УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 755/804/24

провадження № 51 - 3071ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 червня 2025 року,

встановила:

за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого зубним техніком на кафедрі стоматології у Київському медичному Університеті, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого; засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.

Київський апеляційний суд ухвалою від 02 червня 2025 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2025 року стосовно ОСОБА_5 залишив без змін.

Відповідно до обставин, установлених місцевим судом та детально наведених у вказаному вироку, 22 жовтня 2023 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, під час словесної перепалки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із неповнолітнім ОСОБА_6 , з метою умисного протиправного заподіяння смерті останньому, почав наносити удари ногами та руками по тулубу і голові потерпілого. Після чого дістав із кишені розкладний ніж, яким завдав одне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням серця, внаслідок чого настала смерть неповнолітнього ОСОБА_6 .

Судом кваліфіковано дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.115 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , подана в інтересах засудженого ОСОБА_5 .

У касаційній скарзі, доводи якої майже аналогічні викладеним у суді апеляційної інстанції, захисник вказує про те, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судами достатньою мірою не враховано даних про особу засудженого, його відношення до вчиненого та обставин, що пом`якшують покарання, а тому просить призначити засудженому мінімальне покарання передбачене санкцією статті.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК України).

Як регламентовано ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту скарги випливає, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

На думку колегії суддів, вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону. Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування щодо засудженого положень ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не можуть вважатися обґрунтованими.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України враховував ступінь тяжкості, характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину, тяжкість вчиненого злочину, дані, які характеризують особу останнього, зокрема те, що він на час вчинення злочину працював, за місцем роботи характеризувався позитивно; позитивно характеризується і за місцем проживання; має ряд захворювань, у тому числі і тяжких, має на утриманні батьків похилого віку. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття у вчиненні вбивства потерпілого. Обставинами, які обтяжують покарання, судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину у присутності дитини.

Отже, враховуючи принципи індивідуалізації, співмірності заходу примусу характеру вчинених дій та конкретні обставини справи, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, слід акцентувати, що доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який перевірив їх та визнав безпідставними. При цьому апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги захисника, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.

На переконання колегії суддів, призначене покарання є співмірним характеру протиправних дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів та не сприймається як явно несправедливе для досягнення мети покарання. Крім того Суд зважає на невідворотність наслідків, які настали від злочину, вчиненого засудженим, який за ступенем тяжкості відноситься до категорії особливо тяжких, направлених проти закріплених Конституцією України природних і не відчужених прав людини, а саме проти життя і здоров`я людини, які визнаються найвищою соціальною цінністю.

Отже, доводи касаційної скарги не містять даних про порушення судом апеляційної інстанції при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкриттікасаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 червня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3