Справа № 447/1463/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1419/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу директора ТОВ «ДП Жидачівліс» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 19 травня 2025 року про накладення арешту на майно,

з участю: прокурора ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

представника власника майна ОСОБА_6

встановила:

даною ухвалою клопотання задоволено.

Накладено арешт на сідловий тягач марки DAF 95XF 430, р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом бортовим марки KELBERG D11, р.н. НОМЕР_2 , та порізані колоди дерев, які знаходяться на напівпричепі, а також заборонено розпоряджатися та користуватися цим майном.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді директор ТОВ «ДП Жидачівліс» ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, винесено з порушенням КПК України, без встановлення обставин, які необхідно встановити під час прийняття такого рішення.

Звертає увагу на те, що ТОВ ДП «Жидачівліс», як власник вилученого майна, не був повідомлений про розгляд клопотання про арешт майна.

Зазначає, що клопотання про арешт майна подано не уповноваженим суб`єктом та безпідставно розглянуте слідчим суддею.

Вказує, що вилученні у ході огляду місця події транспортні засоби використовуються ТОВ ДП «Жидачівліс» при здійсненні господарської діяльності, й зокрема при надані послуг з перевезення лісопродукції, а накладення судом арешт на майно із забороною розпоряджатися та користуватися цим майном завдає збитків її законному володільцю.

Стверджує, що в клопотанні про арешт майна, жодної аргументації щодо доцільності та необхідності накладення арешту на транспортні засоби слідчим на надавалось, а судом не досліджувалось.

Вказує, що вилучене майно не відповідає визначеним ст. 98 КПК України критеріям речових доказів.

Крім того, жодній особі не повідомлено про підозру в кримінальному провадженні.

Акцентує увагу на те, що орган досудового розслідування належним чином не обґрунтував та не надав доказів того, в яких процесуальних та слідчих діях необхідно буде використовувати вилучені транспортні засоби, а також слідство безпідставно вважає, що на деревину відсутні документи, які підтверджують законність її походження.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просивїї задовольнити, прокурора про законність ухвали слідчого судді та необхідності залишення її без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належним чином дотримані.

З матеріалів клопотання, вбачається, що слідчим відділенням відділення поліції №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000240 від 14.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст.170 КПК України.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що арешт вказаних речей для забезпечення збереження їх як речових доказів, має суттєве значення для проведення досудового розслідування та може бути використаний як доказ вчинення кримінального правопорушення, в тому числі й як речовий доказ, а тому враховуючи вимоги ч.2 ст. 173 КПК України, клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Посилання представника власника майна в поданій апеляційній скарзі на те, що вилученні у ході огляду місця події транспортні засоби використовуються ТОВ ДП «Жидачівліс» при здійсненні господарської діяльності, й зокрема при надані послуг з перевезення лісопродукції, а накладення судом арешт на майно із забороною розпоряджатися та користуватися цим майном завдає збитків її законному володільцю, слід визнати непереконливими, оскільки матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна. Крім того, застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Доводи апеляційної скарги про те, що жодній особі не повідомлено про підозру в кримінальному провадженні, колегія суддів визнає передчасними, оскільки арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Інші доводи щодо підстав для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_8 арешт майна у кримінальному провадженні № 0000240 від 14.05.2025, зазначені в апеляційній скарзі, а також висловлені представником власники майна в судовому засіданні, не спростовують висновків слідчого судді

Таким чином, доводи, на які покликається в апеляційній скарзі апелянт висновків слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на майно, не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

При перевірці справи в апеляційному порядку допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, на що покликається адвокат в апеляційній скарзі, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, не виявлено.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу директора ТОВ «ДП Жидачівліс» ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 19 травня 2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді