Справа № 461/4818/25
Провадження № 1-кс/461/4090/25
УХВАЛА

про скасування арешту майна

27.06.2025 м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в :

26.06.2025 адвокат ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_5 , звернулася до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 07.09.2023 року на квартиру АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування внесеного клопотання покликається на те, що вказана квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу від 14.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , зареєстрованого в реєстрі за №519, згідно якого ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_7 об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира була придбана ОСОБА_5 за середньою ринковою вартістю станом на 2023 рік 1 917 100 гривень. Перед тим, як придбати квартиру її було перевірено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому ОСОБА_5 не знав та не міг знати про те, що вказана квартира була набута попередніми власниками без достатніх на те правових підстав. ОСОБА_5 є добросовісним набувачем вказаної квартири та немає жодного відношення до кримінального провадження, яке на даний час розслідується ГУ НП у Львівській області. Грошові кошти за які ОСОБА_5 придбав вказану квартиру також жодного відношення до кримінального провадження не мають. Разом з тим, квартира, на яку накладено арешт: не була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, оскільки зі змісту ухвали слідчого судді вбачається, що предметом кримінального правопорушення були правовстановлюючі документи, які стосуються квартири; не зберегла на собі його сліди злочину та не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Стверджує, що відсутні підстави для арешту вказаної квартири та такий арешт є неспівмірним обтяженням для власника. Повідомлення про підозру в межах кримінального провадження на даний час жодній особі не оголошено, водночас заходи забезпечення кримінального провадження продовжують діяти у попередньому обсязі, що не відповідає вимогам чинного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини, що встановлюють вимоги щодо розумних строків проведення досудового розслідування. Покликаючись на ст. 41 Конституції України, Конвенцію про захист прав і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини та ст. 174 КПК України, просить задовольнити клопотання та скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 07.09.2023.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , в судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримала, надала пояснення, які відповідають змісту клопотання, просила його задовольнити. Додатково пояснила, що в порядку цивільного судочинства з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння до ОСОБА_5 ніхто не звертався. Квартира перебуває під арештом вже протягом двох років. За час досудового розслідування кримінального провадження ОСОБА_5 було допитано у якості свідка, та минулого року за добровільною згодою ОСОБА_5 слідчим за участю експерта було проведено огляд квартири для визначення її вартості, про будь-які інші слідчі дії заявнику не відомо. Вважає, на даний час обраний в межах даного кримінального провадження захід забезпечення кримінального провадження порушує права та законні інтереси власника квартири, який є добросовісним її набувачем, придбав її за власні грошові кошти, за ринковою ціною, та такий не відповідає засадам сміврозмірності та пропорційності втручання державних органів у право володіння, користування та розпорядження майном.

У судовому засіданні слідчий ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 клопотання про скасування арешту майна заперечив, та пояснив, що зазначена квартира є предметом злочину у кримінальному провадженні внесеному 01.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000742, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, визнана речовим доказом, а тому скасування арешту є недоцільним.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання про скасування арешту майна та долучені до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді даного клопотання, поданого представником власника майна ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_3 , в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 07.209.2023 про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції України у Львівській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 01.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000742, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

На даний час досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється слідчим управлінням Головного управління Національної поліції України у Львівській області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за фактом заяви в інтересах ОСОБА_8 про те, що невідомі особи підробили документи про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_8 , за допомогою, яких в подальшому заволоділи вказаною квартирою, чим спричинили матеріальної шкоди на суму, яка встановлюється.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що що державним реєстратором ОСОБА_9 02.01.2023 на підставі завідомо підробленого договору дарування квартири датованого 2007 роком внесено відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо прийняття рішення №48920121 про державну реєстрацію прав власності, форма власності: приватна на квартиру АДРЕСА_1 , за суб`єктом ОСОБА_10 .

Після цього, 23.02.2023 ОСОБА_10 відчужив вказану квартиру ОСОБА_7 , шляхом укладення іпотечного договору №145 ( ОСОБА_7 нібито позичив 1 886 500 грн ОСОБА_10 до 23.02.2023, але для забезпечення виконання умов договору ОСОБА_10 , ОСОБА_7 отримав у нього в іпотеку квартиру). Цим договором накладено заборону на відчуження квартири та 04.05.2023 вказана квартира перейшла у власність ОСОБА_7 .

В подальшому, 14.06.2023 ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , зареєстрованого в реєстрі за №519, продав квартиру АДРЕСА_1 , за ціною 1 917 100 гривень ОСОБА_5 , який станом на сьогодні являється її власником.

Постановою слідчого СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 від 06.09.2025, квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 07.09.2023 у справі №464/5877/23 (провадження №1-кс/464/1130/23) накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 345369994, на праві власності належить ОСОБА_5 , з позбавленням права на відчуження та розпорядження такою.

Правовою підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею слугувало те, що квартира могла бути використана як доказ вчинення кримінального правопорушення, в тому числі й як речовий доказ, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 .

Підставою для державної реєстрації квартири за останнім є договір купівлі-продажу від 14.06.2023, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 , зареєстрований за №519, згідно з яким продавець ОСОБА_7 передає у власність покупцю ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . Згідно із п. 2.2 договору купівлі-продажу квартири, продаж такої вчинено за 1917100 грн, які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору.

Слідчим суддею встановлено та слідчим не заперечується, щопісля накладення 07.09.2023 арешту на вищевказану квартиру, у ході проведення подальшого досудового розслідування, причетність ОСОБА_5 , який на даний час є власником квартири, до кримінального правопорушення не було підтверджено, а відтак такий є добросовісним набувачем вказаної квартири.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частина 1 статті 388 ЦК України).

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, який розглядається в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, згідно пояснень представника власника майна жодних позовів в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_5 не пред`являлось та заходи забезпечення позову в порядку цивільного судочинства не застосовувались.

Обґрунтовуючи внесене клопотання про скасування арешту, представник власника майна покликається, зокрема на те, що зазначене вище обтяження є неспівмірним та має негативні наслідки для власника, який є добросовісним набувачем, позбавляє його права вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому квартирою.

Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. ст.7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСі» проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя приймає до уваги та враховує ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Під час розгляду клопотання встановлено, що досудове розслідування даного кримінального провадження триває, жодній особі про підозру не повідомлено. Окрім цього, в ході досудового розслідування не встановлено жодної причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, останній є добросовісним набувачем, ним сплачена ринкова вартість за квартиру, витрачені кошти на проведення ремонту та облаштування квартири, яка перебуває під забороною відчуження вже протягом майже двох років. Будь-які відомості в частині того, що ОСОБА_5 являється недобросовісними набувачем вищевказаного майна відсутні, як і відсутні будь-які відомості відносно того, що на теперішній час здійснюються будь-які процедури оскарження відповідних рішень (документів), на підставі яких ОСОБА_5 було набуто право власності на арештоване майно. Таким чином, органом досудового розслідування протягом тривалого часу обмежено його право мирного володіння належним йому майном.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Натомість при розгляді даного клопотання стороною обвинувачення не надано слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження. Так, вказана квартира визнана речовим доказом, оскільки є предметом кримінального правопорушення, що розслідується. Разом з тим, така оглянута слідчим за участю спеціаліста, визначена її вартість, тобто розмір шкоди заподіяної її власнику внаслідок вчинення кримінального правопорушення, право на відшкодування якої має потерпіла особа; повідомлення про підозру на даний час жодній особі не вручено; в порядку цивільного судочинства з віндикаційним позовом про витребування майна до ОСОБА_5 , який є добросовісним набувачем, та набув майно за відплатним договором, протягом майже двох років ніхто не звертався, заходи забезпечення такого в порядку цивільного судочинства не застосовувалися.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, а втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає що подальше накладення арешту на зазначене майно, яке зареєстроване на праві власності за добросовісним набувачем, без відповідних правових підстав, в тому числі без повідомлення про підозру особам, які попередньо заволоділи таким майном, шляхом підробки документів, протягом двох років проведення досудового розслідування, на думку слідчого судді, суперечить засадам законності, дотримання розумних строків у кримінальному провадженні, очевидно перешкоджає здійсненню права власності, порушує принцип розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження, а потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Керуючись ст. 2, 7, 98, 100, 131, 132, 170-174, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 07.09.2023, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №345369994 належить на праві власності ОСОБА_5 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Повний текст ухвали складений 01.07.2025

Слідчий суддя ОСОБА_1