В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд)

у складі головуючого судді ОСОБА_1 одноособово,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 лютого 2021 року за №0000384 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу (далі - КК) України,

у с т а н о в и в :

І. Суть питань, що вирішуються судом

З обвинувального акта від 01 листопада 2021 року, котрий складено старшим слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 та затверджено прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , слідує, що 09 лютого 2021 року приблизно о 14 год. 10 хв. ОСОБА_5 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , почув як у двері коридору квартири №30 хтось почав сильно стукати.

Після чого, підійшовши до вхідних дверей квартири №30 та відкривши їх, ОСОБА_5 побачив, що на порозі даної квартири стоїть наглядно знайомий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У подальшому, у ОСОБА_9 та ОСОБА_5 почався конфлікт на грунті триваючих неприязних відносин, та на цьому ж ґрунті почалася бійка між ними. У цей час, у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_5 зайшов до кімнати №15, у якій він проживає, та з полиці шафи взяв власний револьвер моделі «PROFI 3», № НОМЕР_1 калібру 4 мм, який перевіривши на наявність набоїв у барабані револьвера, зарядив п`ятьма патронами калібру 4 мм «Флобер».

Після цього, ОСОБА_5 , утримуючи вказаний револьвер моделі «PROFI 3», № НОМЕР_1 калібру 4 мм, вийшов з кімнати №15 на загальний коридор квартири №30 , де під час продовження конфлікту з ОСОБА_9 , здійснив не менше чотирьох пострілів в область лівого стегна та шиї, а також один постріл в область тім`яно-скроневої ділянки голови зліва ОСОБА_9 .

Внаслідок чого, ОСОБА_9 отримав проникаюче вогнепальне поранення голови, що було небезпечним для життя у момент заподіяння та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, а також непроникаючі рани лівого стегна та шиї, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Тому, ОСОБА_5 обвинувачується у завданні умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння (умисне тяжке тілесне ушкодження), тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до ст. 91 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в т.ч. 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення .

Особливості наведених правовідносин свідчать, що у провадженні необхідно надати відповідь на такі ключові питання: (1) чи вчиняв обвинувачений діяння, які охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого КК ?; (2) чи доведено стороною обвинувачення винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення ?; (3) як слід кваліфікувати діяння обвинуваченого, у випадку доведення винуватості ?

Суд за наслідками розгляду кримінального провадження, у розрізі поставлених перед ним питань, зауважує, що вбачає необхідним, вийти за межу висунутого обвинувачення кваліфікувавши дії ОСОБА_5 за ст. 124 КК України, ураховуючи таке.

ІІ. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

ОСОБА_5 09 лютого 2021 року приблизно о 14 год. 10 хв. перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , почув як у двері коридору квартири №30 хтось почав сильно стукати.

Після чого, підійшовши до вхідних дверей квартири №30 та відкривши їх, ОСОБА_5 побачив, що на порозі даної квартири стоїть наглядно знайомий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

У подальшому, у ОСОБА_9 та ОСОБА_5 розпочався словесний конфлікт на ґрунті триваючих неприязних відносин, в ході якого ОСОБА_9 почав штовхати та бити ОСОБА_5 в різні частини тіла, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді синців на повіках правого ока, в лівій підочно-виличній ділянці, в поперековій ділянці справа, на переднє-внутрішній поверхні лівого плеча в середнє-нижній третині, на передній поверхні лівого передпліччя в середній третині, на тильній поверхні правої кисті в проекції середньо-нігтьової фаланги 4 пальця, на тильній поверхні лівої кисті в проекції 4-5 п`ясних кісток, на внутрішній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, на заднє-зовнішній поверхні правого стегна в середній третині, а також садна на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на заднє-зовнішній поверхні правого стегна в середній третині та в ділянці заднє-зовнішньої його поверхні в середній третині, кожне з яких за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, а ОСОБА_5 відходячи назад розпочав захищатись.

У подальшому, після вказаних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_5 забіг до власної кімнати квартири АДРЕСА_1 , та діставши з шафи споряджений патронами калібру 4 мм «Флобер» револьвер моделі «PROFI 3», № НОМЕР_1 калібру 4 мм, хотів зачинити двері своєї кімнати, однак не зміг цього зробити, оскільки ОСОБА_9 почав виривати ручку даної двері та перешкоджати у її закритті.

Після чого, ОСОБА_5 вибігши з власної кімнати до загального коридору квартири, де в цей час знаходився ОСОБА_9 , з метою уникнення подальшого конфлікту та припинення протиправної поведінки з боку ОСОБА_9 , сприймаючи загрозу його здоров`ю, маючи реальну можливість оцінити обстановку, яка склалась та передбачити наслідки, реально сприймаючи протиправні дії останнього, як загрозу життю і здоров`ю, маючи умисел на припинення вказаних протиправних дій, вважаючи, що лише в такий спосіб можливо припинити напад, явно перевищуючи межі необхідної оборони та співрозмірності захисту від реального суспільно небезпечного посягання, ОСОБА_5 умисно вчинив дії, які явно не відповідали небезпечності посягання, здійснив не менше чотирьох хаотичних пострілів в місце розташування ОСОБА_9 .

Водночас, ОСОБА_9 , який перебував у стані сп`яніння, продовжуючи висловлювати словесні образи та погрози в сторону ОСОБА_5 , не реагуючи на продемонстровану зброю, продовжив рух в сторону останнього та намагаючись нанести останньому удари кулаками рук, схопив обома руками за тулуб ОСОБА_5 , який тримав при цьому у правій руці споряджений патронами калібру 4 мм «Флобер» револьвер моделі «PROFI 3», № НОМЕР_1 калібру 4 мм, та повалив на підлогу вказаного коридору.

У цей момент, ОСОБА_5 утримуючи в правій руці споряджений патронами калібру 4 мм «Флобер» револьвер моделі «PROFI 3», № НОМЕР_1 калібру 4 мм, продовжуючи реалізацію свого умислу на припинення вказаних протиправних дій, вважаючи, що лише в такий спосіб можливо припинити напад, явно перевищуючи межі необхідної оборони та співрозмірності захисту від реального суспільно небезпечного посягання, здійснив натискання на спусковий гачок, від якого відбувся постріл із влучанням кулі калібру 4 мм «Флобер» в область тім`яно-скроневої ділянки голови зліва ОСОБА_9 .

В результаті умисних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_9 отримав проникаюче вогнепальне поранення голови (з ушкодженням кісток склепіння черепа та речовини головного мозку), яке супроводжувалося розвитком коми, що за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

В подальшому ОСОБА_9 з отриманими тілесними ушкодженнями доставлений до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.

ІІІ. Доводи учасників кримінального провадження

(і) аргументи сторони обвинувачення

Загальна правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті від 01 листопада 2021 року. При цьому прокурор вказав, що стан потерпілого порівняно з обвинуваченим не свідчить про існування суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого. Застосування алгоритму дій описаного у п. І вироку обвинуваченим, у відповідь на дії з боку потерпілого, відображені у п. І цього судового рішення, є неспіврозмірним та виключає наявність у нього стану необхідної оборони.

Потерпілий підтримав позицію прокурора з цитованих ним мотивів щодо кваліфікації дій, просив задовольнити поданий цивільний позов, як підставний.

(іі) аргументи сторони захисту

Сторона захисту зауважила, що, як вбачається з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений цим Кодексом. Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії, які оцінюються, не є злочином. У цій справі, відсутні усі обов`язкові елементи складу злочину за ч. 1 ст. 121 КК України у діях обвинуваченого, що вказує на слушність настання наслідків передбачених ч. 1 ст. 373 КПК України.

Зокрема, захист наголосив на тому, що фактичні обставини, встановлені під час судового розгляду, не залишають сумніву в тому, що дії ОСОБА_5 були зумовлені виключно необхідністю оборонятися від реального, триваючого та надзвичайно агресивного нападу з боку потерпілого.

Потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав гучно стукати у загальні двері коридору гуртожитку, в якому мешкав ОСОБА_5 . Після того, як йому відчинили, він почав наносити тому численні удари руками, ногами та дерев`яним бильцем, вигукуючи при цьому погрози вбивством. Обвинувачений, намагаючись уникнути конфлікту, відступив до своєї кімнати, намагався зачинити двері, однак потерпілий увірвався всередину та продовжив завдавати тілесних ушкоджень. У цьому проміжку часу ОСОБА_5 взяв належний йому пістолет Флобера зробив кілька неприцільних пострілів у район ніг нападника. Однак навіть після цього потерпілий не припинив нападу. Під час подальшої боротьби, у процесі падіння, стався випадковий постріл, внаслідок якого куля влучила потерпілому в голову. Лише після цього останній припинив напад.

Експертним висновком не встановлено, що постріл був прицільним. Навпаки - з урахуванням характеру події, наявності динамічної боротьби, спротиву з боку потерпілого та відсутності ознак прицільної стрільби, логічним виглядає висновок про випадковість фатального пострілу.

Потерпілий неодноразово проявляв агресію у побуті. Особливо показовим, на переконання захисту, є те, що допитана під час судового розгляду співмешканка потерпілого прямо вказала: під час перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння він ставав вкрай агресивним та неодноразово завдавав їй тілесних ушкоджень.

Більш того, тілесні ушкодження, зафіксовані у обвинуваченого, підтверджують факт нападу саме на нього, а не навпаки. Він не прийшов конфліктувати, він став жертвою свавілля в умовах, коли не існувало жодного захисту, окрім власної рішучості та реакції.

Враховуючи викладене, у діях обвинуваченого повністю наявні ознаки правомірної необхідної оборони, передбаченої ч. 1 ст. 36 КК України. Право на необхідну оборону є конституційно гарантованим і прямо випливає з принципу недоторканості житла (ст. 30 Конституції України) та права кожної особи на захист себе від неправомірного насильства.

В постанові ККС ВС від 10.10.2023 в справі №202/2592/22, суд зазначив, установлено, що тілесні ушкодження потерпілому були заподіяні в умовах протиправного посягання з боку останнього. Фатальний наслідок настав під час активної фази боротьби. Дії обвинуваченого не свідчать про умисел, натомість підтверджують реактивну оборонну поведінку. Тобто, фатальний результат не виключає стану необхідної оборони, якщо ситуація не давала змоги уникнути нападу іншим способом.

У постанові ККС ВС від 12.05.2020 у справі №748/1226/18, виснувано, що оборона не вимагає обов`язкової відповідності в силовому балансі між нападником і захисником, однак застосовані заходи мають бути необхідними і достатніми. У разі виникнення раптового нападу на житло, обґрунтоване застосування сили не є перевищенням.

Захист у власному помешканні, навіть із застосуванням зброї, може бути визнаний правомірним, якщо напад був раптовим та агресивним.

Верховний суд у постанові від 01.02.2022 в справі № 644/642/18 встановив, що обвинувачений діяв у межах необхідної оборони, оскільки не мав іншого способу уникнути небезпеки. Смертельні наслідки не є достатньою підставою для кваліфікації дій як злочину за відсутності прямого умислу.

Необхідна оборона виникає лише при реальній загрозі або нападі, яка вимагає негайної реакції. Неважливо, чи напад уже почався, достатньо наявності реально відчутної загрози (див. позицію ВС у справі №243/9755/20). Навіть смерть потерпілого не є автоматичною підставою для обвинувачення, якщо дії були захисними.

В постанові ККС ВС від 03.12.2020 у справі № 286/4468/18 йдеться, що «стан необхідної оборони може мати місце навіть до початку фактичного нападу, якщо загроза є реальною та неминучою». Слова потерпілого «я тебе вб`ю» сприймалися як реальна загроза життю, тим більше, що вона супроводжувалася фізичним нападом.

Аналогічну позицію займає і Європейський суд з прав людини. У справі Makaratzis v. Greece (2004), Суд підкреслив, що при оцінці дій особи в умовах стресу та загрози необхідно брати до уваги «реальне сприйняття ситуації небезпеки з боку особи, а не ідеалізовані стандарти поведінки».

Суд також не повинен ігнорувати й емоційний компонент. А, у цьому випадку, обвинувачений не злочинець, не агресор. Він звичайна людина, яка намагалася захистити себе. Те, що постріл, який призвів до тяжких наслідків, був не навмисним підтверджується і характером рани, і обставинами події, і висновком експерта.

Суд має дати належну оцінку не лише наслідкам, але і мотивації та обстановці, в якій перебувала особа під час події. У даному випадку ОСОБА_5 не лише не прагнув конфлікту, але й намагався уникнути його, використовуючи всі доступні засоби, включно з відступом до свого помешкання та попереджувальними пострілами. Саме потерпілий діяв незаконно, агресивно, порушуючи недоторканність житла та застосовуючи насильство.

Окремо захист зауважив, про дії поліції під час досудового розслідування. Так, під час подій, що сталися, ОСОБА_5 також були заподіяні тілесні ушкодження, про що він писав відповідну заяву, разом з тим, органом досудового розслідування його заяву було просто «списано», без надання їй належної правової оцінки та внесення вказаних відомостей до ЄРДР.

У протоколі проведення слідчого експерименту відсутній підпис ОСОБА_5 та його захисника, як і відсутні зауваження, підкріплені підписами понятих, про відмову ОСОБА_5 у підписанні вказаного протоколу, що вже саме за собою тягне визнання вказаного доказу недопустимим, хоча захист і не заперечує факту проведення слідчого експерименту.

Вказане, на переконання захисту, дає підстави дійти до висновку, що досудове розслідування у кримінальному провадженні проводилося поверхнево, з чітким обвинувальним ухилом. Орган досудового розслідування не намагався встановити об`єктивну істину у кримінальному провадженні, а лише поспішав направити до суду обвинувальний акт, з завідомо невідповідною кваліфікацією кримінального правопорушення та й взагалі відсутності кримінального правопорушення як такого.

Усі сумніви щодо достовірності і допустимості доказів, а також щодо наявності події і складу кримінального правопорушення, мають тлумачитися на користь обвинуваченого відповідно до принципу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

Тому, ураховуючи відсутність умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наявність ознак правомірної оборони та відсутність складу злочину в діях обвинуваченого, підставним, є ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

ІV. Показання обвинуваченого

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КПК України допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання.

Допитавши ОСОБА_5 у наведеному порядку, встановлено, що 09 лютого 2021 року в денний час доби він перебував вдома та займався власними справами. В цей час, у загальні двері квартири №30 почали сильно стукати, у зв`язку з чим, направився до них, щоб відчинити. Відчинивши вхідні двері, виявив, що в двері стукав ОСОБА_9 , який раніше близько пів року проживав в одній із кімнат квартири №30 із своєю дружиною ОСОБА_11 .

ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

На запитання ОСОБА_5 , з якою метою ОСОБА_9 прийшов, останній повідомив, що прийшов до своєї колишньої дружини. Почувши вказане, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_9 , щоб той телефонував своїй колишній дружині, якої в той час не було вдома, відразу після чого, ОСОБА_9 розпочав бійку.

У подальшому, перемістившись до загального коридору квартири, ОСОБА_5 намагався оборонятися відбиваючись від ОСОБА_9 , однак останній продовжував штовхати ОСОБА_5 та наносити йому удари в різні частини тіла.

Далі, ОСОБА_9 з криками, що вб`є ОСОБА_5 , направився на загальну кухню квартири, де на думку ОСОБА_5 , ОСОБА_9 хотів взяти ножа.

В цей час, ОСОБА_5 побіг до своєї кімнати та забігши до неї, направився до шафи в якій знаходився споряджений револьвер моделі «PROFI 3», № НОМЕР_1 калібру 4 мм, та взявши його хотів зачинити двері своєї кімнати, однак не зміг цього зробити, оскільки ОСОБА_9 почав виривати ручку двері та перешкоджати у її закритті.

Після чого, вибігши з власної кімнати до загального коридору квартири, ОСОБА_5 почав кричати ОСОБА_9 , щоб останній припинив свої дії або він буде стріляти.

Здійснив не менше чотирьох хаотичних пострілів в сторону підлоги, де стояв ОСОБА_9 . Почувши ці постріли, ОСОБА_9 накинувся на ОСОБА_5 , який в цей час тримав при собі револьвер, та між ними продовжилась фізична боротьба, у ході якої останні впали на підлогу та в цей момент відбувся постріл.

Після чого, ОСОБА_5 побачив, що у ОСОБА_9 наявна кров в області голови. Став намагатися надати ОСОБА_9 першу медичну допомогу.

Також, зазначив, що алкогольні напої не вживає та в цей день перебував в тверезому стані. Наносити тілесне ушкодження ОСОБА_9 у вигляді проникаючого вогнепального поранення голови жодним чином не мав наміру, а пістолет взяв тільки для самозахисту.

V. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Суд провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, встановив таке.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел.

Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року, у справі №154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

В цій справі з`ясовано, наступні фактичні дані:

згідно протоколу перегляду цифрового відеозапису від 19.07.2021 встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 разом із захисником ОСОБА_12 подали клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження флеш накопичувача Apacer USB 3.1 чорного кольору на якому містяться записи бійки між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Даний відеозапис під назвою e19606f243f8a681ba3ecb76fedb42ac-V.mp4» було скопійовано на оптичний CD-R диск «Kaktus» 700 МВ з написом «ІНФОРМАЦІЯ_5».

В службовому кабінеті УП було переглянуто цифровий запис, що міститься на оптичному CD-R диску «Kaktus» 700 МВ, без написів. При відкриванні вказаного носія встановлено, що на носії знаходяться один відеофайл у форматі тр4. Відтворення вказаних файлів здійснено можливостями програвача GOM Player і встановлено, що запис ведеться з камери внутрішнього нагляду, яка встановлена в приміщенні квартири АДРЕСА_1 .

Файл №1 video-e19606f243f8a681ba3ecb76fedb42ac-V.mp4 тривалістю 6 секунд.

При відкриванні файлу встановлено, що запис ведеться з камери внутрішнього нагляду яка встановлена в приміщенні квартири, а саме в коридорі. На відеозаписі видно як з?являються на першій та на п?ятій секунді дві особи чоловічої статі б?ються між собою (скриншот ), особа N?1 (одягнута у куртку темного кольору яка розстебнута), особа N?2 (одягнута у футболку поло рожевого кольору із темними смужками). На шостій секунді відеозапис закінчується.

згідно протоколу перегляду цифрового відеозапису від 19.07.2021 встановлено, що під час досудового розслідування надано запит, в порядку ст. 93 КПК України, до т.в.о. начальника Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_13 , про надання відеозаписів з нагрудної боді-камери N?543, яка була у слідчо-оперативної групи N68.

Отримано CD-R диск «Kaktus» 700 МВ з написом «Боді-камера». В службовому кабінеті УП на персональному комп?ютері з дисководом «AMD Athlon TM NEC DVD RW ND-3540A», було переглянуто цифровий запис під назвою 0000000__0005C.MP4, що міститься на CD-R диск «Kaktus» 700 МВ з написом «Боді-камера».

Про відкриванні вказаного носія встановлено, що на носії знаходяться один відеофайл у форматі тр4. Відтворення вказаних файлів здійснено можливостями програвача GOM Player встановлено, що запис ведеться з нагрудної боді-камери співробітника слідчо-оперативної групи, яка зачеплена на форменому одязі.

Файл №1 -0С.МР4 тривалістю 11 хвилин 27 секунд.

При відкриванні файлу встановлено, що запис ведеться з нагрудної боді-камери співробітника слідчо-оперативної групи, яка зачеплена на форменому одязі, в правому нижньому куті надпис DSJ_0000000_/02/10 02:09:53.

На відеозаписі видно службовий кабінет в територіальному відділенні поліції Дніпровського УП ГУНП у м. Києві N1, з?являються відразу три особи, особа N?1 чоловік (одягнена в куртку чорного кольору без головного убору, сидить за робочим столом за комп?ютером), особа N2 (шапку сірого кольору, пуховик зимовий з капюшоном синього кольору, чорні штани та сіре взуття), особа N3 жінка (одягнута у чорний пуховик зимовий).

В подальшому запитали у особи N2, що сталося, яка розповіла що відбулась бійка, о 14 год. 30 хв. він почув стук у двері до квартири, на АДРЕСА_1 , відкривши двері, на порозі стояв ОСОБА_9 , раніше він проживав з жінкою ОСОБА_11 , він винаймав у нього з ОСОБА_11 кімнату, але коли пили, то в них були скандали, його в подальшому попросили з?їхати.

Коли з?їхав, то ОСОБА_9 приходив до ОСОБА_11 і робив всілякі підлості навіть прийшлося встановити камеру у коридорі із-за цього.

В той день, коли прийшов ОСОБА_9 , то в них відбувся словесний конфлікт і ОСОБА_9 вдарив його в обличчя, тримаючи його за руки. Вдарив його головою у обличчя, далі почали битися та тілом бити речі які стояли в коридорі. Потім ОСОБА_9 вдарив його ногою, потім бильцем диваном, далі він казав що заріже його, він побіг на кухню потім, кухонною дощечкою вдарив його, далі особа N2 сказав, що у нього є пістолет і він буде стріляти з нього якщо не заспокоїться. Далі він дістав на полиці з речами пістолет револьвер «Флобер», вставив патрони, і вийшовши на коридор ОСОБА_9 почав кидатися речами по ньому, в руках його щось було, злякавшись, особа N2 сказав що буде стріляти, зробив постріл в ногу і далі коли зблизились, вдарив ОСОБА_9 по статевому органу особі N2 та останній зробив постріл ОСОБА_9 в голову, далі викликав швидку;

згідно протоколу обшуку від 10.02.2021 проведеного за адресою ( АДРЕСА_1 ) вилучено наступні речі: предмет, ззовні схожий на пістолет типу «Флобер» з маркуванням «Профі 3, НОМЕР_2 , Zbroya вироблена в Україні»; предмет, ззовні схожий на пістолет типу «Флобер», оснащений двома гільзами та двома патронами; 7 (сім) предметів, ззовні схожих на набої у прозорому поліетиленовому пакеті;

згідно висновку експерта № СЕ-19/111-21/9086-БЛ від 26.02.2021 встановлено, що два патрона з упаковки N?EXP0180368 та сім патронів з упаковки N?ЕXР0180369, вилучені 10.02.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , є короткими патронами калібру 4 мм Флобер кільцевого запалення промислового виробництва (виробник - "Seller&Bellot", Чеська Республіка), призначеними для стрільби зі зброї калібру 4 мм Флобер (4mm Randz).

Патрони не є боєприпасами.

Запитання в частині: "… та чи придатні до стрільби?", через відсутність в натурній колекції Київського НДЕКЦ МВС потрібної для проведення експериментальної стрільби (відповідної досліджуваним патронам) зброї, неможливо вирішити;

згідно протоколу огляду місця події від 09.02.2021 проведено вказану слідчу дію за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, у приміщення КНП «КМКЛ ШМД», кабінет 4, у ході якої виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «ZTE», IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 з сім-карткою мобільного оператора зв`язку «Лайфселл»; посвідчення працівника «Київпастранс» на ім?я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зв?язку ключів у кількості 2 штук; банківську картку «Ощадбанк» НОМЕР_5; джинси темно-синього кольору з чорним шкіряним паском зі слідами пошкодження у вигляді отвору радіусом приблизно 2-3 мм зі слідами речовини бурого кольору, схожу на кров; підштаники сірого кольору зі слідами пошкодження у вигляді отвору радіусом приблизно 2-3 мм та зі слідами речовини буро кольору, схожу на кров; шкіряну куртку темно-зеленого кольору; червоний светр; рукавички коричневого кольору; шкарпетки; спідню білизну сірого кольору; кофт сірого кольору; шкіряні черевики чорного кольору;

під час проведення огляд місця події від 10.02.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме загальний коридор комунальної квартири №30 , виявлено та у подальшому вилучено наступні речі: 3 змиви з плями РБК, схожу на кров;

згідно з висновком експерта №081-71-2021 від 19.03.2021 слідує, що кров ОСОБА_9 відноситься до групи АВ(IV) з супутнім антигеном H. Кров ОСОБА_5 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, тобто його організму властивий антиген Н. На наданій на дослідження футболці (об.N?N?1,2,4-7), вилученій в ході обшуку ОСОБА_5 , виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові було отримано наступні результати: а) в об.N?N?2,4,6,7 було виявлено антигени А, В, Н, що не виключає можливості походження цієї крові від ОСОБА_9 . Можливість домішки крові гр. ОСОБА_5 в об. N?N?2,4,6,7 не виключається (антиген Н); б) в об.N?N?1,5 антигени А, В, Н не виявлені, групова належність крові не встановлена. 4. В об. N?3 кров методом висхідної тонкошарової хроматографії не виявлена;

згідно висновку експерта №101-9-2021 від 14.05.2021 слідує, що генетичні ознаки крові, виявленої на футболці (об.1-4), по всіх досліджуваних локусах ДНК ідентичні генетичним ознакам крові ОСОБА_9 . Кров в даних об?єктах, ймовірно, походить від ОСОБА_9 .

Величина вірогідності випадкового збігу складає величину 5,01/10-18, тобто в середньому 5 осіб з 10 000 000 000 000 000 000 мають встановлені генетичні ознаки;

згідно висновку експерта №КСЕ-19/111-21/9661-Д від 25.03.2021 зазначено, що на зовнішній поверхні на наданому на дослідження предметі, виявлено слід папілярного узору, з розмірами по осях 25х8 мм. Слід папілярного узору, з розмірами по осях 25х8 мм - непридатний для ідентифікації за ним особи;

згідно висновку експерта №КСЕ-19/111-21/9661-Д від 23.04.2021 встановлено, що на наданому на дослідження предметі, схожому на револьєр, а саме: на спусковому гачку та скобі (об?єкт № 1), курку (об?єкт № 2), барабані (об?єкт № 4), фіксаторі (об?єкт № 5 та на поверхні корпуса (об?єкт № 6) виявлено клітини з ядрами, на руків?ї (об?єкт № 3) виявлено поодинокі клітини з ядрами.

Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами на предметі, схожому на револьєр, а саме: на спусковому гачку та скобі (об?єкт № l), курку (об?єкт N?2), барабані (об?єкт № 4), фіксаторі (об?єкт № 5) та на поверхні корпуса (об?єкт № 6) (таблиця 1.1, додаток 1).

Генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами на предметі, схожому на револьєр, а саме: на барабані (об?єкт №4) та фіксаторі (об?єкт № 5) збігаються між собою та належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі.

Генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами на предметі, схожому на револьєр, а саме: на спусковому гачку та скобі (об?єкт №l), курку (об?єкт №2) та на поверхі корпуса (об?єкт № 6 ) є змішаними і можуть бути придатні для порівняльного аналізу лише по домінуючому ДНК-профілю, який збігається з генетичними ознаками встановленими у об?єктах № № 4,5.

згідно висновку експерту №19/111-21/28836-БД від 08.07.2021 слідує, що генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами на предметі, схожому на револьєр, а саме: на барабані (об?єкт N?4) та фіксаторі (об?єкт №5) (у висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС від 23.04.2021 № КСЕ-19/111-21/9661) збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_5 .

Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_5 та клітин з ядрами на предметі, схожому на револьєр, а саме: на барабані (об?єкт №4) та фіксаторі (об?єкт №5) складає 2.18 х 10-24. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об?єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 4.6 х 1023 осіб.

Генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами на предметі, схожому на револьєр, а саме: на спусковому гачку та скобі (об?єкт №1), курку (об?єкт № 2) та на поверхі корпуса (об?єкт № 6) (у висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС від 23.04.2021 № KСЕ-19/111-21/9661) є змішаними і можуть бути придатні для порівняльного аналізу лише по домінуючому ДНК-профілю, який збігається з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_5 ;

згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 17.05.2021 вилучено медичну карту стаціонарного хворого ККЛ ШМД № 2846, на ім`я ОСОБА_9 , що прошита та пронумерована на 250 арк.;

згідно висновку експерту №042-616-2021 від 22.06.2021 слідує, що під час первинно відомого звернення по медичну допомогу 09.02.2021 о 14 годині 59 хвилини (під час огляду лікарем/лікарями швидкої медичної допомоги), у ОСОБА_16 , з урахуванням даних, отриманих під час його послідуючого стаціонарного лікування, зокрема, проведення інструментальних досліджень та оперативних втручань, клінічними лікарями були виявлені такі тілесні ушкодження:

а) вогнепальне поранення голови: рана (визначена клінічними лікарями як вхідна) у тім?яно-скроневій ділянці голови зліва (діаметром приблизно 0,5(см)), від якої спрямований рановий канал, який проходить ззовні у середину, 3 пошаровим ушкодженням шкіри, м?яких тканин, кісток склепіння черепа (наскрізного характеру - (*), твердої мозкової оболонки (наскрізного характеру), речовини головного мозку (як виявили клінічні лікарі розтрощення мозку 5х5 (см), з витіканням мозкового детриту з мозково-ранового каналу, яка супроводжувалась утворенням внутрішньомозкового крововиливу об?ємом щонайменш 210 куб см)), де сліпо закінчується; б) непроникаючі рани - лівого стегна (2); шиї (2, діаметром 0,4(см), з осадженими краями, від яких спрямовані ранові канали, справа-наліво та спереду-назад, сліпо закінчуються в м?яких тканинах);

У даному випадку, під час динамічного звернення ОСОБА_9 клінічними лікарями було зафіксовано наявність та розвиток небезпечно- загрозливих для життя явищ - проникаючого поранення голови (з ушкодженням кісток склепіння черепа та речовини головного мозку), що супроводжувалося розвитком коми. За таких обставин зрозумілим є використання критерію небезпеки для життя, а тому, відповідно п. п. 2.1.1./а, 2.1.3/б/о "Правил" виявлене плесне ушкодження, вказане у п. а) даних Підсумків, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Відновлення порушеної анатомічної цілісності та порушеної функції тканин по місцю утворення ран будь-якої етіології у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 6 але менш ніж 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальновизначеного судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості, а тому, кожне з виявлених тілесних ушкоджень, відповідно п. п. 1.5.2, 2.3.3. та 4.6. "Правил", відноситься до легкого тілесного ушкодження ;

згідно висновку експерту №042-1-103-2021 від 11.02.2021 слідує, що при судово-медичний експертизі у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мали місце тілесні ушкодження: синці на повіках правого ока, в лівій підочно-виличній ділянці, в поперековій ділянці справа, на переднє-внутрішній поверхні лівого плеча в середне-нижній третині, на передній поверхні лівого передпліччя в середній третині, на тильній поверхні правої кисті в проекції середньо-нігтьової фаланги 4 пальця, на тильній поверхні лівої кисті в проекції 4-5 п?ясних кісток, на внутрішній поверхні лівого променево-зап?ясткового суглобу, на заднє-зовнішній поверхні правого стегна в середній третині; садна на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на заднє-зовнішній поверхні правого стегна в середній третині та в ділянці заднє-зовнішньої його поверхні в середній третині.

Відповідно п. п. 4.6. та 2.3.5. «Правил», кожне з вказаних тілесних ушкоджень, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров?я).

Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя.

Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, характерні властивості яких в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати вказаному терміну;

потерпілий ОСОБА_17 надав показання, що свідком чи очевидцем спричинення його брату ОСОБА_9 тілесних ушкоджень він не був. На даний час він представляє інтереси свого брата ОСОБА_9 , який не може розмовляти.

З приводу обставин події повідомив, що відносно його брата ОСОБА_9 було вчинено напад, внаслідок чого його брат отримав кулеве поранення в голову. Також відомо, що до цього причетний ОСОБА_5 .

Крім цього, внаслідок отриманого поранення його брат тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні (близько місяця в лікарні), після чого був виписаний для лікування вдома. Внаслідок отриманої травми ОСОБА_9 прикутий до ліжка, не розмовляє та має першу групу інвалідності.

Також повідомив, що до вказаної події його брат був знайомий з обвинуваченим ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_9 проживав разом із своєю дружиною у квартирі №30 (комунальній) , в якій мешкає обвинувачений.

З приводу відносин між ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_5 повідомив, що вони були посередніми, оскільки до події, що сталася, ОСОБА_9 у телефонній розмові повідомляв, що ОСОБА_5 висловлював йому якісь погрози у зв`язку з тим, що не бажав, щоб він проживав із своєю дружиною у квартирі АДРЕСА_1 .

Про подію, що сталася із його братом ОСОБА_9 дізнався у телефонній розмові із їхньою матір`ю;

свідок ОСОБА_18 пояснила, що події, про які йдеться, відбулися 09 лютого. Вона перебувала на роботі, періодично телефонувала до свого чоловіка . Після роботи, орієнтовно між 17:00 та 18:00, повернулася додому. Двері їй відкрив чоловік, який виглядав погано: обличчя було почервонілим, опухлим, під оком - гематома. Разом вони пішли забирати дитину з садка, після чого зв`язалися з дільничною, яка порадила звернутися до поліції.

У поліції свідок написала заяву, однак чоловікові стало зле, його знудило. Заявлену проблему не було вирішено, бо поліцейські були зайняті іншою справою.

Свідок зазначила, що подія, ймовірно, трапилася саме в період, коли вона не спілкувалася з чоловіком. У квартирі, яка є комунальною (8 кімнат на 1 квартиру, 2 санвузли, спільна кухня), було безладно: шматочки скла, розкидані речі, перевернуті меблі. У передпокої - сліди крові, на холодильнику - слід від удару, на підлозі - бильце з гвіздками.

Чоловік розповів, що відкрив двері після стуку, думаючи, що це сусіди, але отримав удар у обличчя, після чого невідомий почав проникати в квартиру.

За словами свідка, чоловік намагався його зупинити та налякати пістолетом, про наявність якого їй відомо.

Окрім цього, свідок надала докладні свідчення щодо попередніх конфліктів між потерпілим та їхньою сусідкою ОСОБА_11 . Так, із осені 2019 року потерпілий часто відвідував ОСОБА_11 , поступово залишався там ночувати, вів себе як співмешканець.

Свідок повідомила, що ОСОБА_11 просила здати їй ще одну кімнату, і вони погодилися. З того часу співмешканці почали вживати алкоголь, після чого потерпілий ставав агресивним. Улітку були сварки, він сам зізнався, що вперше вдарив жінку.

Свідок бачила ОСОБА_11 з синцем під оком.

Восени ситуація повторилася - ОСОБА_11 повідомила, що не живе з ним, адже той знову підняв на неї руку. У день, коли потерпілий вирішив з`їхати (2 жовтня), кімната була повністю зруйнована, меблів не залишилось.

Після того він ще з`являвся в будинку, хоча ОСОБА_11 стверджувала, що забрала в нього ключі. Водночас почали зникати речі, псувалися дитячі іграшки.

Свідок вказала, що зафіксувала на камерах, як потерпілий пробиває колеса на дитячому мотоциклі. У зв`язку з цим була подана заява до поліції.

На запитання про характер поведінки потерпілого, свідок зазначила, що він щоденно вживав алкоголь, ставав агресивним, неадекватно реагував на зауваження, конфліктував із мешканцями.

На момент подій квартира перебувала у спільному користуванні, свідок із чоловіком займали дві кімнати. Кімната, яку раніше займав потерпілий, перебувала в занедбаному стані;

свідок ОСОБА_19 підтвердив, що має сусідські відносини з ОСОБА_5 , жодних стосунків не підтримує, з потерпілим лише випадково перетинався.

Пояснив, що був свідком того, як потерпілий лежав у свідомості з ознаками алкогольного сп`яніння (характерний запах перегару) на підлозі біля ліфтової площадки, за межами квартирного блоку, але у межах житлового будинку.

Потерпілий повідомив про наявність якогось конфлікту, однак свідок не уточнював деталей.

Також свідок охарактеризував обвинуваченого як порядну людину, яка виховує дитину; за час проживання не мав до нього жодних зауважень.

Коли востаннє бачив потерпілого, до подій, той перебував у стані, який свідчив про можливе вживання алкоголю. Агресії в його поведінці свідок не спостерігав;

свідок ОСОБА_20 повідомила, що з потерпілим перебуває у шлюбі з 21 січня 2020 року, до цього - приблизно пів року тривали стосунки. Спільних дітей не мають. Проживає у власній комунальній квартирі разом зі своїми синами.

З березня певного року свідок разом з потерпілим проживала в орендованій квартирі обвинуваченого ОСОБА_21 , однак у середині літа вони припинили спільне проживання, і восени вона повернулася до себе.

За словами свідка, на час інциденту в лютому 2021 року вони вже не проживали з потерпілим разом.

Виселення останнього з орендованого житла відбулося зі скандалом.

Свідок охарактеризувала потерпілого як неадекватного та агресивного, такого, що зловживав алкоголем, поводився провокативно, піднімав руку, зокрема в її бік.

Повідомила, що в один із днів він розмахував предметом, схожим на травматичний пістолет, а також спричиняв шкоду майну - розбивав посуд, кидав одяг, чинив безлад.

Свідок підтвердила, що в день події ввечері вона поверталась додому з роботи та дізналася про те, що щось сталося. Через вимкнений телефон була недоступною. Близько першої ночі хлопці у під`їзді повідомили їй, що стався скандал, і зазначили, що її знайомий «не жилець». Після цього до неї приходила поліція, яка допитала її, а згодом - і обвинуваченого.

Свідок також зазначила, що в осінній період зафіксувала пошкодження коліс, що належали ОСОБА_21 , а той мав відео з камери, на якому було зафіксовано дії потерпілого. За її словами, потерпілий здійснював певні дії за її спиною, за які сусіди висловлювали претензії. Вона описала його поведінку як неадекватну, з перепадами настрою, агресією, звичкою влаштовувати скандали після вживання алкоголю.

Окрім цього, свідок підтвердила, що відомості про конфлікти отримувала від обвинуваченого, ОСОБА_22 , а також інших осіб. Повідомила, що конфліктів у потерпілого не бракувало, зокрема на роботі, де він бився з іншими особами.

Свідок підтвердила, що потерпілий зловживав алкоголем, часто перебував у стані сильного сп`яніння, провокував конфлікти з іншими мешканцями. У квартирі, де вона проживала, між сусідами виникали конфлікти, але щодо неї особисто погроз не було.

Також, у ході судового розгляду, у порядку ст. 357 КПК, досліджено речові докази наявні у кримінальному провадженні - запис слідчого експерименту і сам протокол його проведення від 10.02.2021.

VІ. Оцінка доказів

Поняття доказів та доказування у кримінальному провадженні регламентовано Главою 4 КПК України.

Складовою процесу доказування у кримінальному провадженні є «предмет доказування», який визначається як коло закріплених у законі обставин, що повинні бути встановлені чи спростовані під час доказування у кожному кримінальному провадженні.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: (1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); (2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; (3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат (ст. 91 КПК України).

Законодавець в ст. 94 КПК України вказує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке є основою для прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні (постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17).

Водночас, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно (ч. 1 ст. 23 КПК України).

Саме кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, позаяк сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, що встановлено ст. 22 КПК України, адже вони, в силу ст. 26 КПК України, є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, у підсумку слід зауважити про таке, щодо доказів наданих прокурором.

Частина 1 статті 87 КПК передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

В постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 вказано, що норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».

У постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС зауважив, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

В постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС вказав, що суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми.

Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим».

В постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 ВС зауважив, що оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Повертаючись до обставин цієї справи Суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі Суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних справ і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

В постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Як наслідок слід констатувати, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд констатує, що в цій справі ці положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

В цьому провадженні порушення фундаментальних прав і свобод не встановлено.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 8 травня 2025 року у справі № 207/722/23 вказав, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Вказані технічні прилади та технічні засоби поліція може закріплювати на однострої. Згідно з п. 5 розд. ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. При цьому згадана Інструкція не містить будь-яких застережень про те, що включення відеореєстратора неможливе без попередження особи, яку він фіксує.

Враховуючи викладене, відео з бодикамер поліцейських є допустимими доказами.

Також слід указати, що Верховний Суд в постанові від 24 жовтня 2018 року в справі №733/249/16-к указав, що після огляду предмет визнається речовим доказом і долучається до кримінальної справи мотивованою постановою (ухвалою), яким завершується формування даного виду доказу. Цією постановою створюється особливий правовий режим поводження з предметом в кримінальній справі. Джерелом фактичних даних (відомостей) стосовно речових доказів виступає протокол огляду предмета.

У цій ситуації, джерело фактичних даних, прямо доводить собою, обставини, які у розумінні ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в цій справі, щодо дати, часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення.

Щодо обшуку затриманої особи (згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.02.2021 встановлено, що 09.02.2021 приблизно о 14 год 30 хв. затримано ОСОБА_5 ) слід відмітити, що Верховний Суд у постанові від 08.02.2018 у справі № 754/5978/16-к указав, що оцінювати цю слідчу дію суд має через призму законності проведення обшуку затриманого, відповідно до вимог частини 3 вищевказаної норми закону (ст. 208), яка указує, що уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу, а у цій ситуації, такі передумови були дійсними, сам протокол наявний.

Щодо медичної документації, то слід указати, що відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Верховного Суду (постанова від 27 січня 2020 року № 754/14281/17) відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом.

У цій же постанові Об`єднана палата зазначила про те, що якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України.

Зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК України у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону може бути не відкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що потягне за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 цього Кодексу.

Висновки експертів відкриті захисту.

При цьому, слід зауважити, що Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 в справі №753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

Також, як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких даних.

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).

У цій справі, порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій дотриманий.

Як наслідок Суд сприймає наведені у вироку докази, як належні та допустимі. Окрім протоколу слідчого експерименту, котрий, враховуючи доводи захисту, підставно виключити з числа доказів, в силу наявних у ньому недоліків в частині відсутності підписів усіх учасників цієї слідчої дії.

VІІ. Аналіз обставин провадження за критеріями передбаченими ст. 94 КПК України (достатність доказів)

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, […], покладається на […] прокурора […].

Відповідно до ст. 94. Оцінка доказів КПК слідує, що суд здійснює таку оцінку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, з урахуванням того, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі №195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі №754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі №760/23459/17 зауважено, що законодавець в ст. 94 КПК вказує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке є основою для прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Оцінка доказів за внутрішнім переконанням віддзеркалює незалежність суду у здійсненні процесуальних функцій, оскільки за своїм змістом є впевненістю в тому, що судом надано правильну оцінку процесуальним джерелам доказів, засобам доказування і встановленим фактам, і що ухвалений із дотриманням правил ст. 94 КПК висновок щодо питань, які поставлені перед судом в кримінальному провадженні його учасниками, є правильним в контексті стандарту доведення поза розумним сумнівом винуватості (невинуватості) особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Такий стандарт доказування передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на недоведеності важливих для справи обставин або певних установлених судом обставинах, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення.

З іншого боку, для дотримання цього стандарту недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно Суд констатує, в ключі проаналізованих доказів, що цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини завдання обвинуваченим потерпілому тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони.

Однак, досліджені судом докази не вказують про наявність в нього умислу на вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.

Тому, Суд, у порядку ч. 3 ст. 337 КПК, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод виходить за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, та кваліфікує дії обвинуваченого за ст. 124 КК, адже це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Вказані мотиви щодо потреби виходу за межі висунутого обвинувачення обумовлені з`ясованими фактичними обставинами у провадженні.

Згідно зі ст. 36 КК заподіяння шкоди здоров`ю того, хто посягає, при захисті охоронюваних правом інтересів, вчинене у стані необхідної оборони, не тягне за собою кримінальної відповідальності, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК.

Для кваліфікації злочину за ст. 124 КК заподіяння тяжкого тілесного ушкодження повинно бути вчиненим з метою захисту охоронюваних правом інтересів від суспільно небезпечних посягань.

Тяжке тілесне ушкодження, хоча й заподіяне у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло, але яке з`явилося під впливом обставин, пов`язаних із перевищенням меж необхідної оборони, належить кваліфікувати за ст. 124 КК.

Так, наприклад, перебуваючи у стані сп`яніння, ОСОБА_23 прийшов на подвір`я до ОСОБА_24 , де побив вилами двері та вікна будинку, ганявся з вилами за ОСОБА_24 Рятуючись, ОСОБА_24 забіг на сусідське подвір`я, проте ОСОБА_23 наздогнав його і почав бити. ОСОБА_24 схопив кочергу і вдарив нею ОСОБА_23 по голові, заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпілий помер. Як констатував суд, у ОСОБА_24 не було необхідності завдавати ОСОБА_23 удару металевим предметом у життєво важливий орган, оскільки в момент нападу в руках потерпілого не було яких-небудь предметів, якими він міг би погрожувати ОСОБА_24 Дії ОСОБА_24 були кваліфіковані як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони (див. РП. - 1991. - № 5. - С. 80).

В цьому випадку обвинувачений діяв із метою припинення протиправного нападу на себе, що супроводжувався застосуванням фізичної сили, погрозами вбивством, перешкоджанням закриттю дверей та вторгненням у його особистий житловий простір.

Застосування ним вогнепальної зброї (револьвера) було зумовлене негайною необхідністю оборони, а фатальний постріл, згідно з показаннями самого обвинуваченого та наданим висновком експерта, не був прицільним, а відбувся у хаотичній боротьбі в момент фізичного зіткнення, тобто не мав ознак цілеспрямованого та усвідомленого умислу на спричинення саме тяжкої шкоди здоров`ю.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений мав реальну підставу сприймати дії потерпілого як загрозу для свого життя та здоров`я, а отже перебував у стані необхідної оборони, яка вийшла за межі співрозмірності.

Таким чином, у діях ОСОБА_5 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, - умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, що передбачає наявність оборонної мотивації, але визнання явної невідповідності способу захисту ступеню небезпеки посягання.

І ось чому. Факт фізичного нападу підтверджений судово-медичною експертизою №042-1-103-2021 від 11.02.2021: у ОСОБА_5 виявлено множинні синці та садна, локалізовані в різних частинах тіла (праве око, обличчя, поперек, руки, стегно тощо), що за своїм характером відповідають насильницьким діям, скоєним тупими предметами. Ушкодження були завдані безпосередньо перед інцидентом, що вказує на факт фізичного посягання на обвинуваченого.

Показання свідків та потерпілого ( ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 ) підтверджують системну агресивну та асоціальну поведінку потерпілого, особливо в стані алкогольного сп`яніння. Зафіксовані факти домашнього насильства, пошкодження майна, конфлікти з сусідами, що створює фон реальної і неминучої загрози для ОСОБА_5 .

Потерпілий знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується свідченнями очевидців (зокрема ОСОБА_19 ) та поведінкою потерпілого в момент конфлікту (відсутність реакції на погрози застосування зброї, агресивні дії).

Показання самого обвинуваченого, які корелюють із відеозаписом з бодікамери та заявами свідків, свідчать, що ОСОБА_5 намагався уникнути конфлікту: він відступив до власної кімнати, намагався зачинити двері, попереджав про застосування зброї (свідчення про фразу: «або я буду стріляти»), що характерно для оборонної поведінки.

Факт попередніх пострілів по ногах підтверджується висновком експерта №042-616-2021, в якому йдеться про непроникаючі рани стегна і шиї, що мають характер несмертельного стримуючого пострілу, а не спрямованого на заподіяння тяжкої шкоди.

Фатальний постріл у голову стався в момент фізичної боротьби, коли обвинувачений і потерпілий впали на підлогу.

Суд не встановив жодних доказів провокативної поведінки обвинуваченого. Не доведено, що обвинувачений мав заздалегідь намір спричинити тілесні ушкодження: пістолет Флобера зберігався у шафі, обвинувачений не чекав потерпілого з ним у коридорі, а застосував його вже після нападу. Не виявлено будь-якої підготовки, провокацій або агресивних дій з боку обвинуваченого до інциденту - навпаки, з відеозапису та свідчень вбачається, що він відступав.

Стаття 36 КК України передбачає, що захист має бути співрозмірним характеру посягання. У цій справі обвинувачений використав вогнепальну зброю (Флобер) проти неозброєного нападника, що формально виходить за межі допустимого ступеня захисту, навіть попри провокативну поведінку потерпілого.

Характер ушкодження - проникаюче поранення голови, встановлене експертизою №042-616-2021, за яким було зруйновано речовину головного мозку з розвитком коми, очевидно виходить за межі необхідної самооборони, і є тяжким тілесним ушкодженням, яке не відповідає рівню загрози.

VІІІ. Кваліфікація дій та правові підстави її зміни у ході судового розгляду

Згідно ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №761/37225/20).

Тому, власне Суд, враховуючи встановлені обставини у межах кримінального провадження, котрі викладені у п. ІІ вироку, кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст. 124 КК України, позаяк він вчинив умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони.

Щодо підстав зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, то Суд керувався уже цитованими положеннями ч. 3 ст. 337 КПК.Тим, що в постанові від 19 жовтня 2021 року в справі № 552/2540/20 Верховний Суд вказав, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Закриття судом кримінального провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не виправдовує легітимних очікувань особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства.

Відмова від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить в становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.

Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к).

Отже, Суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, бо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, та з урахуванням того, що закриття судом кримінального провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не узгоджується із завданнями кримінального судочинства, а відмова від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.

ІХ. Покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує (1) ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; (2) те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; (3) юридична відповідальність особи, за ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […]має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

В цій ситуації, обставинами, що пом`якшують або ж обтяжують покарання, відповідно до ст. 66, 67 КК, не установлені.

Також, Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя (див. дані установочної частині цього рішення), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 124 КК у виді пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59-1 КК покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду, згідно ч. 2 ст. 59-1 КК, такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років (ч. 4 ст. 59-1 КК).

У цій справі, враховуючи фактичні дані про особу обвинуваченого, Суд вважає слушним призначити пробаційний нагляд на строк 2 роки, котрий полягатиме в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства, а саме шляхом покладення на засудженого до пробаційного нагляду, згідно ч. 2 ст. 59-1 КК, таких обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання, в цій ситуації, в ключі характеристик особи, вчинюваного злочину, поведінки до та після, Суд сприймає, як діяння, яке б указувало на не можливість досягнення мети регламентованої ст. 50, 65 КК України.

Х. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом

Цивільний позов заявлено на суму 43415 грн. 51 коп. (матеріальна шкода) та 50000 грн. 00 коп. (моральна шкода).

Позов включає у себе витрати пов`язані з лікуванням ОСОБА_9 в частині матеріальної шкоди та пережитими стражданнями ним же у ключі моральної шкоди.

Позивача ОСОБА_17 залучено потерпілим, згідно постанови старшого слідчого Дніпровського УП ОСОБА_27 від 24.06.2021, у порядку ч. 6 ст. 55 КПК.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тому, на переконання суду позов в частині шкоди слід задовольнити. Позаяк матеріальні витрати підтверджуються доданими до позову документами у т.ч. чеками. Такі витрати були понесені у наслідок дій відповідача у котрих він визнається винуватим за цим вироком.

В частині моральної шкоди, то слід зауважити, що поняття «моральна шкода» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, а саме під нею слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому під немайновим шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням ділової репутації, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності.

Відповідно до ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тому, враховуючи обставини визначені ч. 3 ст. 23 ЦК, Cуд вважає за необхідне, враховуючи співмірність пережитих ОСОБА_9 моральних страждань, за доцільне стягнути в рахунок компенсації моральної шкоди, 50 000 гривень.

Щодо витрат на правову допомогу у сумі 15 000 грн, то в позові вказується про їх можливий розмір, без розкриття їх характеру та умов розрахунку, а тому позов за цих умов задоволений бути не може.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду, згідно з ч. 1 ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Процесуальні витрати розподілено у порядку регламентованому ч. 2 ст. 124 КПК. У них входять витрати пов`язані із проведенням судово-медичної експертизи, висновок експерта №042-616-2021 від 22.06.2021, яка становить 3416 гривень 00 копійок; судової експертизи зброї, висновок експерта №СЕ-19/111-21/9086-БЛ від 26.02.2021, - 980 гривень 70 копійок; судової комплексної дактилоскопічної, молекулярно-генетичної та балістичної експертизи, висновок експерта №КСЕ-19/111-21/9661-Д від 25.03.2021, - 1961 гривні 40 копійок; судової комплексної дактилоскопічної, молекулярно-генетичної та балістичної експертизи, висновок експерта №КСЕ-19/111-21/9661 від 23.04.2021, - 1634 гривні 50 копійок; судово-медичної експертизи, висновок експерта №042/1-103-2021 від 11.02.2021, - 273 гривні 80 копійок; судової молекулярно-генетичної експертизи, висновок експерта №СЕ-19/111-21/28836-БД від 08.07.2021, - 2574 гривні 30 копійок.

Долю арештованого майна визначено згідно ст. 174 КПК.

Питання щодо речових доказів Суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК.

На підставі викладеного та керуючись статтями 368-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 124 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

Згідно п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_5 , згідно з ч. 1 ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_17 матеріальну шкоду 43415 (сорок три тисячі чотириста п`ятнадцять) гривень 51 копійку та моральну шкоду у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, а всього 93 415 (дев`яносто три тисячі чотириста п`ятнадцять) гривень 51 копійку.

В іншій частини позову щодо можливих витрат на правову допомогу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 10 840, 70 грн.

Арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_28 від 15.02.2021 у справі №755/2796/21, намобільний телефон марки «ZTE», IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 з сім-карткою мобільного оператора зв`язку «Лайфселл»; посвідчення працівника «Київпастранс» на ім?я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зв?язку ключів у кількості 2 штук; банківську картку «Ощадбанк» НОМЕР_5; джинси темно-синього кольору з чорним шкіряним паском зі слідами пошкодження у вигляді отвору радіусом приблизно 2-3 мм зі слідами речовини бурого кольору, схожу на кров; підштаники сірого кольору зі слідами пошкодження у вигляді отвору радіусом приблизно 2-3 мм та зі слідами речовини буро кольору, схожу на кров; шкіряну куртку темно-зеленого кольору; червоний светр; рукавички коричневого кольору; шкарпетки; спідню білизну сірого кольору; кофт сірого кольору; шкіряні черевики чорного кольору, скасувати, а це майно, як речові докази, згідно постанови слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_29 від 10.02.2021, повернути власнику.

Арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_28 від 15.02.2021 у справі №755/2796/21, на предмет, ззовні схожий на пістолет типу «Флобер» з маркуванням «Профі 3, НОМЕР_2 , Zbroya вироблена в Україні»; дві гільзи та два патрони; 7 предметів, ззовні схожих на набої у прозорому поліетиленовому пакеті; футболку, скасувати, а це майно, як речові докази, згідно постанови слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_29 від 10.02.2021, повернути власнику.

Арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_28 від 15.02.2021 у справі №755/2796/21, на з змиви, скасувати.

Речові докази: змиви - знищити; DVD-R, СVD-R диски залишити в матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я ОСОБА_1