ст. 84 КПК України вказані покази є процесуальним джерелом доказів, а тому як один із процесуальних доказів покладені в основу обвинувального вироку.

Враховуючи вищевикладене, суд критично відноситься до твердження ОСОБА_5 та його захисника щодо невиконання обвинуваченим наказу через поганий стан здоров`я, оскільки мотиви вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, можуть бути різними і для кваліфікації злочину значення не мають.

За встановлених обставин, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, доведена «поза розумним сумнівом» і зібраних доказів достатньо для визнання його винним, оскільки його винуватість підтверджується вище проаналізованими як прямими, так і не прямими доказами, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою, послідовні та безспірно доводять винуватість обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке скоєно умисно і відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який свою вину не визнав, раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризується негативно.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено та на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Зокрема, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Термін «явно несправедливе покарання» - означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні покарання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

У справах «Ювченко та інші проти України» від 09 квітня 2020 року та «Скачкова та Рижа проти України» від 16 липня 2020 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справах «Белане Надь проти Угорщини» від 13 грудня 2016 року та «Садоха проти України» від 11 липня 2019 року Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до положень ч. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

В умовах збройної агресії російської федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпеку інших громадян і саме існування держави, є нагальна потреба у належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії і високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання конституційного обов`язку захисту Вітчизни.

Призначаючи покарання, суд відповідно вимог ст. 65 КК України, враховує вищенаведені обставини, встановлені під час розгляду кримінального провадження, позицію прокурора, обвинуваченого та його захисника, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, характер кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, дані про особу обвинуваченого, який маючи військову підготовку та досвід проходження військової служби в Збройних Силах України, міг бути корисним під час виконання наказу командира в умовах воєнного стану, однак ОСОБА_5 вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника із захисту Вітчизни в умовах воєнного стану, та вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України, наближене до мінімального.

Правових підстав для застосування ст. 75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини в їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить, з огляду на таке.

Системне тлумачення норм статті 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Водночас, з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

При цьому, оскільки покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, застосування ст. 75 КК України при визначенні покарання за вчинення кримінальних правопорушень указаної категорії в теперішніх умовах є неприпустимим.

Тобто, звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових злочинів іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відсутність належного реагування держави, зокрема суду, під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час дій військового стану (збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України) нівелює визначену ст. ст. 50, 65 КК України мету призначення покарання та може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства в цілому та держави.

Враховуючи вищевикладене, суд не убачає підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, оскільки в розумінні Кримінального кодексу України інкримінований обвинуваченому ОСОБА_5 злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, є умисним тяжким злочином, який скоєно в той час, коли на території України введено воєнний стан, а звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного під час мобілізації, на особливий період не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання конституційного обов`язку, пов`язаного із захистом Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Підстав для застосування норм ст ст. 69, 69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_5 суд також не знаходить у зв`язку з відсутністю передумов, за яких вказана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України визначена цим вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Враховуючи те, що проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_5 мав військове звання «молодший сержант» та вчинив тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби в період, коли на території України введено воєнний стан, суд вважає за необхідне застосувати до останнього вимоги ст. ст. 52, 54 КК України, а саме: призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення військового звання молодший сержант, оскільки не призначення додаткового покарання ОСОБА_5 буде суперечити інтересам суспільства і держави, а також порушить охоронювані права і свободи людини.

Запобіжний захід у виді застави у розмірі 60560,00 гривень, визначений ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25 грудня 2024 року, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Застава за обвинуваченого ОСОБА_5 в розмірі 60560 гривень була внесена заставодавцем ОСОБА_14 24 січня 2025 року.

З урахуванням вимог ч. 11 ст. 182 КПК України за відсутності згоди заставодавця на звернення судом застави на виконання вироку в частині майнових стягнень, після припинення строку дії запобіжного заходу застава підлягає поверненню заставодавцю.

Строк покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно рахувати з дня його затримання на виконання вироку суду.

Строк попереднього ув`язнення з 24 грудня 2024 року по 27 січня 2025 року зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 349, 367-370, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог статті 54 КК України позбавити ОСОБА_5 військового звання - «молодший сержант».

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його фактичного затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 24 грудня 2024 року до 27 січня 2025 року включно зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 раніше обраний запобіжний захід у виді застави в розмірі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, які після набрання вироком законної сили - повернути заставодавцю ОСОБА_14 .

Речовий доказ компакт диск «Media» DVD-R, 700 Mb, який приєднаний та зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1