Дата документу 14.08.2025 Справа № 335/2660/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/737/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/2660/23Суддя-доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 06 травня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований та фактично проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.185, ч.2 ст.194 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

04 січня 2023 року приблизно об 11 годині ОСОБА_8 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з ОСОБА_9 , наніс останньому один удар кулаком правої руки в область ребер зліва внаслідок чого ОСОБА_9 впав на землю.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_8 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, бажаючи настання смерті потерпілого, підібрав поруч лежачу дерев`яну палицю, якою наніс потерпілому не менше п`яти - шести ударів в область голови та тулуба, чим спричинив ОСОБА_9 синці в орбітальній області зліва, в скронево-тім?яно-потиличній області зліва; рани в лобній області зліва, в скроневій області зліва, в тім`яній області декілька зліва, в скронево-потиличній області зліва; крововиливи в м`які тканини в скронево-тім?яно-потиличній області зліва, в скроневій області справа; множинні переломи кісток склепіння та основи черепу; ушкодження твердої мозкової оболонки лівої півкулі головного мозку; крововиливи під м`які мозкові оболонки лівої півкулі головного мозку; ділянки забою головного мозку в лівій скроневій та тім`яній долі; синці в проекції тіла лівої лопатки, в надлопатковій області зліва; крововилив в м`які тканини в верхній третині грудної клітини зліва; множинні двобічні переломи ребер в ушкодженням пристінкової плеври зліва; перелом акроміального відростку лівої лопатки - в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають, та мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня за ознаками тривалості втрати здоров`я; садна по задній поверхні лівого передпліччя, на тильній поверхні правої кисті - в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають, та мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Травма голови перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті утворилась незадовго (кілька хвилин) до настання смерті, та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя.

Від вказаних тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_9 на місці вчиненого злочину. Тим самим ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 після чого зник з місця вчинення злочину.

Крім того, 04 січня 2023 року після вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 приблизно об 11 годині 05 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу через не зачинені вхідні двері, проник до будинку АДРЕСА_2 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , та залишив приміщення будинку, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 18 714 грн 75 коп.

Також 04 січня 2023 року після вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 та після вчиненої крадіжки майна останнього з приміщення будинку АДРЕСА_2 , приблизно об 11 годині 10 хвилин, ОСОБА_8 з метою приховання іншого злочину, маючи умисел на знищення майна шляхом підпалу будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу через відкриті вхідні двері, проник до приміщення вказаного будинку, де за допомогою сірників здійснив підпал будинку АДРЕСА_2 , після чого покинув місце вчинення злочину.

В результаті вчинення підпалу будинок АДРЕСА_2 було знищено вогнем, тобто приведено в стан непридатності для використання за своїм призначенням та відновлення його властивостей.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині; за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану; за ч.2 ст.194 КК, як умисне знищення майна шляхом підпалу.

Йому призначено покарання

- за ч.1 ст.115 КК у виді 9 років позбавлення волі;

- за ч.4 ст.185 КК у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.194 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, процесуальні витрати, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК.

Також захисник просила дослідити під час апеляційного розгляду протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 05.01.2023 року, відеозапис до протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 05.01.2023 року в частині встановлення анкетних даних особи; копію довідки на особу ОСОБА_10 .

Крім того, захисник просила призначити під час апеляційного розгляду судову почеркознавчу експертизу; надати тимчасовий доступ обвинуваченому та захиснику до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю та перебувають у володінні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; визнати недопустимими докази, які були здобуті у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що під час розгляду справи судом було проігноровано ст.ст.50, 52 КПК та порушення права на захист ОСОБА_8 під час досудового розслідування. Матеріли справи не містять документів, які би підтверджували повноваження адвоката ОСОБА_11 як захисника обвинуваченого під час судового розгляду. Отже суд не перевірив повноваження адвоката, не з`ясував їх наявність та їх підставу, але допустив адвоката ОСОБА_11 до участі у справі. Між тим, за участю цього адвоката були проведені ряд судових засідань, в яких вирішувалися питання, передбачені ст.ст.314, 315 КПК. Таким чином судом порушено право обвинуваченого на захист у процесуальних діях під час розгляду справи в суді.

Обвинувачений заявляв суду про те, що йому не було відомо на якій підставі адвокат ОСОБА_11 приймав участь в якості його захисника як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду до початку 2024 року. До цього часу обвинувачений був запевнений службовими особами органу досудового розслідування у тому, що адвокат ОСОБА_11 наданий йому в якості захисника від держави, і грошові кошти за свою роботу адвокат від ОСОБА_8 не отримував. Зазначене підтверджується копією протоколу роз`яснення права на захист від 06.01.2023 року. Однак відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_3 доручення для надання ОСОБА_8 безоплатної вторинної правової допомоги адвокату ОСОБА_11 не видавалося.

Крім того, стороною захисту до матеріалів справи було долучено копію угоди про надання послуг адвоката від 03.01.2023 року, тобто датованої раніше вчинення кримінального правопорушення, яку нібито укладено між адвокатом ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , та інформація про яку дублюється в ордері. Однак обвинувачений заперечив факт укладення ним цієї угоди з адвокатом та на вказаній угоді стоїть не його підпис, який кардинально відрізняється від підпису ОСОБА_8 . Обвинувачений не надавав своєї згоди адвокату ОСОБА_11 на представництво його інтересів і не був з ним знайомий до 06.01.2024 року коли співробітники поліції представили його як його адвоката на безоплатній основі. Під час досудового розслідування за участі адвоката ОСОБА_11 , з яким обвинувачений не укладав угоду та який не призначався центром БВПД, тобто з порушенням права на захист ОСОБА_8 , проводились слідчі та процесуальні дії, результати яких використовуються стороною обвинувачення як докази.

Таким чином, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи було допущено істотне порушення права на захист обвинуваченого, він був позбавлений повноцінного захисту та не мав можливості отримати належну правову допомогу.

Крім того, у цьому кримінальному провадженні не було дотримано вимог ст.290 КПК щодо відкриття матеріалів досудового розслідування. Наданий стороною обвинувачення протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 28.03.2023 року, не підтверджує відкриття ОСОБА_8 матеріалів досудового розслідування. Не відповідають фактичним обставинам відомості протоколу про те, що ОСОБА_8 надано доступ до матеріалів досудового розслідування у приміщенні слідчого ізолятора. Вказані відомості спростовуються відповіддю ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », відповідно до якої 28.03.2023 року з 13 години 16 хвилин по 13 годину 40 хвилин ОСОБА_8 перебував у слідчому ізоляторі, але не мав відвідувачів, дозволи на побачення на території слідчого ізолятора не надавалися, будь-які слідчі дії з ним не проводились. Із вказаної відповіді вбачається, що слідчий отримував дозвіл на побачення з ОСОБА_8 28.03.2023 року з 11-42 год. по 12-20 год., тобто за годину до часу, зазначеного у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 28.03.2023 року.

Метою побачення 28.03.2023 року слідчого з ОСОБА_8 було вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, яке відповідно до матеріалів кримінального провадження відбулося 28.03.2023 року о 12-15 год., що підтверджується відомостями реєстру матеріалів досудового розслідування, датою та часом, зазначеними в самому повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 28.03.2023 року, тобто за 5 хвилин до завершення побачення, яке відбулося 28.03.2023 року з 11-42 год. по 12-20 год. На час побачення в умовах слідчого ізолятора слідчого із ОСОБА_8 досудове розслідування не було завершено і проводились слідчі та процесуальні дії. Після цього за відомостями реєстру матеріалів досудового розслідування слідчим 28.03.2023 року з 12 год. 20 хв. по 12 год. 25 хв., тобто вже після завершення побачення із ОСОБА_8 , було начебто проведено його додатковий допит. Відповідно до відомостей реєстру вже з 13 год. 45 хв. по 14 годину в приміщенні відділу поліції, яке знаходиться за 10 км. від ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », той самий слідчий провів ознайомлення з матеріалами досудового розслідування потерпілого ОСОБА_12 , тобто через 5 хвилин після часу зазначеного у протоколі надання ОСОБА_8 доступу до матеріалів досудового розслідування. Відповідно до відповіді слідчого ізолятора дозвіл на використання технічних засобів під час побачень із ОСОБА_8 слідчому не надавався, що свідчить про неможливість відкриття підозрюваному відео та аудіо матеріалів та підтверджує порушення вимог ст.290 КПК.

Крім зазначеного, що свідчить про фальсифікацію протоколу надання ОСОБА_8 доступу до матеріалів досудового розслідування від 28.03.2023 року, розписки про отримання копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування від 28.03.2023 року, не відповідає реальним фактичним обставинам сама тривалість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, яке міститься у трьох томах, впродовж 14 хвилин.

Покази допитаного свідка ОСОБА_13 в частині не здійснення ним фальсифікації документів спростовуються наведеними вище матеріалами, мають суперечливий характер та підтверджують, що пред`явлення остаточного обвинувачення у формі повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 28.03.2023 року, де участь захисника відповідно до ст.52 КПК є обов`язковою, проводилось без участі захисника, як і його подальший допит.

Отже виходячи із зазначеного в порушення вимог ст.290 КПК стороною обвинувачення не відкрито ОСОБА_8 матеріали досудового розслідування, а підписи від імені ОСОБА_8 на відповідних документах здійснено іншою особою. Незважаючи на зазначені обставини суд всупереч вимогам ст.87, ч.12 ст.290 КПК надані стороною обвинувачення докази недопустимими не визнав.

Крім того, стороною захисту неодноразово заявлялися клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, проте вони були відхилені судом, чим допущено неповноту судового розгляду.

Також судом було відмовлено в допиті безпосередньо в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , яку було допитано під час досудового розслідування в порядку ст.225 КПК за участі адвоката ОСОБА_11 , та особу якої не було встановлено, проте покази якої та докази, отримані за її участі, було покладено в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 . При цьому суд також відмовив у дослідженні протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 05.01.2023 року, де зазначено, що особу встановлено зі слів, відеозапису до протоколу допиту цього свідка в частині встановлення анкетних даних, де свідок зазначила про відсутність у неї паспорта і свідоцтва про народження, а також відмовив у дослідженні копії довідки на особу ОСОБА_10 .

Окрім цього, суд відмовив в задоволенні клопотання обвинуваченого про надання тимчасового доступу до речей та документів. Але обвинувачений заявив, що з 04.01.2023 року по 07.01.2023 року він незаконно утримувався у відділі поліції, де до нього застосовувалися незаконні методи проведення досудового розслідування, а також у цей же період часу йому було надано захисника в особі адвоката ОСОБА_11 . Оскільки на той час при ОСОБА_8 був мобільний телефон він звертався до суду із клопотанням про тимчасовий доступ, оскільки лише таким способом можливо було отримати інформацію про вхідні і вихідні з`єднання в цей період, місце перебування пристрою та його переміщення, тощо.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього. Також просив дослідити вказані у скарзі заяви та клопотання, відео-аудіо, письмові матеріали, які підтверджують допущення судом порушень вимог кримінального процесуального закону.

Також до апеляційної скарги обвинуваченим додано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, про визнання недопустимими речових доказів, про допит свідка ОСОБА_10 , про дослідження протоколу допиту свідка ОСОБА_10 , відеозапису до протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 05.01.2023 року; довідки на особу ОСОБА_10 .

Аргументуючи свої вимоги обвинувачений зазначив, що судом під час судового розгляду було відхилено ряд клопотань сторони захисту, зокрема про призначення судової почеркознавчої експертизи, про визнання доказів недопустимими, про допит свідка ОСОБА_10 , про дослідження довідки на особу ОСОБА_10 , протоколу допиту цього свідка від 05.01.2023 року, відеозапису допиту, про надання тимчасового доступу до речей і документів, про відвід прокурора, про повторне дослідження відео запису проведених 05.01.2023 року та 06.01.2023 року обшуків, чим було допущено неповноту судового розгляду. Вирок суду ґрунтується на недопустимих доказах, які отримані з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Судом було прийнято сфальсифіковані та підроблені документи у кримінальному провадженні, а також порушено його право на захист. Відповідно до відповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 не видавав доручення адвокату ОСОБА_11 на надання йому правничої допомоги у цьому кримінальному провадженні. Наявна в матеріалах провадження угода з адвокатом, яку суд не бере до уваги, взагалі датована 03.01.2023 року та в ній вже зазначені відомості про кримінальне провадження за ч.1 ст.115 КК. Крім того, в угоді про надання допомоги від 03.01.2023 року міститься не його підпис, цей підпис підроблений. Так само судом формально з`ясовані обставини щодо його заяв, поданих до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зокрема за його заявами наразі здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях за №0006953 від 08.10.2024 року за ч.2 ст.365 КК та за №0007232 від 06.11.2024 року за ч.1 ст.366 КК. Проте судом у вироку зазначено про здійснення досудового розслідування лише у одному кримінальному провадженні за №0007232 за ч.1 ст.366 КК, що вказує на формалізм та упередженість суду. Більш того, суд ухвалив вирок незважаючи на те, що досудове розслідування у вказаних кримінальних провадженнях досі триває і не закінчене.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, яка заперечили проти апеляційних скарг та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ст.94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог закону під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 дотримано в повному обсязі.

Так, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.185, ч.2 ст.194 КК, суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Зокрема, висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу:

- показів свідка ОСОБА_10 , яка була допитана в судовому засіданні в порядку ст.225 КПК та повідомила, що ОСОБА_8 є її співмешканцем. Почали разом жити з 07.01.2022 року за адресою АДРЕСА_1 , а потім по АДРЕСА_3 вона проживала 16 років, оскільки її пограбували, вона перейшла жити до ОСОБА_8 . Поруч з ними по АДРЕСА_2 , мешкав потерпілий ОСОБА_14 , це їх сусід, у них з ним одна адреса. В день подій десь о 10-11 годині вони з ОСОБА_8 пішли кормити собаку, яка була у неї вдома по вул.Вознесенівській. Коли вони перебували на подвір`ї будинку по АДРЕСА_2 , вийшов на двір сусід ОСОБА_9 , який одразу почав на них кричати, між ними розпочався конфлікт. ОСОБА_8 не витримав, зайшов на територію потерпілого, а вона залишилась у себе в дворі. ОСОБА_8 почав розмовляти з потерпілим, під час розмови потерпілий першим штовхнув ОСОБА_8 руками в плече, між ними почалась перепалка. ОСОБА_8 вдарив потерпілого правою рукою в лівий бік, від чого потерпілий впав на землю, та після чого хотів підвестися. В цей час вона стояла від них десь 10 метрів, у своєму дворі. Коли потерпілий намагався підвестися, ОСОБА_8 взяв дерев`яну палицю десь 1,5 м., яка була у дворі потерпілого, і вдарив потерпілого. Точну кількість ударів не пам`ятає, десь 3-4 рази вдарив. ОСОБА_8 бив лежачого ОСОБА_9 по голові, тулубу та у різні частини тіла. Після нанесення ударів ОСОБА_8 викинув палицю, якою наносив удари, поряд з потерпілим, та зайшов до будинку ОСОБА_9 . Звідти вийшов з кольоровим пакетом, в якому було шампанське, коньяк, вино, ноутбук і чоловічий одеколон. Після цього вони пішли додому на вул.Толстого, випили вино, яке ОСОБА_8 викрав у потерпілого, та лягли спати. Також зазначила, що будинок ОСОБА_9 підпалив ОСОБА_8 сірниками, які були у нього при собі;

- протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 06.01.2023 року, відповідно до якого свідок під час проведення зазначеної слідчої дії пояснила та відтворила обставини, свідком яких вона була, зокрема свідок показала взаємне розташування обвинуваченого та потерпілого під час конфлікту, вказала яким чином ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_9 та куди саме;

- протоколу огляду місця події від 04.01.2023 року з фототаблицею та відеозаписом до нього, відповідно до якого оглянуто та зафіксовано обстановку на місці події, виявлено труп ОСОБА_9 , вилучено сліди та предмети;

- протоколів обшуку від 05.01.2023 року та від 06.01.2023 року, відповідно до яких було проведено обшук за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , та під час цих обшуків було виявлено та вилучено, зокрема спиртні напої, парфуми, комп`ютерну мишу та ноутбук;

- протоколу огляду предмету від 08.03.2023 року, відповідно до якого за участю потерпілого ОСОБА_12 було оглянуто комп`ютерну мишу та ноутбук, які були вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого 05.01.2023 року та 06.01.2023 року відповідно. При цьому брат загиблого потерпілого впізнав зазначені речі та повідомив, що вони належать його брату ОСОБА_9 ;

- акту про пожежу від 04.01.2023 року та звіту про причини виникнення пожежі 04.01.2023 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , технічного висновку щодо ймовірної причини виникнення пожежі, висновку експерта №СЕ-19/108-23/1722-ПТ від 17.02.2023 року, із яких встановлено, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 зафіксовано факт пожежі та причиною пожежі стало занесення вогневого джерела запалювання;

- висновку судової медичної експертизи №57 від 08.02.2023 року щодо виявлених під час експертизи трупа потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а також щодо причини смерті потерпілого, яка настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу з крововиливами під оболонки головного мозку, ділянками забою головного мозку, що призвело до набряку головного мозку;

- висновку експерта судової товарознавчої експертизи №77 від 09.03.2023 року щодо вартості викраденого у потерпілого майна.

Також суд в обґрунтування винуватості обвинуваченого послався на протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо,- відео контроль особи від 23.03.2023 року з додатком, у якому зафіксовано як ОСОБА_8 , перебуваючи у камерному приміщенні, в простій довільній невимушеній формі розповів співкамернику про те, що він в стані алкогольного сп`яніння вбив сусіда, з яким у нього були давні неприязні відносини, свідком чого стала його співмешканка ОСОБА_15 . Після чого він направився до місця проживання потерпілого, де забрав алкогольні напої та ноутбук. Також зазначив, що коли він знаходився в будинку потерпілого, він курив та викинув недопалок, через який почалася пожежа.

При цьому суд першої інстанції установив, що ця негласна слідча (розшукова) дія була проведена за наявності попереднього дозволу слідчого судді. Протокол за результатами проведення цієї негласної слідчої (розшукової) дії у відповідності до ст.84 КПК є процесуальним джерелом доказів, а тому суд першої інстанції правомірно поклав цей доказ в обґрунтування винуватості обвинуваченого. При цьому суд також пересвідчився і у тому, що спілкування ОСОБА_8 у камерному приміщенні слідчого ізолятора зі співкамерником було невимушеним, вільним, ОСОБА_8 досить детально розповів про обставини вчинених ним злочинів, а характер такої розмови свідчить про те, що учасники такого спілкування мали достатні підстави вважати, що спілкування є приватним.

Протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо,- відео контроль особи від 23.03.2023 року з додатком повністю узгоджується з рештою наданих стороною обвинувачення доказів і обвинувачення ОСОБА_8 не ґрунтується виключно чи вирішальною мірою лише на відомостях, отриманих під час проведення цієї негласної слідчої (розшукової) дії, а тому суд обґрунтовано не встановив підстав вважати недопустимим доказом протокол цієї слідчої дії і правильно взяв його до уваги.

Отже у цьому кримінальному провадженні суд дослідив і з`ясував усі обставини, передбачені у ст.91 КПК, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.185, ч.2 ст.194 КК.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений під час судового розгляду в суді першої інстанції категорично заперечив свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та стверджував про те, що ці злочини вчинила його співмешканка ОСОБА_10 .

Проте колегія суддів, як і суд першої інстанції критично ставиться до таких показів обвинуваченого. При цьому судова колегія виходить з того, що, по-перше, така версія обвинуваченого повністю спростовується сукупністю зібраних під час досудового розслідування та досліджених судом першої інстанції беззаперечних доказів. По-друге, навіть якщо припустити таку версію, то в такому випадку ОСОБА_8 , будучи фізично більш розвинутою особою, мав би змогу перешкодити винній на його переконання особі завдати потерпілому чисельних тілесних ушкоджень, а також перешкодити вчинити подальші протиправні дії; ОСОБА_8 мав би в такому випадку надати першу необхідну допомогу потерпілому з подальшим викликом швидкої медичної допомоги та поліції. Також колегія суддів звертає увагу і на те, що ОСОБА_8 навіть під час проведення за його участі обшуку за місцем його проживання не заявляв про вчинення злочинів ОСОБА_10 чи іншою особою. Більш того, під час проведення щодо ОСОБА_8 аудіо,- відео контролю в період з 14.02.2023 року по 15.02.2023 року він зазначав, що ОСОБА_10 була саме свідком вчинених ним злочинів і свідчила проти нього.

Твердження обвинуваченого про те, що він взяв вину на себе через те, що побоювався ОСОБА_10 , є непереконливими, адже жодних обставин, які би свідчили про існування дійсної та реальної небезпеки для обвинуваченого чи його родичів з боку свідка ОСОБА_10 чи то погроз від свідка у цій справі не встановлено і стороною захисту не надано.

Відтак, колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення подій, які були предметом судового розгляду, крім того, що кримінальні правопорушення вчинені і обвинувачений ОСОБА_8 винен у їх вчиненні.

Натомість версія, наведена обвинуваченим на свій захист, є неспроможною та повністю спростовується сукупністю здобутих у справі беззаперечних доказів і є нічим іншим як намаганням обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, в тому числі і особливо тяжкого.

У своїх апеляційних скаргах сторона захисту стверджувала про те, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду було порушено право на захист обвинуваченого, про що апелянти наводили ряд доводів.

Перевіряючи такі аргументи захисту колегія суддів виходить з такого.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Статтею 7 КПК визначено загальні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на захист (п.13 ч.1 зазначеної норми).

Забезпечення права на захист це правове положення, згідно з яким посадові особи, які здійснюють кримінальне провадження, зобов`язані забезпечити підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, виправданому сукупність процесуальних прав, завдяки яким вони отримують можливість захищатися передбаченими законом способами від підозри чи обвинувачення.

У цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції установив, що під час досудового розслідування захист ОСОБА_8 здійснював захисник ОСОБА_11 . Зокрема захисника ОСОБА_11 було залучено до участі в якості захисника підозрюваного ОСОБА_8 постановою слідчого від 06 січня 2023 року. При цьому в постанові слідчого зазначено про те, що ОСОБА_8 самостійно обрав собі захисника ОСОБА_11 , який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №586.

Що стосується доводів захисту про те, що на копії угоди про надання послуг адвоката стоїть не підпис ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає, що слідчий не вправі перевіряти правильність складання угоди та автентичність (справжність) наявних на ній підписів. Подальші узгоджені дії і поведінка ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_11 не викликали у слідчого сумніву щодо добровільної взаємної співпраці захисника і на той час підозрюваного ОСОБА_8 . Відтак ОСОБА_11 був допущений до участі у справі шляхом винесення про це відповідного процесуального рішення слідчим і такий захисник брав участь під час досудового розслідування за відсутності будь-яких заперечень на це з боку ОСОБА_8 .

Захист також стверджував про те, що обвинувачений не укладав угоди із адвокатом ОСОБА_11 , а із копії угоди про надання послуг встановлено, що ця угода датована 03.01.2023 року, тобто за день до подій злочинів.

Надаючи оцінку таким запереченням захисту колегія суддів виходить з того, що, користуючись протягом усього досудового розслідування послугами захисника ОСОБА_11 , ОСОБА_8 на якість юридичних послуг не скаржився, заяв про призначення йому іншого захисника не подавав, на дії адвоката ОСОБА_11 не скаржився, від послуг останнього не відмовлявся, а відмовився від його послуг лише 13.06.2023 року, тобто вже під час перебування справи в суді першої інстанції, і то з підстав відсутності грошових коштів на оплату послуг адвоката, а також відсутності зустрічей із захисником. Жодних скарг на те, що захисник ОСОБА_11 неналежним чином надавав йому правничу допомогу під час досудового розслідування, ОСОБА_8 не заявляв, зазначивши при цьому, що претензій особистого характеру до захисника він не має.

Та обставина, що на наданій стороною захисту копії угоди із захисником датою її укладення зазначено 03.01.2023 року, може мати ознаки виключно технічної описки. Проте, у будь-якому випадку, колегія суддів вважає, що наявність певних недоліків при оформленні вступу захисника до участі у цій справі автоматично не свідчить про незаконність участі захисника ОСОБА_11 у цій справі і наведені стороною захисту в цій частині доводи у будь-якому випадку не спростовують тієї обставини, що під час досудового розслідування захист ОСОБА_8 здійснювався особою, яка за законом має на це право професійним адвокатом ОСОБА_11 , відомості про якого внесено до Єдиного реєстру адвокатів України і який діяв на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №586 від 21.12.2006 року. При цьому відсутність з боку ОСОБА_8 жодних заперечень щодо участі у справі саме захисника ОСОБА_11 , а так само скарг на неналежний захист, дає колегії суддів підстави вважати, що участь захисника ОСОБА_11 у справі відповідала інтересам ОСОБА_8 і під час досудового розслідування йому було забезпечено належний правовий захист.

Сама по собі надана стороною захисту копія протоколу про роз`яснення права на захист від 06.01.2023 року, в якому зазначено про те, що ОСОБА_8 виявив бажання користуватися правовою допомогою безоплатного адвоката, не спростовує тієї обставини, що право на захист ОСОБА_8 не було порушено. Адже після роз`яснення ОСОБА_8 права на захист він продовжував користуватися послугами захисника ОСОБА_11 за узгодженням із ним і будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що обвинувачений, стверджуючи про порушення його права на захист як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, не посилався на те, що саме через участь захисника ОСОБА_11 він був позбавлений можливості належним чином захищатися від пред`явленої підозри, і що участь саме цього захисника істотним негативним чином позначилась на реалізації ним свого права на ефективний захист. Обвинувачений формально заперечував виключно обставини вступу захисника ОСОБА_11 до участі у справі і оформлення його повноважень, що не може бути розцінено як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке призвело як до порушення права на захист ОСОБА_8 , так і до незаконності ухваленого щодо нього судового рішення в цілому.

За встановлених і зазначених вище обставин, а також з огляду на поведінку та позицію самого ОСОБА_8 під час досудового розслідування, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційних скаргах доводи захисту не дають достатніх підстав констатувати, що у цьому провадженні право на захист ОСОБА_8 було порушено чи обмежено.

Наведені недоліки документального оформлення вступу у справу захисника ОСОБА_11 не можуть позначитись на допустимості доказів обвинувачення винуватості ОСОБА_8 , оскільки такі недоліки мали місце не з вини слідчого чи прокурора, а відтак не можуть бути підставою для висновку про порушення права підозрюваного на захист із наступним звільненням його від кримінальної відповідальності.

Сторона захисту також стверджувала про те, що обвинувачений не був обізнаний про те, на якій підставі захисник ОСОБА_11 брав участь у справі в якості захисника. Обвинувачений вважав, що захисник був призначений центром для надання безоплатної правової допомоги.

Однак колегія суддів вважає такі твердження захисту безпідставними. При цьому судова колегія виходить з того, що в судовому засіданні від 13.06.2023 року обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на відсутність грошових коштів на оплату послуг адвоката ОСОБА_11 , звернувся до суду з клопотанням про призначення йому безоплатного захисника, відмовившись від захисника ОСОБА_11 . Захисник ОСОБА_11 в судовому засіданні в свою чергу підтвердив, що він здійснює захист обвинуваченого за договором та обвинувачений не оплачує його послуги. Зазначене свідчить про те, що обвинувачений був достовірно обізнаний про те, на якій підставі захисник ОСОБА_11 брав участь у справі в якості його захисника до 13.06.2023 року.

Що стосується аргументів скарги захисника про те, що суд першої інстанції не перевірив повноваження адвоката ОСОБА_11 і допустив цього адвоката до участі у справі, то колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, отримавши обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , у відповідності до ст.314 КПК призначив підготовче судове засідання, в яке викликав учасників судового провадження. При цьому адвокат ОСОБА_11 був викликаний в судове засідання, оскільки він здійснював захист ОСОБА_8 під час досудового розслідування.

Матеріали провадження дійсно свідчать про те, що суд першої інстанції в судовому засіданні не перевірив повноваження адвоката ОСОБА_11 . Разом із тим, колегія суддів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 жодних заперечень щодо участі в судовому засіданні саме захисника ОСОБА_11 не висловлював і не зазначав про те, що адвокат ОСОБА_11 не є його захисником.

Більш того, колегія суддів зазначає, що захисник ОСОБА_11 взяв участь лише у трьох судових засіданнях, під час яких було продовжено строк тримання обвинуваченого під вартою, проти чого до речі активно заперечував захисник ОСОБА_11 , та призначено судовий розгляд. При цьому жодний доказ за участю захисника ОСОБА_11 судом не досліджувався. В подальшому в судовому засіданні від 13.06.2023 року обвинувачений відмовився від послуг адвоката ОСОБА_11 та, посилаючись на відсутність коштів, просив призначити йому захисника для здійснення захисту за призначенням. Відповідне клопотання обвинуваченого було задоволено судом та ОСОБА_8 на першу його вимогу було призначено адвоката за призначенням.

Відтак підстав вважати, що участь захисника ОСОБА_11 у цих трьох судових засіданнях, під час яких жоден доказ не був досліджений судом, якимось чином погіршила становище ОСОБА_8 і тим самим порушило право останнього на захист, колегія суддів не вбачає.

Отже підсумовуючи викладене, колегія суддів, усупереч доводам апелянтів, вважає, що жодних очевидних та об`єктивних даних, які б могли призвести до істотного обмеження прав ОСОБА_8 , передбачених ч.3 ст.6 Конвенції, ст.59 Конституції України, ст.20, частинами 3, 4 ст.42 КПК, у матеріалах справи немає. Порушень права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист під час досудового розслідування та на стадії судового розгляду колегією суддів не встановлено. З цих же міркувань колегія суддів не встановила підстав вважати недопустимими докази, які були зібрані під час досудового розслідування, як на тому наполягав захист в апеляційних скаргах.

Поряд із цим колегія суддів також враховує, що ні сам обвинувачений, ні його захисник не ставили питання про виклик адвоката ОСОБА_11 з метою з`ясування обставин його вступу до участі у справі щодо ОСОБА_8 . Ба більше, відповідно до п.2 ч.2 ст.65 КПК адвокати не можуть бути допитані як свідки про відомості, які становлять адвокатську таємницю. Між тим, сам факт того, що особа звернулася до адвоката за допомогою, включаючи питання, з якими вона зверталася, відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» становить адвокатську таємницю. Відтак колегія суддів при вирішенні доводів апеляційних скарг про порушення права на захист обвинуваченого виходила із встановлених у цьому провадженні обставин, які, як зазначалося вище, не дали підстав для висновку про те, що у цьому кримінальному провадженні мало місце порушення права ОСОБА_8 на захист.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невиконання органом досудового розслідування вимог ст.290 КПК, то з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції їх ретельно перевірив та правильно визнав необґрунтованими.

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до протоколів від 28.03.2023 року та від 23.05.2023 року про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування ОСОБА_8 та його захиснику ОСОБА_11 було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, з якими вони ознайомилися в повному обсязі, при цьому жодних заяв чи клопотань не заявляли. І колегія суддів, як і суд першої інстанції, усупереч доводам захисника, вважає, що ці протоколи є належним підтвердженням факту надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування.

Посилання захисника у скарзі на ту обставину, що час, зазначений в протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 28.03.2023 року, не збігається з часом, в який слідчий відвідував слідчий ізолятор, за жодних обставин не спростовує того факту, що ОСОБА_8 було надано доступ до відповідних матеріалів. Адже допитаний в якості свідка слідчий ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердив факт надання ним ОСОБА_8 доступу до матеріалів досудового розслідування. При цьому слідчий зауважив, що у приміщенні слідчого ізолятора у нього була відсутня технічна можливість зафіксувати точний час ознайомлення ОСОБА_8 з матеріалами досудового розслідування через відсутність у нього при собі засобів зв`язку та годинника. Через зазначені обставини час ознайомлення ОСОБА_8 з матеріалами досудового розслідування був зазначений ним в протоколі після виходу з приміщення слідчого ізолятора. При цьому колегія суддів, як і суд першої інстанції не вбачає жодних підстав сумніватися у достовірності показів цього свідка.

Колегія суддів зазначає, що сам по собі час, в який ОСОБА_8 було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, чи то о 14 годині, чи то о 15 годині тощо, істотного значення не має. Адже відповідно до приписів ч.9 ст.290 КПК має бути підтверджений саме факт надання стороні доступу до матеріалів досудового розслідування, що у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення було виконано. Відтак суд першої інстанції слушно зазначив про те, що зазначення в протоколі про вчинення відповідної процесуальної дії приблизного часу не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і не ставить під сумнів дійсність цієї дії.

При цьому та обставина, що 28.03.2023 року, тобто в день надання ОСОБА_8 доступу до матеріалів досудового розслідування, слідчий в дійсності мав побачення із ОСОБА_8 , підтверджується відповіддю начальника ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Посилання захисника у скарзі на хронологію проведених слідчим 28.03.2023 року слідчих дій та час їх проведення, що зазначений в реєстрі матеріалів досудового розслідування, не дають колегії суддів підстав вважати, що в дійсності ОСОБА_8 не були відкриті матеріали досудового розслідування чи що таке відкриття об`єктивно було неможливим.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_8 протягом липня-серпня 2024 року був ознайомлений з усіма матеріалами кримінального провадження. Вирок у даній справі щодо ОСОБА_8 був ухвалений судом 06 травня 2025 року, тобто обвинувачений мав більш ніж достатньо часу для належної підготовки до захисту та корегування лінії захисту.

В апеляційній скарзі захисник також стверджувала про те, що слідчому не надавався дозвіл на використання технічних засобів під час побачень із ОСОБА_8 , що, на переконання захисту, свідчить про не відкриття підозрюваному відео та аудіо матеріалів та підтверджує недотримання органом досудового розслідування вимог ст.290 КПК.

З приводу таких аргументів захисника колегія суддів зазначає, що виходячи зі змісту ст.290 КПК на орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам майбутнього судового розгляду право безперешкодно реалізувати можливість ознайомитися із матеріалами досудового розслідування (на їх вимогу), однак він не зобов`язаний здійснювати таке ознайомлення в обов`язковому порядку за відсутності відповідної ініціативи сторони.

Як було засвідчено вище ОСОБА_8 було відкрито матеріали досудового розслідування. Водночас ОСОБА_8 не клопотав про забезпечення технічної можливості для відтворення наявних у сторони обвинувачення відео, аудіо - записів. При цьому неознайомлення ОСОБА_8 з указаними записами не тягне за собою автоматичного визнання таких доказів недопустимими і не свідчить про порушення вимог ст.290 КПК.

Більш того, це право було реалізовано ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції шляхом безпосереднього дослідження судом в судових засіданнях відео, аудіо матеріалів, наданих стороною обвинувачення та обвинувачений мав можливість висловити свої аргументи чи заперечення щодо цих доказів в разі їх наявності.

Що стосується аргументів захисника про те, що ОСОБА_8 з трьома томами справи ознайомився впродовж 14 хвилин, то колегія суддів зазначає, що, по-перше, виходячи зі змісту протоколу про надання доступу до матеріалів (додатковим матеріалам) досудового розслідування від 28.03.2023 року ОСОБА_8 знайомився із наданими йому матеріалами кримінального провадження не 14, а 24 хвилини. А, по-друге, особа, якій надається доступ до матеріалів досудового розслідування, самостійно визнає час, який є необхідним і достатнім для ознайомлення з наданими матеріалами. Протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 28.03.2023 року не містить клопотань ОСОБА_8 про надання йому додаткового часу на ознайомлення з матеріалами провадження, а відтак він вважав такого часу достатнім для реалізації свого права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту про те, що на протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 28.03.2023 року, розписці про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування стоїть підпис, який не належить ОСОБА_8 , колегія суддів виходить з такого.

Із наявних у матеріалах кримінального провадження зразків підпису обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що його підпис з графічної точки зору та структури є доволі складним, що, на переконання колегії суддів, безумовно утруднює його відтворення іншою особою. Колегія суддів, перевіривши зміст протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 28.03.2023 року, розписки про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, вважає, що наявні в них підписи не відрізняються від підпису ОСОБА_8 . Співставлення підпису ОСОБА_8 з підписами на зазначених вище документах не дає колегії суддів підстав вважати, що ці підписи очевидно виконані іншою особою.

Крім того, встановлено, що ні під час підготовчого судового засідання, ні на початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не заявляв суду про те, що йому не були вручені копія обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Під час підготовчого судового засідання обвинувачений не заперечував проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта. В судовому засіданні від 20.07.2025 року прокурором було оголошено обвинувальний акт, при цьому суд роз`яснив ОСОБА_8 пред`явлене обвинувачення і останньому воно було зрозуміле.

Сторона захисту як під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду заявляла клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи з метою встановлення чи виконано ОСОБА_8 чи іншою особою підписи у розписці про отримання копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування; протоколі про надання доступу до матеріалів (додатковим матеріалам) досудового розслідування; у протоколі обшуку від 05.01.2023 року.

Втім, встановлено, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м.Мелітополь та м.Запоріжжя) ТУ ДБР у м.Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0007232 від 06.11.2024 року за ч.1 ст.366 КК за заявою ОСОБА_8 щодо можливого підроблення процесуальних документів у межах кримінального провадження №0000013.

Апеляційним судом було з`ясовано, що станом на липень 2025 року остаточне рішення у даному кримінальному провадженні не прийнято, проводиться комплекс необхідних слідчих дій. При цьому апеляційний суд з огляду на недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування не вправі витребувати відповідні матеріали кримінального провадження для вивчення.

Між тим, на переконання колегії суддів, такі обставини, виходячи із наявних у справі даних, не перешкодили суду ухвалити щодо ОСОБА_8 законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому колегія суддів зазначає, що клопотання захисту про призначення судової почеркознавчої експертизи було розглянуто судом першої інстанції у визначеному процесуальним законом порядку та за результатом такого розгляду винесено вмотивовану ухвалу, в якій наведені підстави відмови в задоволенні цього клопотання, з якими погоджується і колегія суддів.

Отже підсумовуючи викладене, колегія суддів, з огляду на зазначені вище обставини вважає, що в даному випадку відсутні істотні порушення вимог ст.290 КПК в аспекті ст.412 цього Кодексу, які б автоматично зумовлювали визнання доказів недопустимими, а доводи захисту про протилежне є необґрунтованими.

В своїй апеляційній скарзі захисник також виходила з того, що покази допитаного свідка ОСОБА_16 підтверджують ту обставину, що вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_8 від 28.03.2023 року було здійснено за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою, як і подальший допит ОСОБА_8 .

З приводу таких аргументів захисника колегія суддів зазначає, що глава 22 КПК не містить будь-яких застережень про необхідність залучення захисника при здійсненні повідомлення особі про підозру чи про зміну раніше повідомленої підозри. А позасудові свідчення ОСОБА_8 суд першої інстанції не використовував при обґрунтуванні свого рішення про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Більш того, захисник не зазначила, яким чином наведені нею обставини позначилися на доведеності винуватості ОСОБА_8 або ж на допустимості наданих стороною обвинувачення доказів.

В своїх апеляційних скаргах захист також посилався на те, що під час судового розгляду не була допитана свідок ОСОБА_10 , яка була допитана під час досудового розслідування в порядку ст.225 КПК, особу якої не було встановлено. Проте покази цього свідка та докази, отримані за її участі, було покладено в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 .

З приводу таких заперечень колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження через наявність обґрунтованих підстав вважати, що існують обставини, які можуть унеможливити допит свідка ОСОБА_10 , обґрунтування яких детально наведено в ухвалі слідчого судді від 06 січня 2023 року, слідчий в порядку ст.225 КПК звернувся до слідчого судді з клопотанням про допит свідка ОСОБА_10 під час досудового розслідування в судовому засіданні.

Вказане клопотання слідчого було задоволено ухвалою слідчого судді від 06 січня 2023 року та свідка було допитано слідчим суддею. При цьому такий допит свідка ОСОБА_10 відбувся за участі підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , яким було надано повну можливість допитати свідка і з`ясувати у неї ті чи інші обставини. Журнал судового засідання, в якому такий допит відбувся, а також диск з аудіо та відео записом судового засідання, були долучені до матеріалів кримінального провадження та були досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом неодноразово вживались усі необхідні заходи для виклику та допиту свідка ОСОБА_10 , в тому числі і шляхом застосування до неї примусового приводу. Проте через відсутність свідка за місцем проживання та за відсутності даних про її місце перебування зазначений свідок не була допитана під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Разом із тим, колегія суддів виходить з того, що відповідно до вимог ст.352 КПК слідча суддя перед допитом свідка ОСОБА_10 встановила відомості про її особу, і жодних заперечень щодо особи свідка від сторін не надійшло, з`ясувала стосунки з підозрюваним, чи не відмовляється свідок від надання показань у зв`язку з тим, що підозрюваний є її співмешканцем, попередила про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та свідок була приведена до присяги. Такий допит свідка відбувся в присутності сторони захисту, яка повною мірою реалізувала своє право на допит зазначеного свідка. Крім того, право суду обґрунтовувати свої висновки на показаннях, отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, прямо передбачена ч.4 ст.95 КПК.

Відсутність у свідка ОСОБА_10 паспорта та свідоцтва про народження, на чому акцентувала увагу сторона захисту в апеляційних скаргах, з огляду на ч.2 ст.65 КПК не є перешкодою у її допиті в якості свідка. У зв`язку з тим, що ОСОБА_10 були відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, вона обґрунтовано була допитана в якості свідка в порядку ст.225 КПК, під час якого слідчим суддею було встановлено її особу.

Більш того, у свідка ОСОБА_10 під час допиту в порядку ст.225 КПК було з`ясовано характер її відносин із підозрюваним ОСОБА_8 , на що вона повідомила, що ОСОБА_8 є її співмешканцем, проти чого не заперечував і сам ОСОБА_8 . Крім того, під час судового розгляду ОСОБА_8 також не заперечував тієї обставини, що саме ОСОБА_10 є його співмешканкою і що саме вона в день подій 04.01.2023 року перебувала разом із ним.

Відтак наведені в цій частині доводи сторони захисту не дають колегії суддів підстав вважати, що в порядку ст.225 КПК була допитана не свідок ОСОБА_10 , яка була очевидцем подій вчинених злочинів, а інша стороння особа.

З цих же підстав колегія суддів, як і суд першої інстанції, не встановила достатніх підстав для дослідження протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 05.01.2023 року, відеозапису до протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 05.01.2023 року в частині встановлення анкетних даних особи; копії довідки на особу ОСОБА_10 . Посилання в апеляційних скаргах на недослідження судом першої інстанції зазначених матеріалів колегія суддів вважає такими, що не ставлять під сумнів законність ухваленого судом рішення.

Погоджується колегія суддів і з оцінкою протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , наданою судом першої інстанції.

Так, показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Таким чином, заборона використання позасудових показань для обґрунтування судового рішення, що міститься в другому реченні ч.4 ст.95 КПК не поширюється на випадки, коли ці показання отримуються слідчим чи прокурором під час інших слідчих дій, зокрема, під час слідчого експерименту.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що цю процесуальну дію проведено за правилами, передбаченими ст.240 КПК, а її результат зафіксовано з дотриманням вимог статей 104, 105 указаного Кодексу. Не встановив суд і підстав вважати, що слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_10 проведений у формі, яка не містить ознак відтворення дій і обставин події, і що він полягав виключно в проголошенні свідком показань.

При цьому суд слушно зауважив, що протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 повністю узгоджується із її показами, наданими в порядку ст.225 КПК, а також з протоколом негласної слідчої (розшукової) дії аудіо,- відеоконтроль особи від 23.03.2023 року та правомірно поклав ці докази в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 .

За наведених обставин колегія суддів вважає, що та обставина, що свідок ОСОБА_10 не була допитана під час судового розгляду, не вплинула на повноту з`ясування усіх істотних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та не перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В апеляційних скаргах сторона захисту також посилалась на те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання захисту про надання тимчасового доступу до речей та документів, які перебувають у володінні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме про вхідні та вихідні дзвінки за номером мобільного телефону ОСОБА_8 тощо, оскільки лише таким способом можливо було перевірити факт застосування до ОСОБА_8 недозволених методів ведення слідства та його незаконного утримання у відділі поліції.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що матеріали кримінального провадження свідчать про те, що вказане клопотання було належним чином розглянуто судом першої інстанції, і за результатами розгляду було постановлено ухвалу, в якій наведено достатні мотиви, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання. Зокрема суд зазначив, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м.Мелітополь та м.Запоріжжя) ТУ ДБР у м.Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006953 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК за заявою ОСОБА_8 , в рамках якого і мають бути встановлені обставини, зазначені ОСОБА_8 .

На переконання колегії суддів відмова судом у задоволенні даного клопотання за жодних обставин не може свідчити про неповноту судового розгляду, оскільки зазначене не перешкодило суду з`ясувати усі обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Більш того, колегія суддів констатує, що в основу вироку не покладено жодного доказу, який би ґрунтувався на показаннях, отриманих від ОСОБА_8 під час досудового розслідування (протокол його допиту чи слідчого експерименту за його участі, тощо). Суд у вироку не послався на жодний доказ, віднайдений слідчим завдяки показам ОСОБА_8 .

Що стосується доводів обвинуваченого у скарзі про те, що суд, не дочекавшись результатів розслідування кримінальних проваджень за його заявами за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366 КК та ч.2 ст.365 КК, ухвалив щодо нього вирок, то колегія суддів зазначає, що суд проводить судовий розгляд на підставі наданих йому доказів і не пов`язаний з результатами розслідувань інших кримінальних проваджень. Крім того, невиправдано тривале очікування судом результатів розслідування вказаних кримінальних проваджень з огляду на те, що обвинувачений утримується під вартою, призвело б до порушення такої загальної засади кримінального провадження, як розумні строки (ст.28 КПК).

Втім, у будь-якому випадку, на переконання колегії суддів, такі обставини не перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів також зважає і на ту обставину, що ОСОБА_8 із заявою про застосування до нього на стадії досудового розслідування недозволених методів слідства звернувся лише у вересні 2024 року, тобто майже через півтора року з дня надходження до суду обвинувального акта.

До заперечень апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд у вироку зазначив про здійснення розслідування лише у кримінальному провадженні за №0007232 за ч.1 ст.366 КК, в той час як за його завою здійснюється і розслідування кримінального провадження за ч.2 ст.365 КК, що нібито свідчить про формалізм з боку суду та його упередженість, колегія суддів ставиться критично. Адже саме суд першої інстанції доручив ТУ ДБР здійснити перевірку доводів ОСОБА_8 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування і саме за ініціативою суду першим слідчим відділом (з дислокацією у м.Мелітополь та м.Запоріжжя) ТУ ДБР у м.Мелітополі було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006953 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК.

Саме по собі відхилення судом першої інстанції заявлених стороною захисту клопотань не може свідчити про неповноту судового розгляду, як на тому наголошував у скарзі обвинувачений. При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що усі без винятку клопотання сторони захисту були розглянуті судом у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та за результатом такого розгляду судом постановлено вмотивовані ухвали. Відмова в задоволенні цих клопотань не перешкодила суду повно та всебічно з`ясувати усі обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Заявлені стороною захисту під час апеляційного розгляду аналогічні клопотання були розглянуті колегією суддів, яка, як і суд першої інстанції, не встановила достатніх підстав для їх задоволення.

Що стосується посилань обвинуваченого на упередженість суду, то колегія суддів не вважає їх прийнятними. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що заява ОСОБА_8 про відвід судді у відповідності до вимог ст.81 КПК була розглянута іншим суддею суду, який не установив підстав вважати упередженою головуючого суддю, про що наведено докладні мотиви у відповідній ухвалі від 01 квітня 2025 року.

Отже в контексті наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи, зазначені в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів законність цього рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченим ОСОБА_8 було також заявлено клопотання про повторне дослідження відеозаписів обшуків, проведених за місцем його проживання 05.01.2023 року та 06.01.2023 року. Таке клопотання обвинувачений обґрунтовував тим, що 06.01.2023 року в приміщенні відділу поліції співробітник поліції зняв з нього чоботи чорного кольору, забруднив їх у кров потерпілого та підкинув ці чоботи до місця його проживання, де в подальшому під час повторного обшуку їх було виявлено та вилучено.

Втім колегією суддів було відмовлено в задоволенні такого клопотання, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що чоботи, на які посилається обвинувачений, не були предметом жодного експертного дослідження та відповідно суд в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 не посилався на результати будь-якої експертизи, яка була би проведена щодо цих чоботів.

Отже за наведених обставин колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду підстав для скасування оскаржуваного вироку суду на ґрунті доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника не встановила. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час апеляційного розгляду також не встановлено.

Вирок суду є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, він в повній мірі відповідає вимогам статті 370 КПК.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника слід залишити без задоволення, а оскаржене ними судове рішення - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 06 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4