Справа № 199/6374/25
У Х В А Л А

іменем України

15 травня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим з повноважним прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. При цьому сторона обвинувачення просить не визначати ОСОБА_4 розмір застави.

Клопотання обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за наступних обставин:

Солдат ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом перебуваючи на посаді гранатометника 3 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ), військової частини НОМЕР_1 в порушення ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року №622, ст. 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», ст. 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», наказу Міністра оборони України №359 від 29 червня 2005 року «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», проходячи військову службу на посаді гранатометника 3 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ), військової частини НОМЕР_1 , переслідуючи корисливі мотиви та мету незаконного збагачення за рахунок протиправної діяльності проти громадської безпеки, усвідомлюючи наслідки своїх злочинних дій, розуміючи, що вказана діяльність є протиправною, має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлена тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення в цілому, переслідуючи мету протиправного та швидкого особистого збагачення, шляхом незаконного збуту бойових припасів, перебуваючи на території м. Білозерське Покровського району Донецької області, вчинив злочин при наступних обставинах.

В період з грудня місяця 2024 року до 25 лютого 2025 року, точна дата та час слідством не встановлено, перебуваючи в районі ведення бойових дій під час забезпечення здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на Торецькому напрямку, Бахмутського району, Донецької області, знайшов предмет зовні схожий на вогнепальну зброю автомат Калашникова (АК-74). Будучи особою, яка є військовослужбовцем та знає навички поводження з вогнепальною зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами, припустив, що знайдений ним предмет є вогнепальною зброєю - 5,45 мм автоматом Калашникова зразка 1974 року (АК-74), та зрозумівши, що це вогнепальна зброя, не маючи передбаченого законом дозволу, вирішив залишити її собі з подальшим продажом, при цьому переніс до місця свого мешкання, а саме: будинку АДРЕСА_1 де зберігав в літній кухні, розташованої на території домоволодіння за вищевказаною адресою, таким чином придбав та зберігав вогнепальну зброю з метою подальшого збуту.

При цьому незаконно зберігаючи вищевказану вогнепальну зброю при собі, 18.04.2025 року, в період часу з 11:20 годин до 11:35 годин, знаходячись на відкритій ділянці місцевості по вулиці Північна, міста Білозерське, Покровського району Донецької області, з метою збагачення, діючи умисно, незаконно, за грошові кошти у сумі 27000 грн. збув оперативному покупцеві ОСОБА_7 вогнепальну зброю - 5,45 мм автоматом Калашникова зразка 1974 року (АК-74) № НОМЕР_2 , 1989 року випуску. Автомат виготовлений промисловим способом та придатний до стрільби.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність солдат ОСОБА_4 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом перебуваючи на посаді гранатометника 3 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ), військової частини НОМЕР_1 в порушення ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року №622, ст. 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», ст. 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», наказу Міністра оборони України №359 від 29 червня 2005 року «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», проходячи військову службу на посаді гранатометника 3 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ), військової частини НОМЕР_1 переслідуючи корисливі мотиви та мету незаконного збагачення за рахунок протиправної діяльності проти громадської безпеки, усвідомлюючи наслідки своїх злочинних дій, розуміючи, що вказана діяльність є протиправною, має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлена тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення в цілому, переслідуючи мету протиправного та швидкого особистого збагачення, шляхом незаконного збуту бойових припасів, перебуваючи на території м. Білозерське Покровського району Донецької області, вчинив злочин при наступних обставинах.

В період з грудня місяця 2024 року то 25 лютого 2025 року, точна дата та час слідством не встановлено, перебуваючи в районі ведення бойових дій під час забезпечення здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на Торецькому напрямку, Бахмутського району, Донецької області, знайшов предмети зовні схожі на гранати типу Ф-1 з запалами, в кількості 13 одиниць. Будучи особою, яка є військовослужбовцем та знає навички поводження з вогнепальною зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами, припустив, що знайдені ним предмети є бойовими припасами гранати типу Ф-1, та запалами типу УЗРГМ у кількості 13 одиниць, при цьому розуміючи, що це бойові припаси, не маючи передбаченого законом дозволу, вирішив залишити їх собі з подальшим продажем, при цьому переніс до місця свого мешкання, а саме: будинку АДРЕСА_1 де зберігав в літній кухні, розташованої на території домоволодіння за вищевказаною адресою, таким чином придбав та зберігав бойові припаси з метою подальшого збуту.

При цьому незаконно зберігаючи вищевказані бойові припаси при собі, 13.05.2025 року, в період часу з 15:20 годин до 15:35 годин, знаходячись на відкритій ділянці місцевості біля вулиці Північна, міста Білозерське, Покровського району Донецької області, з метою збагачення. діючи умисно, незаконно, за грошові кошти у сумі 13000 грн. збув оперативному покупцеві ОСОБА_7 бойові припаси, а саме 13 одиниць гранати типу Ф-1 та запали типу УЗРГМ.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом огляду предмету, протоколом огляду місця події, показаннями свідків, протоколом обшуку, висновком судової експертизи зброї, допитом підозрюваного ОСОБА_4 та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності, а саме:

- протоколом огляду місця події від 18.04.2025, 13.05.2025;

- протоколом огляду предмету від 18.04.2025, 13.05.2025;

- протоколом огляду особистих речей від 18.04.2025, 13.05.2025;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_7 ;

- висновком експерта № СЕ-19/105-25/3850-БЛ від 25.04.2025 предмет наданий на дослідження, є вогнепальною зброєю. Автомат є бойовою нарізною вогнепальною зброєю 5,45-мм автоматом Калашникова зразка 1974року (АК-74) № НОМЕР_2 , 1989 року виготовлення. Автомат виготовлений промисловим способом та придатний до стрільби;

- протоколом проведення обшуку від 13.05.2025 року, в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 15000 гривень (два етапи оперативних закупок); три корпуси від гранат іноземного виробництва та три предмети зовні схожі на запали; 253 одиниці патронів калібру 5,45мм, мобільний телефон належний ОСОБА_4

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 14.05.2025

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та карається позбавленням волі на строк до 7 років, у зв`язку з чим, до нього відповідно до ст. 183 КПК України може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років. Крім того, ОСОБА_4 не одружений, на утриманні неповнолітніх осіб, осіб похилого віку не має, що фактично свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем свого мешкання, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання, у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу. Крім того, з обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 будучи особою, яка на підставі статутів Збройних Сил України, Присяги взявши на себе зобов`язання знаходитися на території місця дислокації свого військового підрозділу або у місці, визначеному його командирами, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю, порушив ці зобов`язання. Вказане також має стати підставою для того аби визнати, що ОСОБА_4 повинен був сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, в той час як своєю поведінкою вже продемонстрував зневагу до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Військової присяги. Також не можна лишати поза увагою той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 як особа, яка тривалий час знаходилася в районі ведення бойових дій, значно краще ніж пересічний українець володіє інформацією щодо місць проходу на територію, тимчасово непідконтрольну органам державної влади України, і може використати дану інформацію для переховування на вказаній території з метою ухиляння від покарання у разі доведеності його вини. Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину, та тривалий час переховувався за місцем мешкання, що свідчить про те, що ОСОБА_4 вчинить переховування від органу досудового розслідування та (або) суду, а не справедливий суд та процедуру виконання покарань, тобто існує реальний ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

- незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що оперативний покупець ОСОБА_7 звернувся до слідчого у даному кримінальному провадженні із заявою про застосування до нього заходів безпеки, оскільки він побоюється за своє здоров`я, на яке може посягнути підозрюваний, його друзі або члени сім`ї, або військовослужбовці з якими добре спілкується підозрювана особа. Крім того свідки, показання яких є суттєвою частиною доказової бази у даному кримінальному провадженні, є мешканцями міста Білозерське, Покровського району Донецької області, тобто члени їх сімей, їх майно знаходяться в одному населеному пункті з місцем, де мешкає підозрюваний, що свідчить про те, що останній може вжити заходи щодо здійснення прямого як фізичного так і психологічного впливу на них, шляхом вмовляння, залякування, підкупу, з метою надання завідомо неправдивих показань, або безпідставної відмови від їх дачі. Крім того, беручи той факт, що слідство триває незначний час, частина свідків ще не встановлена та не допитана слідчим, що у свою чергу дасть можливість підозрюваному незаконного впливу і на них аналогічним чином, що у свою чергу може призвести до уникнення підозрюваним законного справедливого покарання. Слід зазначити, що з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази свідків, які свідки нададуть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 , раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі, займався збутом вогнепальної зброї, бойових припасів, що може впливати на його поведінку серед цивільного населення. Має навички поводження з вогнепальною зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, можливості отримання вищевказаних предметів, та будучі особою без постійного доходу, може знов вчинити злочин пов`язаний зі збутом бойових припасів, вогнепальної зброї, або в`язнити корисливий злочин. Тож, повертаючись до ризику, що свідчить про імовірність впливу на свідків за допомогою насилля, що може виразитися в залякуванні із застосуванням заборонних предметів (зброї, боєприпасів, вибухових речовин), складає суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то є дійсні підстави вважати, що останній може вчинити злочини проти життя та здоров?я особи, з метою уникнення покарання у інкримінованому злочині.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_4 буде зобов`язаний повернутися до тимчасового розташування підрозділу військової частини, яка в будь-який час змінює місце дислокації, що створить умови та змогу ОСОБА_4 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також здійснювати вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку із чим неможливо ефективно забезпечити необхідну міру контролю за поведінкою підозрюваного, що дасть останньому можливість переховуватись від правосуддя, наддасть останньому можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду та здійснювати тиск на свідків, щоб останні відмовились від свої показань.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний мешкає за адресою: АДРЕСА_1 але перебування за місцем мешкання не надасть впевненості вважати, що підозрюваний не зможе вчинити дій на вчинення іншого правопорушення, впливу на потерпілих та свідків, скритися від органів досудового розслідування та суду. Крім, цього суд при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у виді домашній арешт, повинен з`ясувати технічні можливості реалізації вказаного виду запобіжного заходу та наявність електронних засобів контролю, які передбачені для виконання даного виду запобіжного заходу, з метою забезпечення своєчасного запобігання можливим спробам підозрюваного невиконання вимог обраного відносно нього запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтвердив обставини вчинення інкримінованих йому діянь, зазначених у повідомленні про підозру. Просить вирішити клопотання на розсуд слідчого судді.

Захисник ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання, оскільки визначені законом ризики відсутні і достатнім буде більш м`який запобіжний захід.

Вирішуючи клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

14 травня 2025 року ОСОБА_4 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000188, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за вищезазначених обставин.

13 травня 2025 року ОСОБА_4 було затримано за підозрою у вчиненні вказаного злочину в порядку ст. 208 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що за ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя виходить з того, що сам факт вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і причетність до його вчинення ОСОБА_4 достатньо доведені сукупністю доданих до клопотання доказів, що доводить обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину.

Той факт, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання нового тяжкого злочину, негативно характеризується в своїй сукупності свідчать про те, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати встановленню істини по даному кримінальному провадженню.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним особливо тяжкого злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, слідчий суддя згідно вимог ст. 178 КПК України враховує:

1) той факт, що наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є достатньо вагомими;

2) тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, який є особою працездатного віку та відсутність документально підтверджених відомостей про наявність у підозрюваного тяжких невиліковних хвороб;

4) відсутність у підозрюваного стійких соціальних зв`язків;

5) відсутність у підозрюваного постійного джерела доходу;

6) наявні відомості про негативну характеристику особи підозрюваного;

7) майновий стан підозрюваного, який не має значних статків;

8) наявність у підозрюваного непогашеної судимості;

9) відсутність відомостей про недотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, які застосовувалися до нього раніше.

Слідчий суддя також враховує, що підозрюваний ОСОБА_4 , як особа, яка тривалий час знаходилася в районі ведення бойових дій, значно краще ніж пересічний українець володіє інформацією щодо місць проходу на територію, тимчасово непідконтрольну органам державної влади України, і може використати дану інформацію для переховування на вказаній території.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Застосування тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості, який закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лабіта проти Італії від 06 квітня 2000 року, рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Враховуючи обставини, які в сукупності необхідно оцінювати при обранні запобіжного заходу, а саме: вагомість доказів про вчинення підозрюваним тяжкого злочину, який становить підвищену суспільну небезпеку і за вчинення якого, у разі доведеності вини, йому загрожує покарання у вигляді лише реального позбавлення волі, негативну характеристику особи обвинуваченого, є достатні підстави вважати реальною наявність мети застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання ухилення підозрюваним від слідства та суду та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і запобігання встановленим слідчим суддею ризикам.

При визначенні строку застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує строки досудового розслідування.

Клопотання сторони обвинувачення щодо не визначення ОСОБА_4 розміру застави, судом відхиляється, оскільки за приписами ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчим суддею не встановлені передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України обставини, за яких слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим визначення розміру застави ОСОБА_4 є обов`язковим.

Вирішуючи питання щодо розміру застави, слідчий суддя керується приписами ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, за якими розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах … щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням встановлених слідчим суддею відомостей про особу обвинуваченого, його майнового стану, тяжкості інкримінованого йому тяжкого злочину, слідчий суддя вважає, що застава підлягає призначенню у межах розміру, визначеного п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн. (80 х 3028), який з одного боку є достатньо помірним для обвинуваченого, а з іншого - здатний достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 204, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати у відношенні ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоукраїнка, Добропільського р-ну, Донецької області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, який у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000188, підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням останнього на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 з місцем дислокації АДРЕСА_1 .

Строк дії ухвали - до 11 липня 2025 року.

ОСОБА_4 підлягає звільненню з під варти у разі внесення застави у розмірі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень з покладенням на нього обов`язків протягом двох місяців:

- не відлучатися із м. Білозерське без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

зобов`язавши ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.

Попередити ОСОБА_4 , що в разі внесення застави та невиконання таких обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дні проголошення ухвали, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя:

15.05.2025