В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/703/25

Провадження № 1-кп/348/220/25

23 травня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника юридичної особи, яка є потерпілим: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області кримінальне провадження №0000061, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань 24.02.2025, про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з загальною середньою освітою, не працевлаштованого, на утриманні нікого не має, депутатом не обирався, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК України),

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, ним вчинено в період воєнного стану, введеного 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який продовжено Указом Президента України № 26 від 14 січня 2025 року на 90 діб, за таких обставин.

24 лютого 2025 року близько 7 години у ОСОБА_5 по місцю проживання, що в АДРЕСА_1 , виник умисел на відкрите викрадення майна з магазину «АТБ-маркет» у с. Назавизів Надвірнянського району.

З цією метою, ОСОБА_5 взяв з дому поліетиленовий пакет, молоток та кухонний ніж, після чого на автомобілі марки Тоуоtа, д.н.з. НОМЕР_1 , попрямував до магазину «АТБ-маркет» у с. Назавизів вул. Грушевського, 1/а Надвірнянського району.

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_5 о 08 годин 30 хвилин зайшов до магазину «АТБ-маркет», де відкрито викрав із стелажа 5 енергетичних напоїв «Моnster Епегgу», загальною вартістю 224 грн 50 коп., та 2 пачки сигарет марки «Sobranie», загальною вартістю 260 грн. Після чого, погрожуючи застосуванням молотка працівнику магазину ОСОБА_7 , який намагався перешкодити йому, покинув приміщення магазину «АТБ-маркет», а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «АТБ-маркет» () майнову шкоду на загальну суму 484 грн 50 коп.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні повністю та безумовно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суду пояснив, що 24 лютого 2025 року близько 7 години ранку він перебував по місцю свого проживання. Взяв пакет та що було під руками, а саме ніж та молоток, які він поклав в пакет, сів за кермо автомобіля марки Тоуоtа, який належить його бабусі і яким він користується, та поїхав до магазину «АТБ-маркет» у с. Назавизів Надвірнянського району. Прибувши до магазину, вийшов з автомобіля та пішов до стелажу, де стояли енергетичні напої, взяв п`ять таких напоїв та поклав в пакет. Одразу підійшов до каси. Продавчиня хотіла щось сказати, однак не встигла, оскільки він швидко потягнувся до прилавку з сигаретами, розвернув його до себе та взяв дві пачки сигарет марки «Sobranie», які він палить багато років, і також поклав їх в пакет. В цей момент охоронець, який заходив з вулиці в магазин, побачив, що він це робить, та спробував його зупинити. У нього в кишені був молоток, який він туди попередньо поклав, і він його витягнув. Охоронець одразу відійшов в сторону і він спокійно вийшов з магазину, сів в автомобіль та хотів виїхати з парковки магазину. Оскільки перший раз таке вчинив, він вирішив викинути з автомобіля пакет разом із енергетиками та сигаретами, однак одразу ж підібрав частину назад, та поїхав геть. Виходячи в той день зранку з дому у нього були думки взяти виключно енергетики та сигарети, більше нічого. Зазначив, що його вказані вище дії бачила продавчиня, яка не встигла зробити йому зауваження, а також в магазині була людина у військовій формі. Він знає, що в Україні з 2024 року введено воєнний стан, який на сьогодні не прининено. Йому достовірно відомо, зокрема з матеріалів справи, про вартість викраденого майна та у нього немає сумніву щодо вартості такого. Він щиро розкаюється у вчиненому, дуже шкодує за наслідками скоєного, ніколи інших правопорушень не вчиняв, ніколи ні з ким не конфліктував, зобов`язується не вчиняти порушень в майбутньому, повністю відшкодував завдану його діями шкоду та попросив вибачення у охоронця магазину.

Просив не призначати йому суворе покарання та не позбавляти його волі.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Представник юридичної особи, яка є потерпілим, в судовому засіданні підтвердив, що матеріальну шкоду товариству відшкодовано, претензій до обвинуваченого вони не мають, погодився з позицією прокурора щодо покарання.

Враховуючи, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив учасникам справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і його дії вірно кваліфіковано за вказаною нормою КК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у ст. 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку і такі обставини характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки особи злочинця та вчиненого ним діяння, слугують критерієм індивідуалізації покарання.

Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_5 проявилося щире каяття.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №559/1037/16-к активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст. 65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Водночас, згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним власної суспільно небезпечної дії.

Саме виправлення засуджених і попередження вчинення нових злочинів (спеціальна та загальна превенція) є основою кримінального покарання, оскільки першочерговим для держави, яка застосовує до винуватої особи покарання, є цілеспрямований алгоритм дій задля викорінення з її свідомості антисуспільних намірів і повернення в суспільство законослухняного громадянина.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що обвинувачений раніше не вчиняв кримінальних правопорушень, під спостереженням лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував, має визначене і постійне місце проживання, по місцю проживання характеризується позитивно, неодружений, з загальною середньою освітою, на утриманні нікого не має, проживає разом з матір`ю та бабусею, яка за висновком лікаря потребує стороннього догляду і якій обвинувачений допомагає, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, негативно ставиться до вчиненого, відшкодував завдану у результаті вчинення злочину шкоду.

Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду передбачає вибір форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Призначення за вироком суду покарання завжди передбачає конкуренцію інтересів обвинуваченого щодо уникнення чи мінімізації негативних правових наслідків для себе й інтересу держави, який полягає у притягненні винної особи до кримінальної відповідальності в міру її вини. Зазначене зумовлюється юридичною природою покарання як передбаченого законом обмеження прав і свобод засудженого, що згідно зі ст. 50 КК застосовується за вироком суду у першу чергу з метою виправлення особи і запобігання вчиненню нових злочинів.

Водночас основним критерієм градації видів покарань, які можуть бути застосовані судом до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, є місце прав людини, втручання в які передбачає кожний із заходів примусу, у загальновизнаній ієрархії людських цінностей.

Враховуючи думку прокурора, який просив призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, думку представника юридичної особи, яка є потерпілим, щодо покарання за кримінальне правопорушення проти власності, який погодився із прокурором щодо виду та строку покарання, думку обвинуваченого і його захисника, які просили не призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та вважають, що таке буде явно несправедливим, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, незначну вартість викраденого майна, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за можливе на підставі вимог ч. 1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 4 роки.

Пробаційний нагляд, призначений як основне і реальне покарання, демонструє обвинуваченому, що його діяння засуджується суспільством. Цей вид покарання забезпечує постійний контроль за поведінкою обвинуваченого та вимагає дотримання визначених судом обмежень і зобов`язань, що сприяє його виправленню та попередженню нових правопорушень. Такий підхід дозволяє обвинуваченому залишатися в суспільстві, зберігаючи соціальні зв`язки та можливість реабілітації, одночасно усвідомлюючи серйозність свого вчинку та відповідальність перед суспільством.

Оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудження своєї протиправної поведінки, що свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов у справі потерпілим не заявлено. Судові витрати на залучення експерта відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Тому арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2025 на тимчасово вилучене майно, підлягає скасуванню, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 не порушував умови застосованого щодо нього запобіжного заходу і сторони у ході судового розгляду не подавали клопотання про зміну, скасування чи обрання іншого запобіжного заходу, суд вважає, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під домашнім арештом, що полягає у забороні цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на обвинуваченого визначених обов`язків, слід залишити до набрання вироком законної сили.

Крім того, згідно ч. 7 ст. 72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду.

До строку покарання ОСОБА_5 слід зарахувати строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом із розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, та відповідно одному дню позбавлення волі відповідає два дні пробаційного нагляду, тобто три дні цілодобового домашнього арешту відповідають двом дням пробаційного нагляду.

Керуючись ст. 7, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 4 (чотири) роки.

На підставі п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Виконання покарання у виді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_5 .

Початок строку відбування ОСОБА_5 покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня його постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити ОСОБА_5 наслідки ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду у виді притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 389 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під домашнім арештом, що полягає у забороні цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків: - прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; - здати до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну, залишити без зміни та продовжити до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 1, 7 ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_5 зарахувати строк тримання його під цілодобовим домашнім арештому цьому кримінальному провадженні з 27.02.2025 по день набрання вироком законної сили із розрахунку: три дні цілодобового домашнього арешту відповідають двом дням пробаційного нагляду.

Скасувати арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2025 у справі №348/421/25, а саме:

на дві металеві банки з під енергетичного напою із позначенням «Monster», 4 пачки сигарет «Sobranie», пару взуття, а саме гумові тапки чорного кольору, куртку чорного кольору, кофту чорного кольору та молоток із дерев`яним руків`ям, частина якого обмотана ізоляційною стрічкою синього кольору.

Речові докази:

1) дві металеві банки з під енергетичного напою «Monster Energy», які упаковано до паперового конверту, кухонний ніж, який упаковано до паперового конверту, пакет синього та коричневого кольору, який упаковано до паперового конверту, пошкоджену банку з під енергетичного напою, яку упаковано до паперового конверту (постанова від 24.02.2025, квитанція №24 від 24.02.2025), дві металеві банки з під енергетичного напою із позначенням «Monster», які упаковано до окремих спеціальних пакетів WAR1264140 та WAR1264142, 4 пачки сигарет «Sobranie», які упаковано до окремих спеціальних пакетів PSP1091341, PSP1091342, PSP1091343, CRI1106589, молоток із дерев`яним руків`ям, частина якого обмотана ізоляційною стрічкою синього кольору, який упаковано до спеціального пакету WAR1264143 (постанова від 24.02.2025, квитанція №23 від 24.02.2025), які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області - знищити.

2) пару взуття, а саме гумові тапки чорного кольору, яку упаковано до спеціального пакету WAR1602484, куртку чорного кольору, яку упаковано до спеціального пакету WAR1867554, кофту чорного кольору, яку упаковано до спеціального пакету WAR1867553 (постанова від 24.02.2025, квитанція №23 від 24.02.2025),які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області - повернути власнику ОСОБА_5 .

3) DVD-R диск із чотирма відеозаписами (постанова від 24.02.2025) зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав передбачених ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1