КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.04.2025 задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на мобільний телефон Samsung Galaxy A24 s/n НОМЕР_3, IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , вилучений 09.04.2025 у ОСОБА_6 в ході проведення обшуку за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що в ході судового розгляду органом досудового розслідування не надано доказів, які б слугували підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Власник майна ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не є підозрюваним чи обвинуваченим, був допитаний в якості свідка та надав показання щодо відомих йому обставин, що є предметом досудового розслідування.

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/16979/25-к Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3762/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Слідчим суддею не встановлено обставин щодо обґрунтування ризиків переховування, знищення чи спотворення зазначеного майна, оскільки під час проведення обшуку ОСОБА_6 добровільно надав слідчому мобільний телефон, повідомив код доступу до нього та не заперечував проти його огляду та фіксування належним чином, у тому числі із залученням відповідних фахівців.

Орган досудового розслідування мав можливість скопіювати наявну у мобільному телефоні інформацію без його вилучення.

Сам по собі мобільний телефон не містить на собі сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, а тому він не має властивостей речового доказу та не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Також апелянт вказує про порушення строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, на звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, оскільки майно було вилучено 09.04.2025 о 08 год. 46 хв., проте відповідне клопотання було подано лише 11.04.2025, тобто з пропуском встановленого строку.

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника власника майна ОСОБА_5 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Першим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 від 25.01.2025 за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 255, ч. ч. 3, 4 ст. 368 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 369 КК України.

Згідно даних клопотання, у даному кримінальному провадженні досліджуються обставини, за яких у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше січня 2025 року, у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник спільний злочинний умисел на створення злочинної організації для систематичного вчинення кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності, а саме: отримання неправомірної вигоди від суб?єктів господарювання, які визначались переможцями у процедурах публічних закупівель, що проводились КО «Київзеленбуд» у розмірі 15 % від загальної суми перерахованих коштів.

До складу злочинної організації, крім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 увійшли: заступник начальника управління капітальних вкладень КО «Київзеленбуд» ОСОБА_11 , працівник КО «Київзеленбуд» ОСОБА_16 (анкетні дані змінено, у зв?язку із застосуванням до особи заходів безпеки), працівник КО «Київзеленбуд» ОСОБА_17 (анкетні дані змінені, у зв?язку із застосуванням до особи заходів безпеки), а також інші наразі невстановлені досудовим розслідуванням особи.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.04.2025 задоволено клопотання заступника керівника Першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у місті Києві ОСОБА_18 та надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання представника ТОВ «ЛАЙТ ЕНЕРДЖІ СИСТЕМС» () ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення наступних речей та документів:

- документації, на підставі якої укладено договори та додаткові угоди із КО «Київзеленбуд», в тому числі: запити до підприємств-постачальників; комерційні пропозиції постачальників; калькуляції собівартості товару; листів (переписки) щодо укладення та виконання указаних договорів; висновків про істотну зміну обставин договорів;

- документації щодо договірних зобов`язань спрямованих на виконання контрактів (договорів) із КО «Київзеленбуд», в тому числі із додатковими угодами, специфікаціями та іншими невід`ємними частинами договорів; договори про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів; акти приймання-передачі майна; листи (переписки) з підприємствами-постачальниками; акти приймання-передачі на зберігання; видаткові накладні; рахунки на оплату; рахунки-фактури; платіжні доручення; акти приймання-передачі основних засобів; акти вхідного контролю якості продукції;

- терміналів мобільного зв`язку, комп`ютерної техніки, носіїв інформації (флеш-накопичувачів, оптичних дисків, жорстких дисків) на яких може міститися інформація щодо обставин вчинення кримінального правопорушення;

- документів, чорнових записів, блокнотів, в яких може міститися інформація щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, яка має доказове значення.

Згідно даних протоколу обшуку від 09.04.2025, цього ж дня проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон Samsung Galaxy A24, чорного кольору, s/n НОМЕР_3 , IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , в чохлі чорного кольору.

Постановою заступника керівника Першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у місті Києві, ОСОБА_18 від 09.04.2025 вилучений мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000031.

11.04.2025 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучене в ході проведення обшуку 09.04.2025 за місцем проживання представника ТОВ «ЛАЙТ ЕНЕРДЖІ СИСТЕМС» ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон Samsung Galaxy A24, s/n НОМЕР_3, IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.04.2025 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на мобільний телефон Samsung Galaxy A24 s/n НОМЕР_3, IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , вилучений 09.04.2025 у ОСОБА_6 в ході проведення обшуку за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на мобільний телефон Samsung Galaxy A24, s/n НОМЕР_3 , IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , вилучений в ході проведення обшуку за місцем проживання представника ТОВ «ЛАЙТ ЕНЕРДЖІ СИСТЕМС» ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказаний мобільний телефон може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає ознакам речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України, а тому наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно ОСОБА_6 з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що органом досудового розслідування не надано доказів, які б слугували підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно, а також про невідповідність вилученого мобільного телефону ознакам речових доказів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки клопотання прокурора в повній мірі відповідає вимогам КПК України, та встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно може містити на собі відомості, які мають значення для кримінального провадження та можуть бути використані як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою його збереження.

При цьому, та обставина, що під час проведення обшуку ОСОБА_6 добровільно надав слідчому мобільний телефон, повідомив код доступу до нього та не заперечував проти його огляду та фіксування належним чином, не може свідчити про відсутність необхідності у органу досудового розслідування проведення експертного дослідження вилученого майна, та не може бути підставою для відмови у задоволенні такого клопотання, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Доводи апелянта про те, що власник майна ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не є підозрюваним чи обвинуваченим, був допитаний в якості свідка та надав показання щодо усіх відомих йому обставин, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання, оскільки, з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Крім того, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 триває, органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо непричетності ОСОБА_6 до даного кримінального провадження підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Апеляційні доводи про те, що прокурором подано клопотання з порушенням строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України,для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, є безпідставними.

Так, відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З аналізу вказаної норми убачається, що фактично вона стосується лише тимчасового вилученого майна, тобто майна, яке не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу (ч. 7 ст. 236 КПК України).

У даному випадку, як убачається з ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.04.2025 про дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання представника ТОВ «ЛАЙТ ЕНЕРДЖІ СИСТЕМС» ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим суддею було прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення речей і документів, у тому числі терміналів мобільного зв`язку.

З урахуванням наведених обставин, вилучений мобільний телефон не є тимчасово вилученим майном, а тому положення абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у даному випадку не підлягають застосуванню.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Інші зазначені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3