Справа № 303/9718/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника-адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/122/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_10 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий водієм ТОВ «Транс Уж», відповідно до ст. 89 КК України не судимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 20000 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення, та 24000 (двадцять чотири тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Речові докази: картку пам`яті Samsung 32 GB Evo Plus, яка упакована до паперового конверту, DVD-R диски, які упаковані до паперових конвертів та знаходяться в матеріалах кримінального провадження залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

01.09.2023 близько 00 год 30 хв ОСОБА_6 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс потерпілій ОСОБА_8 один удар рукою та один удар палицею в область лівого плеча, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синців у області лівого плечового суглобу та у середній третині лівого плеча, які згідно висновку експерта виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, чим могли бути руки сторонньої людини, а також дерев`яна палиця і не є характерними для падіння з висоти власного зросту та ударяння об сторонній предмет (вікно, віконна рама). Дані тілесні ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності і вкладаються у дату події, що мала місце 01.09.2023.

-2-

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду від 23.01.2024 скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а також відмовити в задоволенні цивільного позову про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог, захисник зазначає про незаконність й необґрунтованість вироку суду з огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що конфліктна ситуація відбулася саме через протиправну поведінку потерпілої ОСОБА_8 , а саме через здійснення нею наруги на Державним прапором України, який був закріплений на даху квартири, що належить обвинуваченому та його родині. ОСОБА_6 обурився діями ОСОБА_8 , яка зривала прапор України та ламала держак, у зв`язку з чим намагався зупинити її від подальшої наруги на Державним прапором України. Відповідальність за інкримінований ОСОБА_6 кримінальний проступок, а саме заподіяння легкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною поведінкою потерпілої, відповідальності чинним Кримінальним кодексом України не встановлено (п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»), а кримінальна відповідальність за нанесення легких тілесних ушкоджень може наступити тільки за наявності в діях винної особи умислу. Не провівши глибокого аналізу наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, відеозапису з камер спостереження, з`ясування причин виникнення конфліктної ситуації, суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій. Крім того, рапорт старшого інспектора Мукачівського РУП ГУ НП від 01.09.2023 та протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, відповідно до КПК України, не є доказами у справі. Як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_6 суд безпідставно зазначає протокол проведення слідчого експерименту від 16.09.2023 з ілюстрованою таблицею до нього, оскільки жодних обставин у процесі відповідного слідчого експерименту не було показано, окрім вказівки на місце події. Суд першої інстанції не вірно виклав обставини відеозапису, записаного на карту пам`яті Samsung 32 GB Evo Plus, яку надала потерпіла ОСОБА_8 . Суд першої інстанції безсумнівно взяв до уваги комплекс доказів, пов`язаних із висновками експерта та пояснення відповідного експерта, не зважаючи на те, що в описовій частині висновків щодо механізму виникнення тілесних ушкоджень виключно від ударів (а не падіння із табуретки чи підвіконня) нічим не вмотивовані в описовій (дослідній) частині. Що стосується цивільного позову, захисник вказує на те, що підстави для його задоволення відсутні, оскільки в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, однак навіть за умови визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, то ця обставин все одно не свідчить про заподіяння ОСОБА_8 відповідної моральної шкоди. При цьому, посилається на те, що додатки до позовної заяви медична документація (консультація психіатра психолога), містять виключно виклад інформації зі слів потерпілої та не підтверджують зв`язок стану такої з подіями, що мали місце саме 01.09.2023, а саме заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Суд стягнувши з ОСОБА_6 витрати на правничу допомогу, безпідставно вирахував їх як матеріальну шкоду, заподіяну злочином. При цьому, на підтвердження відповідних витрат надано додаткові угоди до угоди, яка укладена задовго до 01.09.2023 в той же час, до позову додано документи, що свідчать про те, що платежі вчинено не на користь адвоката ОСОБА_9 , а на користь ПП ОСОБА_14 . Вартість наданих послуг уважає у будь-якому випадку завищеною.

-3-

В запереченні на апеляційну скаргу, представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 вказує на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції надано об`єктивну оцінку усім доказам та показанням, у тому числі й судово-медичного експерта, які у своїй сукупності повністю підтверджують факт нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Судом першої інстанції досліджені всі докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, в повному обсязі, і при цьому, сторона захисту не клопотала перед судом про проведення додаткових слідчих дій або експертиз і суд першої інстанції забезпечив сторін захисту реалізацію їх прав. Разом з тим, представник потерпілої вважає обґрунтованим вирок і в частині вирішення цивільного позову. Під час подання позовної заяви ОСОБА_8 заявила попередній (орієнтований) розрахунок суми витрати, які понесла у зв`язку з розглядом справи, в розмірі 24000 грн. При цьому, потерпілою стороною надані відповідні докази у підтвердження цивільного позову як у частині моральної шкоди, так і витрат на правову допомогу. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

16.09.2025 обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 заявили клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, промову прокурора, представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та не заперечили проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за строками давності, пояснення потерпілої, яка заперечила апеляційну скаргу, а вирішення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності залишила на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_10 підлягає до часткового задоволення, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності слід задовольнити, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: вчинення особою кримінального правопорушення; з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; особа не ухиляється від досудового слідства або суду; особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

-4-

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі (№ 309/1201/15-к).

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, ОСОБА_6 вчинив 01.09.2023, також відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 у період з 01.09.2023 до 01.09.2025 вчинив інше кримінальне правопорушення, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження, у зв`язку з ухиленням ОСОБА_6 від досудового розслідування або суду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України не визнав, а під час апеляційного розгляду заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Під час розгляду апеляційної скарги, прокурор та інші учасники судового розгляду не заперечували проти закриття відносно ОСОБА_6 кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України зі звільненням його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

За змістом ст. 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч. 1-3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання обвинуваченого та його захисника задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, закрити.

-5-

У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 слід залишити без розгляду. Залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2024 щодо ОСОБА_12 скасувати.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України обвинуваченого ОСОБА_12 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України,- закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді