Справа № 344/7156/25
Провадження № 1-кс/344/3199/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника - адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 квітня 2025 року представник заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження.

На підставі протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 23 квітня 2025 року дану справу передано для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .

Доводи скарги.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, заявник зазначає, що у провадженні СД Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження № 0000041 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України, за заявою ОСОБА_3 .

21.06.2024 старшим дізнавачем Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, капітаном поліції ОСОБА_6 винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі відсутності події кримінальних правопорушень. Свою постанову дізнавач мотивувала тим, що не виявлено події кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України.

08.08.2024 ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/13928/24 відмовлено у скарзі на постанову про закриття кримінального провадження.

04.09.2024 ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду у справі №344/13928/24 апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скасовано та скасовано постанову дізнавача про закриття кримінального провадження.

12.11.2024 дізнавачем винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі відсутності події кримінальних правопорушень.

Свою постанову дізнавач мотивував тим, що не виявлено події кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України (аналогічно постанові про закриття від 21.06.2024).

22.11.2024 року прокурором Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_5 винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження. Винесену постанову мотивовано тим, що дізнавач не дотрималась частини п`ятої 110 Кримінального процесуального кодексу України.

09.04.2025 дізнавачем винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі відсутності ознак складу кримінальних правопорушень. Свою постанову дізнавач мотивував тим, що не виявлено ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України (аналогічно мотивувальній частині постанов про закриття від 21.06.2024 та від 12.11.2024).

Заявник вважає дану постанову про закриття кримінального провадження від 09.04.2025 незаконною та такою що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Потерпіла сторона вважає, що дізнавач не вжила всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, зробила необґрунтовані висновки, які містяться в постанові, щодо обставин, які повинні бути встановлені слідством, та завчасність висновку про відсутність в діянні складу злочину. Дізнавач фактично дублює постанову про закриття кримінального провадження від 12.11.2024 з постановою про закриття кримінального провадження від 21.06.2024, не вказується, чи було здійснено всі необхідні слідчі (розшукові) дії. У свою чергу, даним обставинам вже було надано оцінку, а саме в ухвалі Івано-Франківського апеляційного суду у справі № 344/13928/24.

Однак дізнавач у постанові про закриття кримінального провадження від 09.04.2025, всупереч наданої оцінки колегії суддів Івано-Франківського апеляційного суду, закриває кримінальне провадження із тих самих підстав, які були наведені у постанові про закриття кримінального провадження від 21.06.2024 та 12.11.2024.

Заявник вважає, що за таких обставин дізнавачем знову не було досліджено усіх обставин даного кримінального провадження, зокрема:

1. Під час досудового розслідування не було витребувано посадову інструкцію потерпілої ОСОБА_3 для з`ясування того, які саме посадові інструкції вона повинна була виконувати та чи взагалі вона була ознайомлена зі своєю посадовою інструкцією.

2. Під час досудового розслідування не було встановлено, чи потерпіла ОСОБА_3 була ознайомлена із Правилами внутрішнього трудового розпорядку та Посадовою інструкцією.

3. Під час досудового розслідування не було встановлено, чи директор школи ОСОБА_7 ознайомлювала потерпілу ОСОБА_3 із Правилами внутрішнього трудового розпорядку, Посадовою інструкцією та графіком роботи в таборі.

4. Під час ознайомлення із матеріалами справи заявнику стало відомо, що згідно із пунктами 1 та 3 наказу Івано-Франківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1 з поглибленим вивченням англійської мови від 16.05.2012 № 49 «Про створення профільного табору з поглибленим вивченням англійської мови для учнів 10-х класів», на базі школи створено профільний табір з поглибленим вивченням англійської мови для учнів 10-х класів з 28.05.2012 по 08.06.2012, а також те, що ОСОБА_3 призначено для роботи з дітьми у таборі. Потерпіла сторона звертала уваги слідства, що вищенаведений наказ не містить доручення окремим працівникам розробити графік роботи чи будь-який інший графік для залучений вчитель у створеному таборі.

5. Потерпіла сторона клопотала перед органом досудового розслідування про те, що наказ Івано-Франківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1 з поглибленим вивченням англійської мови від 16.05.2012 № 49 «Про створення профільного табору з поглибленим вивченням англійської мови для учнів 10-х класів» хоча і містить прізвище потерпілої ОСОБА_3 , однак не містить достатніх відомостей, чи останню повідомили про даний наказ 16.05.2012 або 28.05.2012 та її ознайомлення із цим наказом. Також наказ не містить обов`язку комусь із зазначених працівників створити графік чергувань у таборі. Однак дані факти орган досудового розслідування не перевіряв та не встановлював.

6. Потерпіла сторона клопотала перед органом досудового розслідування про те, що необхідно допитати свідка ОСОБА_8 про з`ясування обставин особистої неприязності до потерпілої та особистих мотивів з боку директора ліцею ОСОБА_7 (дізнавач не допитав даного свідка, однак задовольнив дане клопотання).

7. У постанові відсутні посилання на виконання вказівок прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_9 від 24.07.2021.

8. У постанові відсутні посилання на виконання вказівок прокурора Окружної прокуратури міста Івано- ОСОБА_10 від 11.11.2021.

Зважаючи на викладене, заявник вважає постанову дізнавача такою, яка необґрунтована та передчасна, в якій відсутній належний аналіз здобутих доказів та мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування. У постанові не викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, не зазначено відповіді на порушені нею питання та обставини, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття. Тому досудове розслідування за заявою потерпілої необхідно провести повно та всебічно у відповідності до вимог кримінального процесуального закону України. Формальний підхід до перевірки доводів є неприпустимим, а досудове розслідування має своєю метою досягнення ефективності шляхом проведення визначених главою 20 Кримінального процесуального кодексу України слідчих (розшукових) дій

Також постанова про закриття кримінального провадження не відповідає нормам кримінального процесуального законодавства, оскільки чітко не містить відомостей, відносно чого закрите кримінальне провадження, а носить неконкретизований, узагальнюючий характер (загальне формулювання).

Закриття кримінального провадження за відсутністю конкретного складу кримінального правопорушення можливе лише відносно певних осіб, а дізнавач зазначила лише про відсутність ознак складу кримінального правопорушення, проте, в діях яких осіб та який саме склад кримінального правопорушення відсутній, не вказала.

У постанові про закриття кримінального провадження дізнавачем не наведено належних і достатніх мотивів ухвалення процесуального рішення, а саме, не встановлені обставини, які дозволяють прийти до висновку, що в діях осіб, зокрема і директора школи відсутній склад правопорушення за ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України, не вказані підстави для прийняття такого рішення та не наведені фактичні дані, які підтверджують обґрунтованість таких висновків органу досудового розслідування.

За таких обставин заявник просить скасувати постанову старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_6 від 09 квітня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0000041 від 13 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України.

Доводи заперечень на скаргу.

28 квітня 2025 року прокурором Окружної прокуратури міста Івано-Франківська подано до суду заперечення на скаргу, в якій просить у задоволенні скарги відмовити, виходячи з наступного.

Прокурор вказує, що дізнавачем у кримінальному провадженні №0000041 від 13 травня 2014 року вжито всіх можливих заходів для проведення всебічного, повного та неупередженого розслідування і перевірки обставин, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Постанова дізнавача від 09 квітня 2025 року містить виклад ключових етапів досудового розслідування, детальний опис усіх елементів складу кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню. Висновки, викладені у постанові, відповідають фактичним обставинам справи, встановленим за наявними в провадженні матеріалами, зокрема в ньому детально викладено зміст матеріалів, які стали підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, описано проведені слідчі дії та встановлені дізнавачем обставини кримінального провадження, здійснено ґрунтовний аналіз отриманої інформації, а також наведено відповідні й достатні мотиви прийняття такої постанови та їх обґрунтування, за яких дізнавач встановив відсутність складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України, і дійшов правильного висновку, що об`єктивно встановлені під час досудового розслідування обставини виключають провадження у справі й обумовлюють її закриття.

Постанова дізнавача є належним чином вмотивованою, містить послідовний та деталізований виклад обставин, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а також мотиви, якими керувався дізнавач під час її винесення, які є логічними, зрозумілими та релевантними встановленим обставинам.

Досудовим розслідуванням проведено повний та вичерпний перелік слідчих дій, які необхідні для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, дізнавачем було проведено всі можливі та необхідні слідчі дії, а встановленим під час досудового розслідування обставинам - дана відповідна правова оцінка.

У рішенні Івано-Франківського апеляційного суду від 04.09.2024 справа №344/13928/24 зазначено, що у цій справі певна подія з окремими правовими наслідками мала місце. Потерпілу ОСОБА_3 наказом керівника школи було звільнено з посади вчителя.

Івано-Франківським апеляційним судом не констатовано, що звільнення ОСОБА_3 є подією кримінального правопорушення, оскільки судове рішення Івано-Франківського міського суду про її звільнення від 19 листопада 2013 року справа № 0907/12832/2012 набрало законної сили, відтак звільнення ОСОБА_3 було законним. Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 19 листопада 2013 року встановлено, що ОСОБА_3 правомірно, у відповідності до вимог положень КЗпП України, звільнено з роботи за порушення трудової дисципліни.

Дефініції «подія» і «подія кримінального правопорушення» мають різне правове значення.

Термін «подія», згідно тлумачного словника з української мови це - те, що відбувалося або відбулося, сталося; явище, факт суспільного або особистогожиття.

Під терміном «подія кримінального правопорушення» розуміється суспільно-небезпечне діяння, за яке передбачена кримінальна відповідальність.

Крім того, Івано-Франківським апеляційним судом жодних порушень з боку дізнавача під час проведення досудового розслідування не встановлено, зокрема і щодо неповноти проведення слідчих дій, тільки констатовано, що дізнавачем дається оцінка відсутності окремих ознак складу злочинів у цій справі, що вступає в істотну суперечність з його висновком про відсутність події кримінальних правопорушень, що і було виправлено дізнавачем у постанові від 09 квітня 2025 року.

Щодо пунктів 1, 2, 3, скарги зазначаю, що посадова інструкція ОСОБА_3 та правила внутрішнього трудового розпорядку, згідно інформації Ліцею №1 Івано-Франківської міської ради від 30.07.2023, знищена за минуванням терміну зберігання (том 6 ст.164), відтак витребувати її не було можливості, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_7 від 10.11.2023 (том 6 ст. 206) встановлено, що оскільки минуло багато часу, остання не пам`ятає, чи ознайомлювала ОСОБА_3 з її посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку. У протоколі додаткового допиту потерпілої ОСОБА_3 від 28.12.2023 (том 6 ст. 208) встановлено, що вона працювала в ЗОШ № 1 тривалий час (у скарзі зазначено, що з 1994 року) і на запитання дізнавача:«Які посадові обов`язки Ви повинні були виконувати?» ОСОБА_3 відповіла: «Викладати російську мову та літературу, виконувати обов`язки класного керівника та ведення гуртків», що свідчить про обізнаність ОСОБА_3 зі своїми посадовими обов`язками. Крім того, ОСОБА_3 під час додаткового допиту потерпілої додано копію наказу від 30.08.2011 «Про навчальне навантаження педагогічних працівників на 2011-2012 н.р.», де вказано її навчальне навантаження (том 6 ст. 210) та копію Правил внутрішнього розпорядку Івано-Франківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1, де на ст. 213 тому 6 у пункті 5 почерком ОСОБА_3 зазначено її робоче навантаження впродовж навчального року 12 год та під час канікул, що не збігаються з відпусткою (літом) 8 год. У протоколі додаткового допиту потерпілої ОСОБА_3 від 17.08.2015 (том 3 ст. 7 абзац 2) ОСОБА_3 сама вказує свій графік роботи на 2011-2012 роки.

Досудовим розслідуванням встановлено, що посадова інструкція ОСОБА_3 та Правила внутрішнього розпорядку Івано-Франківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1 відсутні у зв`язку з минуванням строків їх зберігання у Ліцеї №1 Івано-Франківської міської ради. Встановлення та перевірка правильності строків зберігання внутрішніх документів Ліцею №1 Івано-Франківської міської ради не є компетенцією органу досудового розслідування та предметом кримінального правопорушення.

Крім того, Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області неодноразово проводились перевірки законності дій директора школи ОСОБА_7 за зверненнями ОСОБА_3 , зокрема, під час проведення перевірки школи 12-17 травня 2016 року у присутності ОСОБА_3 директором школи ОСОБА_7 надано завірену копію Акту від 15.06.2015 № 1 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» (у якому зазначено документи, на які посилається скаржник у пункті 3 скарги) і порушень строків зберігання внутрішніх документів у школі №1 Управлінням не було виявлено.

З приводу цього питання ОСОБА_3 має можливість звернутись із скаргою до Департаменту освіти та науки Івано-Франківської ОВА чи у порядку цивільного судочинства.

Крім того, оскаржуючи своє звільнення в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області 19.11.2013 справа № 0907/12832/2012 (том 6 ст.137), ОСОБА_3 не посилалась на те, що її не ознайомлено з посадовою інструкцією та Правилами внутрішнього розпорядку Івано-Франківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1.Також, у своїй апеляційній скарзі на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.11.2013 справа № 0907/12832/2012 ОСОБА_3 посилалась на свій графік роботи за 2012 рік (том 6 ст. 145 абзац 2), що також свідчить про її обізнаність з графіком трудового розпорядку.

Щодо пункту 4 скарги прокурор зазначає, що вказані обставини не мають відношення для проведення досудового розслідування, наявність чи відсутність будь-якого доручення працівникам щодо розроблення графіку роботи школи не має відношення до звільнення ОСОБА_3 . При проведенні досудового розслідування слідчий, дізнавач чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.

Щодо пункту 5, скарги зазначаю, що наказ № 49 Івано-Франківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим навчанням англійської мови № І від 16.05.2012 року «Про створення профільного табору з поглибленим вивченням англійської мови для учнів 10-х класів», у якому зазначено прізвище ОСОБА_3 не містить усіх необхідних реквізитів, а саме підпису заступника директора із виховної роботи ОСОБА_11 , тому не є офіційним документом (том 6 ст. 53), крім того, в рішенні від 19 листопада 2013 року справа 0907/12832/2012 суд не посилається на наказ № 49 та не оцінює його як доказ, відповідно ці обставини не мають значення для досудового розслідування, оскільки, згідно режиму роботи в канікулярний період, якщо канікулярний час не збігається з відпусткою педагогічного працівника, то цей період вважається його робочим часом. Згідно з пунктом 25 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку № 455 у цей період керівник закладу освіти залучає педагогічних працівників до педагогічної та організаційної роботи в межах часу, який не перевищує їх навчального навантаження до початку канікул. Організація роботи працівників навчальних закладів здійснюється згідно з планом роботи в канікулярний період.

Згідно представленого листка непрацездатності з 28.05.2012 по 05.06.2012 ОСОБА_3 перебувала у тимчасовій непрацездатності і повинна була стати до роботи з 06.06.2012. У табелі обліку використання робочого часу 06.06.2012 та 07.06.2012 ОСОБА_3 проставлено прогули. В школі складено акт про відсутність ОСОБА_3 на робочому місці від 08.06.2012 №1 за підписом заступників директора про те, що після перебування на лікарняному ОСОБА_3 мала приступити до виконання своїх обов`язків 06.06.2012, а з`явилась у школі 08.06.2012 о 09.00 год. Також складено акт від 08.06.2012 №2 про те, що ОСОБА_3 відмовилась працювати у пришкільному таборі та ознайомитись з графіком своєї роботи на червень.

У протоколі додаткового допиту потерпілого від 28.12.2023 ОСОБА_3 зазначила, що її навчальне навантаження у 2011-2012 роках становило 12 год, а про канікулярне навантаження їй нічого не було відомо. До тверджень ОСОБА_3 про канікулярне навантаження слід ставитись критично, оскільки вона є педагогом із багаторічним стажем (у ЗОШ № 1 із січня 1994 року) і їй достеменно були відомі положення п. 25 Типових правил внутрішнього розпорядку для працівників державних навчально-виховних закладів України № 455 від 20.12.1993, затверджених наказом МОУ від 20.12.1993, а саме, що під час канікул, що не збігаються з черговою відпусткою, керівник закладу освіти залучає педагогічних працівників до педагогічної та організаційної роботи в межах часу, що не перевищує їх навчального навантаження до початку канікул. Крім того, сама ОСОБА_3 до протоколу додаткового допиту потерпілого від 28.12.2023 додала копію наказу від 30.08.2011 на 1 арк., де зазначено її навчальне навантаження у 2011-2012 роках, що становить 12 год та копію Правил внутрішнього розпорядку Івано-Франківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1, затверджених 14.12.2010, на 3 арк, де у п. 5 розділу 5 зазначено, що під час канікул, що не збігаються з черговою відпусткою, керівник закладу освіти залучає педагогічних працівників до педагогічної та організаційної роботи в межах часу, що не перевищує їх навчального навантаження до початку канікул, що підтверджує обізнаність ОСОБА_3 із своїм канікулярним навантаженням.

Отже, відповідно до вище вказаних документів, робоче навантаження ОСОБА_3 під час канікул (канікулярне навантаження), що не збігаються з черговою відпусткою, мало становити 12 год, оскільки її навчальне навантаження у 2011-2012 роках становило 12 год.

Робочі дні понеділок, вівторок, середа, четвер, п`ятниця (якщо наказом директора не вказано конкретні дні виходу на роботу).

Тому твердження ОСОБА_3 про те, що вона не вийшла на роботу 06.06.2012 та 07.06.2012, бо це була середа і четвер, а під час навчального року вона не працювала у ці дні, а працювала тільки у вівторок і п`ятницю, підлягає критичній оцінці, оскільки під час канікулярного навантаження робочими є всі дні тижня (якщо наказом директора не вказано конкретні дні виходу на роботу) крім суботи та неділі.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила 2 дні прогулу, оскільки незалежно від існування будь-яких наказів 06.06.2012 та 07.06.2012 були її робочі дні.

Канікулярне навантаження не є суттєвими змінами умов праці, тому директор школи не повинен був повідомляти ОСОБА_3 , крім того, згідно протоколу додаткового допиту свідка ОСОБА_7 від 10.11.2023, зазначено, що педагогічне навантаження вчителів затверджується тарифікацією на 05.09 щорічно до 05.09 наступного календарного року. Тобто якщо ОСОБА_3 було відомо, що її навчальне навантаження у 2011-2012 роках становило 12 год, то вона усвідомлювала, що канікулярне навантаження також становить 12 годин. Наказу № 49 дізнавачем надано оцінку у постанові про закриття від 09.04.2025.

Щодо пункту 6, скарги, дізнавачем СД Франківського РУП ГУНП в області вчинено всі дії щодо можливості допиту свідка ОСОБА_8 , у матеріалах справи (том 7 ст.137) наявні повістки про виклик свідка ОСОБА_8 , а також рапорт про те, що у телефонному режимі за номером свідок ОСОБА_8 повідомила дізнавачу, що їй нічого не відомо про особисту неприязнь директора школи ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , оскільки вона працювала у їдальні школи, тому остання відмовилась прийти на слідчу дію. Тобто ОСОБА_8 зазначила, що їй не відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження № 0000041, відповідно вона не може бути свідком у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, факт особистої неприязні чи інших особистих мотивів директора школи ОСОБА_7 до ОСОБА_3 не встановлено і під час допиту всіх інших свідків у кримінальному провадженні.

Щодо пунктів 7, 8 скарги, то Кримінальним процесуальним кодексом України не встановлено вимоги посилатись у постанові про закриття кримінального провадження на виконання вказівок прокурора. Прокурор, здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, самостійно перевіряє виконання дізнавачем письмових вказівок, складення додаткового документа за результатами такої перевірки не передбачено. Крім того, всі письмові вказівки прокурорів у зазначеному кримінальному провадженні виконано у повному обсязі.

Прокурор зазначає,що відсутні приводи ставити під сумнів наявність у дізнавача СД Івано-Франківського РУП ГУНП в області повноважень щодо ухвалення рішення про закриття кримінального провадження без зазначення в резолютивній частині прізвища конкретної особи, оскільки в резолютивній частині оскаржуваної постанови чітко зазначено, що кримінальне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України.

Крім того, ОСОБА_3 скаржилась на невизначене коло осіб, а не на конкретну особу, зокрема, були скарги на дії директора школи, обох заступників директора школи, начальника відділу освіти, тому у рішенні про закриття кримінального провадження не зазначено в резолютивній частині прізвища конкретної особи.

У кримінальному провадженні № 0000041 жодній особі не було повідомлено про підозру.

За таких обставин прокурор просить у задоволенні скарги відмовити.

Позиція учасників судового провадження у судовому засіданні.

Заявник ОСОБА_3 у судовому засіданні просила скаргу задовольнити.

У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримав у повному обсязі на підставах, викладених у скарзі, просив скаргу задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив у задоволенні скарги відмовити, пояснив, що в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження перелічено всі проведені слідчі дії за 11 років проведення досудового розслідування, а встановленим під час досудового розслідування обставинам - дана відповідна правова оцінка.

Оцінка та висновки слідчого судді.

Вислухавши пояснення заявника, представника заявника та прокурора, дослідивши матеріали судового провадження за скаргою, матеріали кримінального провадження № 0000041 від 13 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

09 квітня 2025 року старшим дізнавачем сектору дізнання Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_6 винесена постанова про закриття кримінального провадження.

Даною постановою кримінальний проступок, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 13 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України, закрито у зв`язку із відсутністю ознак складу кримінальних правопорушень.

За змістом статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень частини другої статті 9 Кримінального процесуального кодексу України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частинами першою-другою статті 22 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог статті 91 Кримінального процесуального кодексу України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Частиною першою статті 92 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно частини другої статті 93 Кримінального процесуального кодексу України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

До повноважень слідчого судді, у відповідності до пункту 18 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Оцінюючи на предмет законності постанову про закриття кримінального провадження від 09 квітня 2025 року, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Згідно пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Положеннями частини першої статті 40-1 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України не встановлений вичерпний перелік дій, що є обов`язковими до вчинення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що при проведенні досудового розслідування дізнавач, слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.

У свою чергу, дізнавач, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим, дізнавачем закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 90 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Слідчий суддя під час розгляду по суті вказаної скарги вважає, що з матеріалів кримінального провадження та з оскаржуваної постанови дізнавача вбачається, що досудовим розслідуванням проведено повний та вичерпний перелік слідчих дій, які необхідні для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а за результатами проведеного досудового розслідування встановлено відсутність в діянні складу кримінальних правопорушень.

Заявником та її адвокатом не доведено, що вказані в скарзі та в судовому засіданні пояснення щодо фактичних обставин складають предмет досудового розслідування.

У судовому засіданні та у письмових запереченням прокурор надав пояснення про те, що обставини, про які вказано в скарзі та в поясненнях адвоката і заявника, не стосуються предмету досудового розслідування, досудове розслідування таких обставин не здійснюється.

Проте у резолютивній частині оскаржуваної постанови дізнавачем встановлено відсутність ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України, але такий висновок дізнавачем зроблено знеособлено, оскільки не зазначено, в діях кого саме відсутній склад злочину.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_3 скаржилась на невизначене коло осіб, а не на конкретну особу, зокрема, були скарги на дії директора школи, обох заступників директора школи, начальника відділу освіти, тому у рішенні про закриття кримінального провадження не зазначено в резолютивній частині прізвища конкретної особи, також, що жодній особі не було повідомлено про підозру, слідчий суддя оцінює критично та зазначає наступне.

Так, з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що ОСОБА_3 зазначала конкретну особу директора ЗОШ № 1 м. Івано-Франківська ОСОБА_7 .

У разі повідомлення про підозру конкретній особі, то підстави для закриття кримінального провадження були б вже відсутні.

Також з мотивувальної частини постанови про закриття кримінального провадження не вбачається те, у діях яких саме осіб відсутні ознаки складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України

Верховний Суд неодноразово зазначав, що в провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості конкретної особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи.

Така позиція узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що відображеною, зокрема, у постанові від 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327км23).

Отже, слідчий суддя вважає, що дізнавач не надала належної оцінки доводам ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень конкретними особами.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, де потерпілий, зазначаючи про те, що кримінальні правопорушення вчинені конкретними особами, на яких у передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України спосіб безпосередньо вказує органу досудового розслідування, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Усунути вказані істотні порушення можливо лише шляхом скасування постанови про закриття кримінального провадження та належного виконання дізнавачем вимог кримінального процесуального закону щодо проведення повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин провадження.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що при закритті кримінального провадження дізнавачем не були дотримані положення вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин, постанова про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам статті 110 Кримінального процесуального кодексу України, а тому підлягає скасуванню, а під час досудового розслідування слід усунути вказані вище недоліки і після їх проведення прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Виходячи із вищевикладеного, слідчий суддя, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, приходить до висновку про задоволення вимог скарги.

Керуючись ст.ст. 9, 22, 284, 303, 306-307, 309, 372, 376, 392, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Скасувати постанову старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_6 від 09 квітня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0000041 від 13 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 29 травня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1