Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1108/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/173/25
Категорія ч.1 ст.366 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

представника потерпілої: ОСОБА_9

прокурора: ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000408 за апеляційними скаргами прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_11 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 липня 2022 року, яким

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Черняхів Житомирської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.366 КК України та виправдано в зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Судові витрати за проведення судово-почеркознавчих експертиз ухвалено віднести за рахунок держави.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Речові докази: протокол про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 відносно ОСОБА_8 та акт від 27.03.2015 про те, що ОСОБА_8 повідомлена про розгляд справи про адміністративне порушення, ухвалено залишити в матеріалах справи.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно розпорядження селищного голови від 13.02.2009 № 5 ОСОБА_6 прийнято на посаду директора КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Після призначення на посаду, ОСОБА_6 уповноважено як посадову особу місцевого самоврядування, на складання протоколів адміністративних правопорушень, згідно рішення виконкому ІНФОРМАЦІЯ_4 №161 від 25.11.2010, тобто наділено організаційно-розпорядчими обов`язками та правом першого підпису в офіційних документах при складанні протоколів про адміністративні правопорушення до 26.05.2011.

В подальшому, ОСОБА_6 будучи посадовою особою, а саме, перебуваючи на посаді директора КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 », був уповноважений як посадова особа на складання протоколів адміністративних правопорушень, згідно рішення виконкому ІНФОРМАЦІЯ_4 №67 від 26.05.2011, тобто був наділений організаційно-розпорядчими функціями та правом підпису в офіційних документах при складанні протоколів про адміністративні правопорушення станом на 27.03.2015.

Будучи уповноваженим на складання протоколів про адміністративне правопорушення, ОСОБА_6 перебуваючи за адресую: АДРЕСА_2 , 27.03.2015 склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8 , відповідно до якого остання спалювала сміття на землях загального користування, чим порушила Правила благоустрою смт. Черняхів. У зазначений протокол ОСОБА_6 внесено завідомо неправдиві відомості про те, що свідком правопорушення є ОСОБА_12 .

Крім цього, ОСОБА_6 , будучи уповноваженим на складання протоколів про адміністративні правопорушення у межах ІНФОРМАЦІЯ_4 , 27.03.2015 склав завідомо неправдивий акт про те, що з участю громадянина ОСОБА_12 , мешканця АДРЕСА_3 , був складений акт про те, що цього числа під час написання протоколу про адміністративне правопорушення, гр. ОСОБА_8 було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне порушення відбудеться 03.04.2015 о 09 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 виправдав ОСОБА_6 на підставі п.1.ч.1.ст. 273 КПК України, тобто в зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, оскільки пред`явлене обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України не доведено в суді.

Так, суд прийшов до висновку, що вилучення слідчим за власною ініціативою 15.12.2015 протоколу про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 відносно ОСОБА_8 , акту від 27.03.2015 про те, що ОСОБА_8 повідомлена про розгляд справи про адміністративне правопорушення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки здійснення слідчим процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, відбулось без такого дозволу.

Крім того, у вироку зазначено, що акт від 27.03.2015 про те, що ОСОБА_8 повідомлена про розгляд справи про адміністративне порушення не є офіційним документом, оскільки не відповідає вимогам, встановленим у примітці до ст. 358 КК України.

Суд дійшов висновку, що прокурором інкримінується ОСОБА_6 саме складання завідомо неправдивих документів, а не складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто кваліфікація дій обвинуваченого суперечить диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України, а складання службовою особою неправдивого документа не є кримінально караним діянням згідно диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України.

Вимоги апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор просить провести часткове дослідження доказів у кримінальному провадженні.

Вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 липня 2022 року стосовно ОСОБА_6 - скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до безпідставного виправдання обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., із позбавленням права обіймати посади у державних органах та органах місцевого самоврядування на строк 2 роки.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вважає, що суд не надав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_12 , а показання свідка ОСОБА_13 є непослідовними та суперечливими.

На його переконання суд безпідставно визнав недопустимими протокол тимчасового доступу до речей і документів від 15.12.2015, опис речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 15.12.2015, протокол про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 відносно ОСОБА_8 , акт від 27.03.2015 про те, що ОСОБА_8 повідомлена про розгляд справи про адміністративне правопорушення, з огляду на те, що вилучені слідчим без дозволу слідчого судді, з порушенням вимог ст. 159, 160 КПК України.

Також, за принципом «плодів отруйного дерева», суд необґрунтовано визнав недопустимими доказами - висновок експерта від 13.04.2016 № 1/373, висновок експерта від 28.11.2016 № 1/3556, висновок експерта від 28.09.2017 № 19/8-4/229-СЕ/17.

Зазначає, що суд помилково прийшов до висновку, що акт про повідомлення про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 року не є офіційним документом, що свідчить про відсутність предмету кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

На переконання прокурора, судом у вироку не обґрунтовано, чи є протокол про адміністративне правопорушення від 27.03.2022 року офіційним документом та не надав належної оцінки вказаному протоколу, який є офіційним документом.

Вказує, що суд не взяв до уваги протокол про адміністративне правопорушення, відкинувши його як доказ зробивши поспішний висновок про відсутність предмету кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Вважає, що судом у вироку безпідставно вказано, що прокурором інкримінується ОСОБА_6 саме складання завідомо неправдивих документів, а не складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто кваліфікація дій обвинуваченого суперечить диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України.

На переконання сторони обвинувачення, внесення ОСОБА_6 недостовірної інформації у протокол про адміністративне правопорушення про те, що свідком правопорушення є ОСОБА_12 , вказують на те, що в обвинуваченого був прямий умисел на внесення як службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Зазначає, що відповідно до висновку викладеного у постанові ІНФОРМАЦІЯ_6 від 02.06.2020 у справі № 229/3178/15-к складання і видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до них завідомо неправдивих відомостей визнаються злочином, передбаченим ч.1 ст. 366 КК, незалежно від мети і мотиву, які переслідувала винна особа.

Прокурор стверджує, що суд належним чином не оцінив докази сторони обвинувачення, внаслідок чого необґрунтовано виправдав обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вимоги апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_8 -адвоката. ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі представник просить скасувати вирок та постановити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, призначити йому покарання в межах санкції статті 366 КК України. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити та стягнути на користь ОСОБА_8 моральну та матеріальну шкоду в сумі 64000 грн.

Вважає, що вирок був постановлений з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Стверджує, що суд не дав належну оцінку показам потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_15 свідка ОСОБА_16 , а необґрунтовано виправдав ОСОБА_6 .

Зазначає, що суд не звернув увагу не те, що в протоколі та в акті від 27.03.2015 року був відсутній підпис ОСОБА_12 , як свідка адміністративного правопорушення та не було події адміністративного правопорушення, а саме спалювання сміття ОСОБА_8 , яке нічим не підтверджується.

Вказує, що в суді першої інстанції представнику потерпілої було безпідставно відмовлено у повторному допиті свідка ОСОБА_12 .

На її переконання, суд прийшов до помилкового висновку, що протокол про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 року та акт про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 року не є офіційними документами.

Наголошує на тому, що акт та протокол є офіційними документами, оскільки на підставі них органом місцевого самоврядування ІНФОРМАЦІЯ_7 була складена постанова про накладення на ОСОБА_8 штрафу та було відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_8 та стягнуто з неї кошти в сумі 800 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, представника потерпілої-адвоката ОСОБА_9 , потерпілої, які підтримали апеляційні скарги, пояснення обвинуваченого, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, повторно дослідивши матеріали провадження, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до положень ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається, серед іншого, підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При розгляді справи суд повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувавши та надавши їм оцінку з точки зору належності та допустимості.

На думку колегії суддів, вказаних вимог Закону суд першої інстанції не дотримався, не надав належної оцінки зібраним доказам: одні з наведених у вироку доказів безпідставно визнано недопустимими з підстав, передбачених ст. 86, ст. 87 КПК України, а інші - не були ретельно перевірені, зіставлені та належно оцінені у сукупності, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення щодо виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_6 він винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що як директор КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » він був уповноваженою посадовою особою на складання адміністративних протоколів, згідно рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.05.2011 № 67. 27.03.2015, коли він зранку їхав на ринок на службовому автомобілі селищної ради, побачив, що громадянка ОСОБА_8 прибирала сміття, яке спалювала, зупинившись, зробив їй зауваження та сказав, щоб вона цього не робила. Приїхавши в той же день близько 10 години зі ОСОБА_17 і ОСОБА_18 до ОСОБА_8 , він взяв правила благоустрою, та почав складати протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_8 . Після цього на дорогу вийшов її сусід ОСОБА_12 , який бачив, що ОСОБА_8 була в канаві біля будинку і продовжувала прибирати, згрібала та палила сміття, а він в цей час завершив писати протокол. Потім він зачитав ОСОБА_8 протокол про адміністративне правопорушення, дату його розгляду. Коли ОСОБА_8 відмовилась підписати протокол, він поїхав в селищну раду, надрукував акт про повідомлення ОСОБА_8 про дату розгляду її справи, в якому підписалася ОСОБА_18 , обвинувачений, та він особисто знову приїхав до ОСОБА_12 , де на подвір`ї ОСОБА_12 підписався в акті і в протоколі.

Свої показання він підтвердив в апеляційному суді.

Апеляційний суд зазначає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 є його правом та способом захисту, при цьому апеляційний суд критично оцінює показання останнього, визнає їх неправдивими, не логічними, не ґрунтовними та недостовірними, та такими, що не відповідають дійсним обставинам, та такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вони повністю спростовуються іншими доказами сторони обвинувачення, дослідженими безпосередньо в суді апеляційної інстанції: показаннями свідків, письмовими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, і яким суд першої інстанції в порушення вимог ст.94 КПК України належної правової оцінки не надав.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_8 пояснила, 27.03.2015 зранку до будинку по вул. Театральній, де вона знаходилася в той час, приїхали ОСОБА_17 та ОСОБА_6 . Через деякий час вони під`їхали вдруге та сказали їй, що палити сміття не можна. В третій раз того ж дня приїхали ОСОБА_17 , ОСОБА_6 та ОСОБА_18 . Потерпіла повідомила, що ОСОБА_17 сказав до неї, що палити сміття не можна, на що остання відповіла, що знає і не палить. Зі свого подвір`я вийшов сусід ОСОБА_12 , та до нього підійшов ОСОБА_6 та сказав, що палити сміття не можна, на що ОСОБА_12 відповів, що знає. Потерпіла також повідомила, що протокол відносно неї ніхто не складав, анкетні дані не питали, не зачитували їй права та обов`язки, на адміністративну комісію до селищної ради її не викликали, про дату розгляду протоколу не повідомляли. Згодом вона дізналась від працівника виконавчої служби про стягнення з неї штрафу у загальній сумі близько 800 гривень за вчинення адміністративного правопорушення.

В апеляційному судді потерпіла підтвердила свої показання.

Свідок ОСОБА_12 повідомив, що проживає по сусідству із ОСОБА_8 був у себе в дворі та вийшов, коли представники селищної ради були біля будинку ОСОБА_8 ОСОБА_6 розмовляв із ОСОБА_8 за купку сміття, яка находилася біля воріт ОСОБА_8 , що не можна сміття палити. ОСОБА_8 при цьому загрібала сміття. Пояснив, що йому ОСОБА_6 зачитав лист обласної ради, з якого зрозуміло було, що заборонялося наявність біля будинків сміття, заборонялося смітити та палити сміття, та він поставив підпис саме на тому листку під одним із пунктів. ОСОБА_12 також пояснив, що це було приблизно після 11 години, він перебував біля ОСОБА_8 15-20 хвилин, також вказав, що там були ще якісь чоловік та жінка. ОСОБА_12 вказав, що в його присутності в той час будь-які документи присутні там особи не складали, він будь-яких протоколів та акт не підписував, не чув, щоб ОСОБА_8 роз`яснювали її права та обов`язки, що вона відмовлялася підписувати документи та надавати про себе інформацію, що повідомляли її про розгляд протоколу.

В апеляційному суді вказав, що нічого не підписував та зачитаного не бачив. Вказав, що підписався лише в надрукованому тексті, а в рукописному не підписувався. Акту не бачив та не чув щоб ОСОБА_8 роз`яснювали права, протокол про адміністративне правопорушення не підписував.

Свідок ОСОБА_17 вказав, що був головою адміністративної комісії в ІНФОРМАЦІЯ_8 . Уповноваженим на складання протоколів про адміністративне правопорушення в той час був ОСОБА_6 ОСОБА_17 повідомив, що в 2015 році, в робочий день, зранку в 9 год. 30 хв., він з ОСОБА_6 проїжджали службовим автомобілем по АДРЕСА_2 і він побачив, що вулиця в диму та громадянка загрібала листя та палила, тому він сказав, щоб ОСОБА_19 попередив її, бо це робити заборонено. ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_8 погасити вогонь, на що вона відмовилася. Після чого вони поїхали в селищну раду, взяли бланки протоколів, ОСОБА_18 , та приїхали до будинку ОСОБА_8 , де ОСОБА_6 почав складати протокол. Поряд була присутня ОСОБА_18 , якась жінка з дитиною, та ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_17 йшов до автомобіля, з подвір`я вийшов ОСОБА_12 , з яким вони привітались, при цьому ОСОБА_6 вже складав протокол. Подальшої розмови він не чув, оскільки перебував в автомобілі. В подальшому, було проведено засідання адміністративної комісії, на яке ОСОБА_8 не з`явилася, але так як був акт з підписами свідків про повідомлення ОСОБА_8 про розгляд справи, засідання було проведено та винесена постанова про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності.

Аналогічні пояснення надав і апеляційному суді.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції повідомила, що в березні 2015 року перебувала в робочому кабінеті в селищній раді та до неї зайшли ОСОБА_17 з ОСОБА_6 , який був уповноважений на складання протоколів про адміністративні правопорушення, та попросили виїхати на місце та скласти протокол про вчинення правопорушення, так як жінка спалювала сміття по вул. Театральній. В той же день ОСОБА_18 зі ОСОБА_17 та ОСОБА_6 виїхали на вулицю Театральну в смт. Черняхів. Свідок вказала, що коли вони приїхали до ОСОБА_8 , то побачила близько до її будинку розкладене багаття, яке не горіло, але був дим. Як почали складати протокол, то з другої сторони вулиці позвали сусіда ОСОБА_12 , який був в себе на подвір`ї. Протокол складав ОСОБА_6 , а вона фотографувала. ОСОБА_12 періодично виходив до них на дорогу та повертався до себе в двір, бо це зайняло певний час. ОСОБА_8 не заперечувала, що то її сміття, казала, що загасить дим. ОСОБА_6 повідомив процедуру розгляду протоколу ОСОБА_8 . Після цього вони поїхали в селищну раду, де ОСОБА_18 підписала акт про повідомлення ОСОБА_8 про розгляд її справи, а також підписувала протокол (на що звернула увагу в судових дебатах прокурор), потім всі матеріали були направлені на адмінкомісію та розглянуті.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що у 2015 році працювала секретарем при адміністративній комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 . На розгляд адмінкомісії ОСОБА_17 передав протокол та акт про те, що ОСОБА_8 повідомлена про час та місце засідання адміністративної комісії, тому повідомляти її додатково не було необхідності. Засідання адміністративної комісії відбулося в зазначений час та місці, ОСОБА_8 не з`явилася на комісію, справу розглянули без її участі. Свідок показала, що адміністративний протокол відносно ОСОБА_8 був складений ОСОБА_6 , який був уповноваженою особою на складання адміністративних протоколів згідно рішення селищної ради. Також вказала, що, як правило, особи повідомляються про розгляд адміністративної справи рекомендованим листом з повідомленням, яке повертається, з підтвердженням вручення, або якщо в протоколі стоїть підпис особи про отримання протоколу. ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за спалювання сміття. Свої показання підтвердила в суді апеляційної інстанції.

Надаючи оцінку вищевказаним показанням свідків, колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 , відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки вони були безпосередніми очевидцями та учасниками події, надали в суді показання, які узгоджуються між собою, не містять в собі істотних суперечностей, узгоджуються із письмовими матеріалами провадження, а тому визнаються апеляційним судом правдивими та достовірними доказами вини обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів при оцінці показань даних свідків враховує, що вони узгоджуються з іншими доказами.

Так, з заяви потерпілої ОСОБА_8 від 17.07.2015, слідує, що у березні 2015 року вона прибирала сміття з канави на вулиці біля свого будинку по АДРЕСА_2 . До неї під`їхав заступник голови селищної ради ОСОБА_17 та ОСОБА_6 і сказали не палити сміття, приїжджали до неї тричі, втретє з ними була ОСОБА_18 . Також у заяві вказано, що на засідання адмінкомісії вона не була запрошена, посилання на свідка сусіда ОСОБА_12 не відповідають дійсності.

За висновком експерта №1/373 від 13.04.2016, з вільними та експериментальними зразками підпису ОСОБА_12 , згідно якого підпис від імені ОСОБА_12 у графі «Свідки правопорушення:» наданого протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_8 від 27.03.2015 виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_12 біля друкованого тексту « ОСОБА_12 » у акті від 27.03.2015 про те, що ОСОБА_8 була повідомлена, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 03.04.2015 о 09.00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою.

Копією рішення виконкому селищної ради від 25.11.2010 № 161 «Про утворення адмінкомісії», відповідно до якого уповноважено посадову особу місцевого самоврядування ОСОБА_6 - директора КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на складання протоколів адмінпорушень.

Висновком експерта від 28.11.2016 № 1/3556, відповідно до якого рукописні та цифрові написи, які розміщені на бланкових рядках у протоколі про адміністративне правопорушення від 27.03.2015, окрім рукописів, які читаються: «розділ IV п. 4.6. пп 9» виконані ОСОБА_6 . Підпис, який розміщений у протоколі про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 в графі «Особа, що склала протокол: ОСОБА_20 » виконаний ОСОБА_6 . Підпис, який розміщений у протоколі про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 в графі «Свідки правопорушення:» під рукописним написом « ОСОБА_12 Театральна 8/1» виконаний, ймовірно, ОСОБА_17 . Підпис, який розміщений напроти прізвища: « ОСОБА_18 » у акті від 27.03.2015 смт. Черняхів про те, що ОСОБА_8 була повідомлена, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 03.04.2015 о 09.00 год. в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_4 виконаний ОСОБА_18 . Підпис, який розміщений напроти прізвища « ОСОБА_6 » у акті від 27.03.2015 смт. Черняхів про те, що ОСОБА_8 була повідомлена, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 03.04.2015 о 09.00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 виконаний ОСОБА_6 . Підпис, який розміщений навпроти прізвища: « ОСОБА_12 » у акті від 27.03.2015 р. смт. Черняхів про те, що ОСОБА_8 була повідомлена, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 03.04.2015 о 09:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 виконаний, ймовірно, ОСОБА_17 .

Протоколом огляду предметів від 21.09.2017, до якого приєднано копії документів, що вилучені в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Висновком експерта від 28.09.2017 № 19/8-4/229-СЕ/17, відповідно до якого встановлено, що підпис від імені ОСОБА_12 в протоколі про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 в графі «Свідки правопорушення», ймовірно, виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_12 в Акті від 27.03.2015 в графі « ОСОБА_12 », ймовірно, виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою.

Протоколом про адміністративне правопорушення від 27.03.2015, згідно якого він складений ОСОБА_6 про те, що 27.03.2015 о 10.00 год. АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_8 спалювала сміття на землях загального користування чим порушила розділ IV п. 4.6 пп. 9 Правил благоустрою смт. Черняхів; в графі «свідки правопорушення» зазначено: ОСОБА_12 Театральна 8/1.

Актом від 27.03.2015, згідно якого ОСОБА_18 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 склали цей акт про те, що цього числа під час написання протоколу про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_8 була повідомлена, що розгляд справи про адміністративне порушення відбудеться 03.04.2015 о 09 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На думку апеляційного суду вищезазначені докази оцінювалися судом першої інстанції не в їх сукупності, з точки зору достатності, та взаємозв`язку, а відокремлено один від одного, з порушенням вимог ст.84, 87 КПК України, що призвело до істотного порушення кримінального процесуального закону та невідповідності висновків цього суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, а тому колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, представника потерпілої та визнає хибним висновок суду першої інстанції про те, що зібраними у провадженні доказами не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 .

Так, у вироку суд першої інстанції вказав, вилучення слідчим за власною ініціативою 15.12.2015 протоколу про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 відносно ОСОБА_8 , акту від 27.03.2015 про те, що ОСОБА_8 повідомлена про розгляд справи про адміністративне правопорушення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки здійснення слідчим процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, відбулось без такого дозволу.

В той же час підстави, з яких суд першої інстанції визнав вказані докази недопустимими не узгоджуються із вимогами ст.87 КПК України, є надуманими та безпідставним з огляду на наступне.

Згідно ст.87 КПК України:

1.Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до статті 94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 18.11.2015 у справі №293/1461/15-к слідчому надано тимчасовий доступ до документації, яка знаходиться в ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме до адміністративного протоколу та акту про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_8 , від 27.03.2015.

В присутності представника володільця документів та двох понятих, слідчому надані адміністративний протокол та акт про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8 від 27.03.2015. Протокол підписали вказані особи без будь яких зауважень, що вказує про добровільність надання. Слідчий обмежився прийняттям виданих документів та не проводив подальших дій і заходів.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 18 листа від 05.04.2013 № 223-559/0/4-13, звертає увагу місцевих та апеляційних судів на те, що беручи до уваги зміст положень ч. 1 ст. 86, частин 2 та 3 ст. 93 КПК України, застосування стороною кримінального провадження такого способу збирання доказів як вилучення речей чи документів (ч. 7 ст. 163 КПК України) під час отримання доступу до речей і документів може здійснюватися у випадках, якщо: 1) особа, у володінні якої знаходяться речі або документи, не бажає добровільно передати їх стороні кримінального провадження або є підстави вважати, що вона не здійснить таку передачу добровільно після отримання відповідного запиту чи намагатиметься змінити або знищити відповідні речі або документи; 2) речі та документи згідно зі ст. 162 КПК України містять охоронювану законом таємницю і таке вилучення необхідне для досягнення мети застосування цього заходу забезпечення. В інших випадках сторона кримінального провадження може витребувати та отримати речі або документи за умови їх добровільного надання володільцем без застосування процедури, передбаченої главою 15 КПК України.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року (справа № 756/10060/17, провадження № 13-3кс22), у разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

На переконання апеляційного суду, ухвала слідчого судді від 18.11.2015 про тимчасовий доступ до речей і документів стала підставою добровільного надання уповноваженій особі оригіналів документів, а саме протоколу про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 відносно ОСОБА_8 та акту від 27.03.2015.

В подальшому, у слідчого необхідності у примусовому вилученні документів не було, що й виключило необхідність повторного звернення слідчим до слідчого судді із запитом про надання документів, які вже фактично йому були передані.

На думку колегії суддів, у даному випадку отримання документів у органів місцевого самоврядування не потребували обов`язкового дозволу слідчого судді, а могли бути надані добровільно, що виключає істотне порушення прав людини.

Колегією суддів не встановлено істотного порушення прав обвинуваченого ОСОБА_6 , а висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання доказів недопустимими, а саме протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 15.12.2015, опису речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, від 15.12.2015, протоколу про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 відносно ОСОБА_8 , акту від 27.03.2015 про те, що ОСОБА_8 повідомлена про розгляд справи про адміністративне правопорушення, недопустимими доказами.

Висновки суду першої інстанції, що акт від 27.03.2015 про те, що ОСОБА_8 повідомлена про розгляд справи про адміністративне порушення, не є офіційним документом, оскільки не відповідає вимогам, встановленим у примітці до ст. 358 КК України є хибними з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи, орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, а саме у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та у складанні завідомо неправдивих документів.

Згідно з приміткою до ст. 358 КК під офіційним документом необхідно розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Верховний Суд у своїх висновках надавав тлумачення щодо предмета кримінального правопорушення за ст. 366 КК (постанова від 15 лютого 2021 року у справі № 727/5768/18).

Зокрема, вказано, що передусім офіційний документ як предмет злочину має відповідати таким ознакам: його має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності.

Одночасно правозастосування - це владна діяльність компетентних органів та посадових осіб з підготовки і прийняття індивідуального юридичного рішення в юридичній справі на основі юридичних фактів і конкретних правових норм. Також поняття правозастосування можна визначити як управлінську діяльність органів державної влади, зокрема їх посадових осіб, а також уповноважених державою суб`єктів з винесення конкретно-індивідуальних приписів, якими на одних учасників правовідносин покладаються обов`язки, а іншим надаються права.

Обвинувачення доводило, поміж іншого, що ОСОБА_6 склав завідомо неправдивий акт про те, що за участю ОСОБА_12 був складений акт стосовно того, що 27 березня 2015 року під час написання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_8 було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне порушення відбудеться 03 квітня 2015 року о 09:00 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За приписами ч. 1 ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у редакції, що була чинна на момент провадження у справі про адміністративне правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже, робить це право недієвим.

Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Численність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи (постанова Касаційного адміністративного суду у складі ІНФОРМАЦІЯ_6 від 30 січня 2020 року у справі № 482/9/17).

Відповідно до протоколу засідання адміністративної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_8 від 03 квітня 2015 року № 6 члени комісії заслухали голову комісії ОСОБА_17 про сповіщення особи, щодо якої розглядається справа, а секретар комісії ОСОБА_15 засвідчила той факт, що ОСОБА_8 сповіщена про дату і місце засідання адміністративної комісії з розгляду протоколу про адміністративне правопорушення під час його складання, що підтверджується актом від 27 березня 2015 року (т.3, а. п. 113).

Тобто акт від 27 березня 2015 року був доказом на підтвердження повідомлення ОСОБА_8 щодо місця і часу розгляду справи про адміністративне правопорушення та, як наголошує потерпіла, на його підставі, поміж іншого, була складена постанова про застосування до неї адміністративного стягнення у виді штрафу.

Будучи службовою особою, а саме, ОСОБА_6 був наділений організаційно-розпорядчими функціями та правом підпису в офіційних документах при складанні протоколу про адміністративне правопорушення станом на 27.03.2015.

При цьому, зафіксована в протоколі інформація має юридично значущий характер, протоколом підтверджені та засвідчені конкретні події, що спричинили наслідки правового характеру у вигляді розгляду протоколу адміністративною комісією та накладення штрафу на громадянку ОСОБА_8 .

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів зазначений акт мав юридичне значення для органу, який розглядав справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_8 , а тому являється офіційним документом у розумінні ст.366 КК України.

Також апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції, що прокурором інкримінується ОСОБА_6 саме складання завідомо неправдивих документів, а не складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто кваліфікація дій обвинуваченого суперечить диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України, а складання службовою особою неправдивого документа не є кримінально караним діянням згідно диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до обвинувального акта із зміненим обвинуваченням від 01.07.2022 року ОСОБА_6 обвинувачується у внесенні службовою особою до офіційних документів неправдивих відомостей, а також складенні завідомо неправдивих документів. (т.4 а.с.45-49)

Верховним Судом наголошено, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення (правова позиція викладена в п. 21 у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів ІНФОРМАЦІЯ_9 від 10.07.2020 № 420/647/19).

Будучи уповноваженим на складання протоколів про адміністративне правопорушення у протокол ОСОБА_6 внесено завідомо неправдиві відомості про те, що свідком правопорушення є ОСОБА_12 , що повністю узгоджується із диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України.

Так, у вироку суд дійшов помилкового висновку, що за результатами судового розгляду не доведено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України передбачено відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, є офіційний документ.

Примітка до ст. 358 КК України тлумачить поняття офіційний документ.

Апеляційним судом встановлено, що до будинку потерпілої ОСОБА_8 приїхали ОСОБА_17 та ОСОБА_6 побачивши, що потерпіла спалює сміття. ОСОБА_6 будучи посадовою особою уповноваженою на складання протоколів, склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_8 , відповідно до якого остання спалювала сміття на землях загального користування, чим порушила Правила благоустрою смт. Черняхів. У зазначеному протоколі ОСОБА_6 зазначив, що свідком правопорушення є ОСОБА_12 та в ньому міститься його особистий підпис, однак свідок ОСОБА_12 в суді заперечив, що підписував вказаний протокол.

Це підтвердила потерпіла ОСОБА_8 та свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , який вказав, до ОСОБА_12 вийшов з подвір`я, коли протокол почав складати ОСОБА_6 .

Крім того, висновком експерта №1/373 від 13.04.2016 підпис на протоколі та акті виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , оскільки вони суперечать показанням потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 , висновкам почеркознавчих експертиз, відповідно до яких підписи від імені ОСОБА_12 в офіційних документах зроблені не ним, а враховуючи те, що вони приймали участь у складанні протоколу та акту це ставить під сумнів їх об`єктивність.

Свідок ОСОБА_15 очевидцем складання протоколу про адміністративне правопорушення та акту про повідомлення про час та місце розгляду протоколу ОСОБА_8 не була, а лише вказувала про обставини розгляду протоколу на адміністративній комісії без участі ОСОБА_8 , а тому її показання не виправдовують обвинуваченого, а навпаки свідчать, що дії обвинуваченого призвели до порушення прав потерпілої при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України, що полягало у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та складанні завідомо неправдивих документів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.366 КК України, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України.

Відповідно до яких особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг.

Враховує апеляційний суд також дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання та приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. із позбавленням права обіймати посади у державних органах та органах місцевого самоврядування строком на 2 роки, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, три роки у разі вчинення кримінального проступку за який передбачено покарання у виді обмеження волі, нетяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що на час ухвалення вироку апеляційним судом, з часу вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення (27.03.2015 р.), сплинув строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, визначений у п.2 ч.1 ст.49 КК України, а також те, що під час розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_6 наголошував на своїй невинуватості, після роз`яснення можливості звільнення від кримінальної відповідальності щодо цього заперечив та не заявляв жодних клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ст. 49 КК України, апеляційний суд доходить висновку про необхідність скасування виправдувального вироку, ухвалення обвинувального вироку з призначенням покарання та на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнення від призначеного покарання.

Що стосується вимог представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної та матеріальної шкоди в сумі 64 000 грн., то вони не підлягають задоволенню оскільки відповідно до ч.1 ст.1166 та ст.1677 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Однак, у даному кримінальному провадженні не встановлено, що діями ОСОБА_6 які полягали у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та складання завідомо неправдивих документів завдано матеріальну чи моральну шкоду потерпілій, такі дії ОСОБА_6 не інкримінуються згідно обвинувачення як і не інкримінується незаконне притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, яке здійснюється щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст.366 КПК України, оскільки такі вимоги виходять за межі кримінального провадження.

Питання про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органу місцевого самоврядування вирішується не в кримінальному провадженні, а у порядку ст. 1174 ЦК України, якщо рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності буде визнано незаконним.

Крім того, вимоги апеляційної скарги представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 про стягнення 64 000 грн. моральної та матеріальної шкоди не узгоджуються з вимогами цивільного позову, оскільки у цивільному позові просить стягнути з обвинуваченого 50 000 грн. моральної шкоди та 800 грн. матеріальної шкоди, а у доповненнях до цивільного позову 60 000 грн. моральної шкоди та 800 грн. матеріальної шкоди.(т.1 а.с. 34-36, 55-57)

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експерта, а саме за проведення судово-почеркознавчих експертиз у сумі 3607 грн. 25 коп. в порядку ст.124 КПК України стягнути з ОСОБА_6 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_11 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. із позбавленням права обіймати посади у державних органах та органах місцевого самоврядування строком на 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст. 74 КК України за закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Речові докази: протокол про адміністративне правопорушення від 27.03.2015 відносно ОСОБА_8 та акт від 27.03.2015 про те, що ОСОБА_8 повідомлена про розгляд справи про адміністративне порушення - залишити в матеріалах справи.

Стягнути ОСОБА_6 витрати за проведення судово-почеркознавчих експертиз у сумі 3607 грн. 25 коп.

Відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 .

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: