Провадження №11-сс/801/433/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2025 року,

якою задоволено клопотання слідчої четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, а саме: грошові кошти в сумі 6750 доларів США, з яких 11 купюр номіналом 50 доларів США, 62 купюри номіналом 100 доларів США; мобільний телефон марки «Motorolla g 84 5 g», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ,

Короткий зміст судового рішення та встановлені слідчим суддею обставини

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 26.05.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

07.05.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

07.05.2025 на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.04.2025 (справа № 127/12918/25) проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході проведення обшуку вилучено грошові кошти в сумі 6750 доларів США, з яких 11 купюр номіналом 50 доларів США, 62 купюри номіналом 100 доларів США; мобільний телефон марки «Motorolla g 84 5 g», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Так, у вилученому телефоні може міститись інформація щодо спілкування підозрюваних ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 між собою з приводу вчинення кримінальних правопорушень, а також може міститись листування між ними з використанням месенджерів.

З урахуванням викладеного, наявні підстави для накладення арешту на вилучені речі, грошові кошти у ОСОБА_8 , у зв`язку із тим, що у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачено покарання у виді конфіскації майна.

Вищевказані вилучені під час обшуку 07.05.2025 речі підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення, а тому являються речовими доказами, оскільки зберегли на собі сліди злочину, можуть бути використанні, як доказ факту та обставин вчиненого даного злочину та є необхідними для проведення судових експертиз.

Арешт вилучених речових доказів необхідний для попередження зміни чи знищення її властивостей в результаті використання третіми особами, що може призвести до втрати ним значення речового доказу та перешкодить встановленню істини у провадженні.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2025 року задоволено клопотання слідчої четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_9 . Накладено арешт на майно, яке вилучено під час обшуку 07.05.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 6750 доларів США, з яких 11 купюр номіналом 50 доларів США, 62 купюри номіналом 100 доларів США; мобільний телефон марки «Motorolla g 84 5 g», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Постановлене рішення мотивовано тим, що майно, яке було вилучене під час обшуку є предметом кримінального правопорушення, може бути використаний як доказ під час досудового розслідування кримінального провадження, тому з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження вказаного майна на час досудового розслідування та забезпечення схоронності даного майна, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно, підлягає задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді незаконна та підлягає скасуванню. Зауважує, що клопотання про арешт майна розглянуто з порушенням, зокрема слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням лише через чотири дні після вилучення майна під час обшуку 07.05.2025, що є порушенням ч.5 ст.171 КПК України. Вказує, що слідчим суддею не вживалися заходи для повідомлення жодних учасників, окрім слідчого про розгляд клопотання про арешт майна. Також звертає увагу на те, що слідчим суддею не враховоно розумність та співрозмірність накладення арешту на грошові кошти, оскільки останні є спільною сумісною власністю подружжя про, що зазначалося дружиною ОСОБА_8 в протоколі обшуку.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 просив поновити строк на апеляційне оскарження та задовольнити його апеляційну скаргу. Підозрюваний ОСОБА_8 підтримав свого захисника.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права» ( рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Belletv. France), Series A№ 333-B, crop. 42, пункт 36).

Оскільки апелянт не викликався у судове засідання та не був присутній під час ухвалення оскаржуваного судового рішення, тому колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді пропущено з поважних причин і його необхідно поновити.

Згідно з вимог ч. 1 ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України регламентовано, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані, лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Абзацом 2 частини 10 статті 170 КПК України встановлено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у слідчого судді були достатні підстави вважати, що вилучене під час обшуку майно може відповідати критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для можливого використання в якості конфіскації, оскільки йому повідомлено про підозру, зокрема, за ч.2 ст.27 - ч.5 ст.191 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, особою, яка є власником майна, не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи про те, що арештовані грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя наразі не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки є передчасними, ураховуючи незначний строк проведення досудового розслідування, яке триває, для даної категорії кримінального провадження. При цьому вказані доводи спочатку мають бути перевірені органом досудового розслідування з урахуванням обставин кримінального провадження № 0000057 від 26.05.2023.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів, як це передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Як регламентовано статтею 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, а згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні

При цьому колегія суддів наголошує, що вказаний захід є тимчасовим, а тому у подальшому його власник чи володілець має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно може бути повернуто згідно з положеннями ст.174 КПК України.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що клопотання про арешт майна розглянуто з порушенням, зокрема слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням лише через чотири дні після вилучення майна під час обшуку 07.05.2025, що є порушенням ч.5 ст.171 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, обшук у житлі підозрюваного ОСОБА_8 під час якого вилучено грошові кошти та мобільний телефон відбувся 07.05.2025. Клопотання про арешт майна слідча ОСОБА_9 подала до слідчого судді 08.05.2025 за допомогою засобів поштового зв`язку АТ Укрпошта, що підтверджується відтиском поштового штемпеля на конверті. Таким чином, той факт, що вказане клопотання зареєтровано в суді першої інстанції 13.05.2025 не свідчить про порушення слідчою вимог КПК України, які регламентують строки звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що слідчим суддею розглянуто клопотання про арешт майна без виклику та участі його власників, не можуть бути безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді, оскільки, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, слідчий суддя за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією суддів не встановлено недотримання слідчою вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4