Справа № 954/2080/24
Номер провадження 1-кп/954/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 рокус-ще Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, яка бере участь у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань Нововоронцовського районного суду Херсонської області кримінальне провадження №0000532, внесеного до ЄРДР 23.07.2024 стосовно ОСОБА_4 за фактом вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Нововоронцовського районного суду Херсонської області перебуває клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000532, внесеного до ЄРДР 23.07.2024 стосовно ОСОБА_4 за фактом вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді поміщення особи до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку. Клопотання обґрунтоване тим, що відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку. Строк дії запобіжного заходу закінчується 02.06.2025. Разом з тим, сторона обвинувачення вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для застосування такого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 на даному етапі провадження не зменшились. У ході досудового розслідування встановлено, що в діях ОСОБА_4 вбачається суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Тому, враховуючи наявність ризиків, визначених п. 1, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, просив продовжити строк запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» строком на 60 днів.

Особа, яка бере участь у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді поміщення його до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку заперечував, та просив надати можливість перебувати йому вдома.

Захисник щодо продовження строку дії запобіжного заходу заперечив, оскільки жоден з наведених ризиків не підтверджується доказами, а відтак у задоволенні клопотання слід відмовити. Разом з тим зазначав про можливість обрати інший, більш м`який запобіжний захід - домашній арешт.

Законний представник щодо продовження строку дії запобіжного заходу посилалася на розсуд суду.

Щодо заявленого клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.

З доданих матеріалів слідує, що у кримінальному провадженні постановою від 16.12.2024 змінено порядок досудового розслідування та продовжено його згідно з правилами глави 39 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17.12.2024 замінено запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до КНП «Миколаївський обласний ЦПЗ» МОР відділ спеціалізованої психіатричної допомоги у межах строку досудового розслідування, тобто до 23 грудня 2024 року.

Ухвалою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 20.12.2024 продовжено дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до КНП «Миколаївський обласний ЦПЗ» МОР відділ спеціалізованої психіатричної допомоги (місцезнаходження: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Сапетня, вул. Сєвєрна, 14), строком на шістдесят днів, а саме до 17 лютого 2025 року.

Ухвалою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 14.02.2025 продовжено дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до КНП «Миколаївський обласний ЦПЗ» МОР відділ спеціалізованої психіатричної допомоги (місцезнаходження: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Сапетня, вул. Сєвєрна, 14), строком на шістдесят днів, а саме до 14 квітня 2025 року.

Ухвалою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 04.04.2025 продовжено дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до ніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», строком на шістдесят днів, а саме до 02 червня 2025 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи як поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 508 КПК України, передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дослідженню підлягають чотири групи обставин:

- чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення (суспільно-небезпечного діяння);

- чи наявні ризики кримінального провадження;

- чи наявні відомості на переконання того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам кримінального провадження;

- індивідуальні обставини, передбачені статтею 178 КПК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 121 КК України, суд зазначає наступне.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000532, у ході досудового розслідування встановлено, що в діях ОСОБА_4 вбачається суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У ході розгляду вказаного кримінального провадження досліджувалися докази: документи, допитувався потерпілий ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Указаним доказам суд надав оцінку з точки зору наявності обґрунтованої підозри, не надаючи оцінку доведеності факту вчинення суспільно-небезпечного діяння.

Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального провадження. Тому, суд дійшов висновку, що на вказаній стадії судового розгляду є підстави вважати, що існує обгрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 121 КК України.

Щодо наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, суд дійшов наступного висновку.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки особи, яка бере участь у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій такої особи.

Прокурор наполягав, що в цьому кримінальному провадженні існують ризики.

Зазначав, що першим ризиком передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є те, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду. Дані висновки зроблені з того, що останній може перетнути державний кордон України через неконтрольовані його ділянки, що межують з російської федерацією через усвідомлення відповідальності перед законом, що й може спонукати ОСОБА_4 переховуватися від суду.

Захисник зазначав, що вказаний ризик не може вважатися доведеним, з огляду, що ОСОБА_4 до настання подій, що є предметом розгляду, постійно проживав з батьками за місцем реєстрації, ніколи не переховувався. Просив врахувати, що потрапити на такі території через лінію розмежування неможливо.

ОСОБА_4 щодо вказаного ризику зазначив, що не має мети переховуватися та бажає повернутися додому.

Законний представник щодо наявності вказаного ризику зазначала, що прокурор не довів наявність такого ризику.

Надаючи оцінку наявності такого ризику, суд керувався тим, що саме усвідомлення ОСОБА_4 відповідальності перед законом не є достатньою підставою для доведення наявності такого ризику. Також не встановлено, що протягом досудового розслідування до обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_4 переховувався, зокрема від органу досудового розслідування. Тому, з огляду, що інші обставини, які б обґрунтовували наявність такого ризику не встановлені, суд дійшов висновку, що вказаний ризик не доведений.

Другим ризиком, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор зазначав те, що ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме затягувати хід судового розгляду, ухилятися від явки до суду.

ОСОБА_4 пояснив, що він не буде переховуватися від суду.

Щодо вказаного ризику захисник підтримав думку ОСОБА_4 .

Законний представник щодо наявності такого ризику посилалася на розсуд суду.

Надаючи оцінку наявності такого ризику, суд керувався тим, що при визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний (у даному випадку особа, яка бере участь у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру) однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. У ході розгляду клопотання не встановлено наявність таких обставин, на підставі яких можна зробити припущення про те, що ОСОБА_4 буде ухилитися від явки до суду. З огляду на викладене, суд вважає такий ризик не доведеним.

Щодо наявності третього ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор зазначав, що ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення. Зокрема зазначав, що останній не працевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно, схильний до вчинення сварок та бійок, наявні скарги від жителів села щодо поведінки останнього.

ОСОБА_4 зазначав, що хоче працевлаштуватися.

Захисник щодо працевлаштування зазначав, що в місцевості, де проживає ОСОБА_4 , важко знайти роботу, а тому така обставина не може залежати виключно від волі підзахисного. Крім того, до вчинення вказаних діянь, останній мав заробітки по найму, забезпечував своє життя.

Законний представник щодо наявності вказаного ризику посилалася на розсуд суду.

Надаючи оцінку наявності такого ризику, суд враховував наступне. Запобіжний західє специфічним превентивно-примусовим засобом, який спрямований проти небезпечних для інтересів кримінального процесу діянь осіб, які вони можуть вчинити під час розслідування кримінального правопорушення і розгляду справи, і засобами усунення (відновлення) порушеного процесуального правового стану. Так, в ході судового розгляду не здобуто доказів негативної характеристики ОСОБА_4 , натомість встановлено обставини, які у своїй сукупності можуть свідчити про поведінку ОСОБА_4 , яка не відповідала дійсній обстановці. Узято до уваги, що ОСОБА_4 протягом усіх судових засідань, підтвердив, що події, які є предметом розгляду вказаного кримінального провадження, він не пам`ятає. Указана обставина дозволяє зробити припущення про можливе вчинення іншого суспільно-небезпечного діяння (або кримінального правопорушення), навіть за відсутності кримінальної спрямованості дій ОСОБА_4 , але внаслідок наявного тяжкого психічного розладу, який позбавляє можливості останнього усвідомлювати свої дії та керувати ними, що визначено висновком судово-психіатричної експертизи №96 від 03.12.2024.

Також, при оцінці цього ризику не можуть залишатися поза увагою суду права потерпілого ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_4 у разі повернення за місцем свого проживання, почне проживати спільно, в одному будинку з батьком. Так, забезпечення процесуальних прав потерпілого покликане сприяти вирішенню завдань кримінального провадження, реалізації конституційної гарантії судового захисту прав і свобод людини. Принципово важливим є положення про те, що обов`язок держави є запобігати і припинити в установленому законом порядку будь-які посягання, що здатні заподіяти шкоду і моральні страждання потерпілому.

Разом з тим, на момент розгляду клопотання від близьких родичів чи членів сім`ї про передачу на піклування ОСОБА_4 до суду не надходило.

Тому з урахуванням наявного тяжкого психічного розладу у ОСОБА_4 , який позбавляє можливості останнього усвідомлювати свої дії та керувати ними, з метою захисту свідків, які проживають поруч з ОСОБА_4 та конституційної гарантії судового захисту прав потерпілого, суд вважає доведеним наявність такого ризику.

Щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Статтею 518 КПК України передбачено, що до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи:

1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом;

2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку є більш суворим запобіжним заходом у співвідношенні до передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом.

Надаючи оцінку можливості застосування запобіжного заходу у виді передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом, суд врахував, що:

1)законним представником у кримінальному провадженні ухвалою суду від 20.12.2024 залучено орган опіки та піклування Нововоронцовської селищної ради, з огляду, що не встановлено наявність осіб з числа родичів та членів сім`ї, які могли здійснювати обов`язки законного представника;

2)під час розгляду вказаного кримінального провадження заяв від осіб, яким би можна було передати на поруки ОСОБА_4 не надходило.

Також взято до уваги стан ОСОБА_4 наявність тяжкого психічного розладу, який позбавляє можливості останнього усвідомлювати свої дії та керувати ними, що призведе до неможливості належним чином виконати обов`язки щодо піклування. Крім того, такий запобіжний захід не зможе забезпечити таку поведінку ОСОБА_4 , яка б виключила ризик, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тому, запобігти настанню вказаного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, неможливо застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, про який зазначав захисник, суд зазначає, що ст. 518 КПК України визначено вичерпний перелік видів запобіжних заходів, які можуть бути застосовані до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру. Домашній арешт у перелік вказаних заходів не входить.

Щодо індивідуальних обставин, передбачених статтею 178 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі:

-надані відомості свідчать про вагомість наявних доказів про можливе вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння;

-інкриміноване суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відноситься до особливо тяжких;

-стан здоров`я особи, яка бере участь у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, а саме наявність тяжкого психічного розладу, який позбавляє можливості останнього усвідомлювати свої дії та керувати ними та потреби в обов`язковому лікуванні;

-відсутність стійких соціальних зв`язків;

-відсутність постійного місця роботи та навчання.

Отже досліджені під час судового розгляду ризики та індивідуальні особливості кримінального провадження і особи, яка бере участь у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру свідчать, що менш суворий запобіжний захід, можуть негативно відобразитися на здійсненні руху кримінального провадження та не забезпечить виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому з урахуванням викладеного, а також з метою захисту свідків та конституційної гарантії судового захисту прав потерпілого, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 27, 177, 314, 315, 316, 508 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», строком на шістдесят днів, а саме до 31 липня 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» для виконання та вручення ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Херсонського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1