Справа № 182/2580/25
Провадження № 1-кс/0182/396/2025
У Х В А Л А

Іменем України

28.04.2025 року м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Нікопольського міськрайонного суду клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , по провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 червня 2024 року за №0004023 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Томаківка, Нікопольського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, розлученого, перебуває в цивільному шлюбі в якому виховує двох неповнолітніх синів, з середньою-спеціальною освітою, на утриманні нікого не має, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , навідника 2 механізованого відділення бойової машини 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією передбаченою ч.4 ст.408 КК України,

з участю :

прокурора ОСОБА_4 в режимі відео конференції,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що СВ Нікопольського РУП ГУНП здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0004023 за фактом дезертирства, тобто самовільного залишенні військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Так, під час досудового слідства встановлено, що згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб до 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року введений воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 15 березня 2022 року № 2119-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб - з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року до 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб - з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року до 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 22 травня 2022 року № 2263-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року до 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року до 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року № 58/2023 затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року до 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 18 від 20.01.2023 року солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини для проходження служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401 КК України, диспозиції ст. 408 КК України, є військовослужбовцем, а отже суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про особливості несення військової служби у час воєнного стану.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, а згідно ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

За ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями , інструкціями тощо.

Стаття 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає відповідальність солдата (матроса) у мирний і воєнний час за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стан, збереження виданого йому майна. А стаття 128 Статуту, зокрема, покладає на солдата обов`язок сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

За приписами ст. ст. 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, встановлені зазначеними нормами законодавства, що визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, їх взаємовідносини та регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, свідомо допустив їх порушення та вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, 19.12.2023, військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у військовій частині НОМЕР_3 .

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та перебуваючи на посаді навідника 2 механізованого відділення - бойової машини 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 19 грудня 2023 року самовільно не повернувся з відпустки в розташування військової частини НОМЕР_3 , яке знаходилось в АДРЕСА_3 , звідки прибув до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де з того часу проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, та був незаконно відсутній на службі станом до 28.04.2025, коли солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до слідчого відділу Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, заявив таким чином про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

28.04.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання і просив обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою. При цьому прокурор посилався на те, що вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, а саме: зібраними Військовою службою правопорядку у ЗСУ матеріалами перевірки за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_5 , протоколом допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . При цьому, прокурор посилався на те, що існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки у разі доведеності його вини йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, що може спонукати його переховуватися від слідства та суду. Він офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, законодавець виключає можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_12 не заперечували проти обставин, викладених в підозрі. Він є військовим за призовом по мобілізації під час особливого періоду з 04.01.2023 року. Підозрюваний отримав поранення і контузію, однак повернувся на фронт, а потім вирішив залишитися дома, за станом здоров`я. Однак, медичних документів у нього немає, т.я. ВЛК він не проходив через брак коштів. Просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання, де мешкає разом з родиною. Від добровільно з`явився до суду для розгляду відносно нього клопотання про обрання запобіжного заходу і готовий служити/, але за станом здоров`я немає можливості брати участь в бойових діях. Крім того, він є учасником бойових дій.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, перевіривши підстави застосування зазначеного запобіжного заходу вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином (а.п.5). 28 квітня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру по вказаному кримінальному провадженню за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України, а саме за дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану (а.п.30-33).

Підозра оголошена ОСОБА_5 обґрунтована наступними доказами.

Актом службового розслідування помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної служби ОСОБА_13 , яким було встановлено факт самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_5 (а.п.7-9 на звороті). Довідкою-доповіддю про самовільне залишення місця служби військовослужбовцем НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », солдатом ОСОБА_5 , згідно якого з доповіді командира НОМЕР_2 механізованого батальйону майора ОСОБА_14 від 19.12.2023 року, 19.12.2023 року о 21.00 год. при перевірці наявності особового складу в місці зосередження 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону (поблизу АДРЕСА_3 ) командиром 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону капітаном ОСОБА_15 було виявлено відсутність в місці служби солдата ОСОБА_5 (а.п.11 на звороті). Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2023 року, згідно якого солдата ОСОБА_5 , з 20.01.2023 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечень і вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків на посаду номера обслуги механізованого відділення бойової машини механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.п.12). Показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 згідно яких вони знають ОСОБА_5 , який мешкає в АДРЕСА_2 з цивільною дружиною та двома неповнолітніми дітьми, про те, що ОСОБА_5 в СЗЧ вони дізналися від працівників поліції (а.п.21-22 на звороті). Показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , згідно яких 19.12.2023 року під час перевірки особового складу 7 механізованої роти біля населеного пункту Єлизаветівка Покровського району Донецької області, о 21.00 год. було виявлено відсутність солдата ОСОБА_5 та деяких його особистих речей (а.п.23-28).

Зазначені обставини, викладені в підозрі підозрюваний ОСОБА_5 визнає.

З урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, висловленої в рішеннях «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, слідчий суддя вважає, що підозра оголошена ОСОБА_5 є обґрунтованою на початковому рівні, що є достатнім для вирішення питання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

При цьому, суд бере до уваги, що заявлений стороною обвинувачення ризик переховування від органів досудового розслідування є обґрунтованим достатньою мірою, оскільки у разі доведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину, йому буде призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, що є свідомим для підозрюваного і може спонукати його до переховування. До того ж, підозрюваний офіційно не працевлаштований, не має постійного законного джерела доходу, тривалий час не повертався до військової частини. Крім того, згідно медичної характеристики з військової частини НОМЕР_1 до лікарів він не звертався та не має жодних захворювань, які б могли перешкоджати йому виконувати обов`язки військовослужбовця.

Відповідно до ч.8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

З огляду на викладене, з урахуванням віку підозрюваного, його задовільного стану здоров`я, відсутності постійного місця роботи і стабільного заробітку, з урахуванням відомостей про репутацію підозрюваного, вимоги ч.8 ст. 176 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 і саме такий запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України на які послався прокурор і які є доведеними в судовому засіданні.

При цьому обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено.

Вирішуючи клопотання підозрюваного і його захисника ОСОБА_12 щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя бере до уваги ту обставину, що він вчинив злочин в умовах воєнного стану, фактично покинув місце дислокації свого підрозділу та не виконав обов`язки військовослужбовця пов`язані з захистом територіальної цілісності держави. Законодавець не передбачає можливість обрання іншого запобіжного заходу стосовно особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 КК України.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд, слідчий суддя зобов`язаний визначити підозрюваному розмір застави, достатній для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, вважаю за можливе обрати мінімальний розмір застави стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень.

На переконання слідчого судді такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання процесуальних обов`язків, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені під час судового розгляду.

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 194,196 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 задовольнити.

Обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк не більше шести десяти днів, тобто до 26 червня 2025 року, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави для підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

У разі внесення застави у розмірі визначеному ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дня внесення застави вважати особою стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді застави і відповідно до вимог ч. 5 ст. 194 КПК України на нього покладаються наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора та суду у визначений час,

повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання, роботи,

здати на зберігання до відповідних органів державної влади документ, який дає право на його виїзд із України або для в їзду в Україну.

Клопотання підозрюваного ОСОБА_5 і її захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити підозрюваному.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1