ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2857/25 Справа № 205/8182/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08 серпня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001459 від 01 грудня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08 серпня 2025 року від 08 серпня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06 жовтня 2025 року.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. На сьогоднішній день, справа по суті ще не розглядалася, судом не було досліджено письмові докази, не допитані свідки, не досліджені речові докази. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливість отримання покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від суду, може незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки сприймаючи тяжкість покарання може вдатися спроб впливу на свідків з метою зміни останніми своїх показів, для уникнення можливого покарання. Даний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Розглядаючи можливість застосування до ОСОБА_7 будь-якого альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є необхідність дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання ОСОБА_7 під вартою.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт або встановити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, визначивши її розмір у межах ч. 5 ст. 182 КПК. Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник зазначає про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 при цьому посилається на судової молекулярно-генетичної експертизи від 05.12.2024, відповідно до якої на бокові та фронтальній подушці безпеки для водія виявлені сліди ДНК двох і більше осіб, що доводить факт того, що за кермом перебували декілька осіб, у зв`язку з чим виникають сумніви, що за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_7 . Також посилається на висновок експерта № 11303 від 06.08.2025 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи відповідно до якого дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам 10.1, 16.13 ПДР і ці порушення також знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Вказана експертиза підтверджує, що водій ОСОБА_8 також є винуватим у даній ДТП.

Захисник також наводить доводи про те, що, обґрунтовуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , прокурором не наведено жодного доказу в підтвердження наявності ризиків та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, прокурором не наведено переконливих доказів того, що зі спливом часу ризики на які посилалися суди раніше продовжують існувати, а не припини своє існування, як того вимагає практика Європейського суду з прав людини.

Вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є занадто суворим, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілком забезпечить належну поведінку обвинуваченого, щодо виконання ним передбачених кримінально процесуальним законодавством обов`язків з`являтися до прокурора та суду за першим викликом.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.

Інші учасники про час і дату судового засідання повідомлені належним чином, проте до суду не з`явились, що відповідно до ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК не перешкоджає проведенню апеляційного провадження без їх участі.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК, слідчий суддя, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора судом дотримані в повному обсязі, а доводи сторони захисту, викладені в судовому засіданні та зазначені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є неспроможними та не можуть бути визнані достатніми для скасування оскарженої ухвали з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують.

В провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження № 0001459, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 , оскільки з огляду на стадію кримінального провадження, останньому пред`явлено обвинувачення яке підлягає доведенню прокурором в ході судового розгляду за стандартом доведення поза розумним сумнівом, тому суд у даній категорії справ не входить в обговорення питання обґрунтованості підозри.

Висновки суду про необхідність продовження стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу з метою запобігання ризикам переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є обґрунтованими і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. На сьогоднішній день, справа по суті ще не розглядалася, судом не було досліджено письмові докази, не допитані свідки, не досліджені речові докази. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливість отримання покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від суду, може незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки сприймаючи тяжкість покарання може вдатися спроб впливу на свідків з метою зміни останніми своїх показів, для уникнення можливого покарання. Даний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні інкримінованого злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд враховує ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, іншого запобіжного заходу, що може значно ускладнити органам правопорядку вжиття заходів реагування на таку поведінку обвинуваченого та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

З урахуванням викладеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК, є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК.

Стосовно визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, або застосування домашнього арешту, то апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що застосування домашнього арешту або застави неможливе, оскільки судом безпосередньо не допитані потерпілі та свідки по кримінальному провадженню, що дає підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи під домашнім арештом буде мати об`єктивну можливість, у тому числі через спілкування з особами, з якими він проживає та по телефону, здійснювані незаконний вплив на свідків та потерпілих з метою примусу спотворити обставини, свідками яких вони стали, тяжкість інкримінованого злочину вказує на високий ризик втечі обвинуваченого з метою ухилення від суду. Оскільки домашній арешт за своєю суттю не може забезпечити щогодинний контроль обвинуваченого, у тому числі і його доступ до телекомунікаційних мереж.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою при наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової, з підстав викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не встановив.

Керуючись статтями 199, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08 серпня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4