Справа № 761/3402/25
Провадження № 1-кп/761/3150/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 620 221 001 300 006 15 від 14.09.2022 відносно обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, з вищою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов на розгляд обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не має, просив здійснювати розгляд у відкритому судовому засіданні з викликом учасників кримінального провадження та свідків. Також звернувся із клопотанням продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, оскільки існують ризики, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник заперечував проти призначення судового розгляду, уважав, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з тих підстав, що він не відповідає вимогам КПК. В обґрунтування своїх доводів зазначав, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення є неконкретним, оскільки не містить даних щодо місця вчинення кримінального правопорушення, хоча за викладеними в обвинувальному акті обставинами таке місце є встановленим. Також, заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно свого підзахисного, з огляду на необґрунтованість клопотання прокурора та відсутністю ризиків на які посилався прокурор.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Так, у відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального

правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

За вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення, із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Зазначені вимоги кореспондуються та узгоджуються з висновками, що знайшли своє відображення в рішеннях Європейського суду з прав людини та у відповідності до вимог ч.5 ст.9 КПК України повинні застосовуватися з поряд кримінальним процесуальним законодавством України.

Так, відповідно до частини 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зазначені висновки містяться у рішенні Верховного Суду України від 03.03.2016 року у справі № 5-347 кс15.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини закріплено право особи на справедливий суд пунктом 3 якої передбачене право особи бути негайно і детально проінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Численні рішення Європейського суду з прав людини, що є часткою національного законодавства, неодноразово констатували факти порушення права на захист, з огляду на відсутність конкретного обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79).

Також Європейський суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).

Отже, в контексті зазначених рішень, які кореспондуються з такими загальними засадами кримінального провадження, як законність, забезпечення права на захист верховенство права, обвинуваченому повинно бути в доступній і зрозумілій формі повідомлено про конкретне обвинуваченням з визначенням: події кримінального правопорушення (часу, місця, способу вчинення злочину), форми вини, мотивів і мети вчинення злочину, виду і розміру шкоди, завданої злочином та інше.

Таким чином, обвинувальний акт повинен бути викладений у такий спосіб, щоб його зміст відповідав вимогам ст.291 КПК України за структурою, послідовністю викладення, наявністю обов`язкових елементів: викладення фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Як вбачається з даного обвинувального акту то у формулюванні обвинувачення зазначається, що - «солдат ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, без поважних причин та в умовах воєнного стану не з`явився до нового місця несення служби - НОМЕР_1 батальйону резерву регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 »».

При цьому, конкретного місця вчинення злочину обвинувальний акт не містить, хоча за викладених обставин таке місце є встановленим.

Згідно з Кримінальним процесуальним кодексом України, обвинувальний акт повинен містити перелік фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема і місце його вчинення, не зазначення якого у даному випадку унеможливлює встановлення підсудністі кримінального провадження та є беззаперечною підставою для повернення даного обвинувального акту прокурору.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України питання про підсудність кримінального провадження підлягає першочерговому вирішенню, оскільки судове рішення у,будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Отже, викладене у такий спосіб та в такій формі обвинувальний акт, де при достатніх даних для встановлення місця вчинення кримінального правопорушення його зміст не мітить таких відомостей, на переконання суду є таким, що не відповідає вимогам ст..291 КПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення загальних засад кримінального провадження, стандартів практики Європейського суду з прав людини, стороні обвинувачення слід усунути вказані недоліки, привести у відповідність обвинувальний акт у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд доходить висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, за таких умов, суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору.

Повернення перевіреного судом обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам статті 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, судвраховує дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, не одружений, є військовослужбовцем, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі, а також з урахуванням інших даних, що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення інкримінованого злочину та його наслідки, а тому ризик щодо переховування від суду є цілком ймовірним.

Також судом прийнято до уваги, що по суті справа не розпочата розглядом, а тому існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема можливості перебуваючи на волі перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальні правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від суду теж залишаться існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність ризиків визначених ст.177 КПК України на які посилався прокурор, а також доведеність тієї обставини, що обвинувачений може переховувався від суду, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Крім того, відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто виключно тримання під вартою.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 91,110, 291,314,315 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 620 221 001 300 006 15 від 14.09.2022 щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України - повернути прокурору Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 для усунення недоліків.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком до 22.08.2025 включно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений 01.07.2025 о 16 год. 30 хв.

Суддя: