КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/7011/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4662/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

17 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року,-

за участю:

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_9 ,

обвинувачених (в режимі ВКЗ) ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року клопотання прокурора задоволено частково.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 серпня 2025 року.

Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_10 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 757 000 гривень 00 копійок, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 серпня 2025 року.

Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 425 200 гривень 00 копійок, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вони обвинувачуються, дані про їх особи, кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності, те, що їм інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинувачених з потерпілими та дійшов висновку, що обвинувачені, перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання їх винуватими, можуть переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також можуть вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), та можуть незаконно впливати на свідків та потерпілих (п. 3 ст. 177 КПК України).

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, стадії судового розгляду, строку застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених, тривалого часу перебування обвинувачених під вартою, те, що обвинуваченими застава не внесена, бо в них відсутні відповідні кошти, суд дійшов висновку про застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави у меншому розмірі, які можуть забезпечити виконання обвинуваченими обов`язків та усунути ризики.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали, просить ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів - скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою його реєстрації і фактичного проживання: АДРЕСА_1 , заборонивши покидати місце проживання цілодобового і застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час за адресою його реєстрації і фактичного проживання: АДРЕСА_2 , заборонивши покидати місце проживання у період з 23 години до 06 години наступного дня. У разі, якщо буде вирішено залишити без змін рішення про основний запобіжний захід, захисник просить встановити розмір застави у мінімальному розмірі, нормативно передбаченому для злочинів відповідної категорії - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник вказує, що визначені розміри застави є невиправдано завищеними, виходячи з наступного: жоден із двадцяти потерпілих не подав цивільний позов, лише двоє з потерпілих висунули матеріальні претензії до обвинувачених поза рамками процесу і вини були повністю задоволені, четверо з тих п`яти потерпілих, котрі згідно версії обвинувачення зазнали шкоди, письмово заявили суду, що не вбачають ознак злочину і будуть вирішувати свої з обвинуваченими спори про якість послуг самостійно і порядку, регульованому цивільним законодавством, сукупний розмір матеріальної шкоди, завданий потерпілим згідно версії обвинувачення складає 385400 гривень і, за винятком повернення двом потерпілим 53 900 гривень, невідшкодована сукупна шкода складає 331500 гривень, і саме ці розміри мали б слугувати суду об`єктивним орієнтиром.

Крім того, апелянт вказує, що суд мав би керуватися положеннями ч. 4 ст. 182 КПК України про те, що розмір застави не може бути завідомо непомірним для обвинуваченого, адже в даному випадку обвинувачені є особами із звичайним матеріальним становищем, перебувають під вартою більше року, сталих джерел доходів в них саме через це немає.

На думку апелянта, враховуючи, що обвинувачені є мешканцями іншої області, що ускладнює контроль за ними з боку органу досудового розслідування, найбільш доцільним запобіжним заходом для них був би домашній арешт, навіть за відсутності будь-яких доказів на користь існування ризиків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000881 від 08.06.2022 щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 162, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з раніше визначеною альтернативою запобіжного заходу у виді застави.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції були заслухані пояснення прокурора, представника потерпілого, обвинувачених та їх захисників для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що характер висунутого ОСОБА_10 і ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, інкриміновану їм роль у співучасті, кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винними у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вони обвинувачуються, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинувачених, а саме, те, що ОСОБА_10 офіційно був працевлаштований на посаді керівника у реабілітаційному центрі, щодо якого сторона обвинувачення посилається на його фіктивність та незаконність, не одружений, є раніше не судимим, відповідно до наданих захисником документів, страждає на певні захворювання, знайомий з потерпілими, ОСОБА_8 - офіційно не працевлаштований, не одружений, є раніше не судимим, знайомий з потерпілими і свідками, які за версією обвинувачення є особами, яких ОСОБА_8 викрадав, дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який.

Посилання в апеляційній скарзі захисника про недоведеність існування ризиків відповідними доказами є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

Підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає і таких стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про надмірний розмір застави, то колегія суддів зауважує.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, стадію судового провадження, строк застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , а також зважаючи на тривалий час перебування їх під вартою, те, що застава внесена не була, за відсутності відповідних коштів, вважав за можливе застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави у меншому розмірі з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів. При цьому враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якого розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

На переконання колегії суддів, визначений судом щодо обвинуваченого ОСОБА_10 розмір застави 250 (двохсот п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 та щодо обвинуваченого ОСОБА_8 розмір застави 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 000, є таким, що співвідноситься з даними про особу обвинувачених, обставинами кримінальних правопорушень, їх тяжкістю та суспільною небезпечністю, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним в ч.4 ст.182 КПК України, згідно яких розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ними встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключить з їх сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчинити інші протиправні дії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч.2 ст. 404 КПК України змінити оскаржувану ухвалу в частині визначення судом першої інстанції кінцевої дати строку тримання обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_8 під вартою, оскільки, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 115 КПК України та дати постановлення ухвали - 12 червня 2025, останній день тримання під вартою на підставі зазначеної ухвали є 10 серпня 2025 року, а не 11 серпня 2025 року, як зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуадвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

В порядку ч.2 ст. 404 КПК України ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 серпня 2025 року включно з визначенням розміру застави - змінити в частині визначення судом першої інстанції дати строку тримання обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_8 під вартою.

Вважати продовженим строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 до 10.08.2025 року включно.

В решті ухвалу залишити без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4