ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/603/25

Провадження № 11-кп/820/459/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_8 на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19.05.2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пирогівці Хмельницького району Хмельницької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , працює на посаді сервісного інженера ТОВ «А-ТЕРА», раніше не судимого,

якою його звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.47 КК України, у зв`язку з передачею особи на поруки трудового колективу Товариства з обмеженою відповідальністю «А-ТЕРА; передано ОСОБА_6 , на поруки трудовому колективу Товариства з обмеженою відповідальністю «А-ТЕРА» з умовою, що він протягом року з дня передачі його на поруки, виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду першої інстанції встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_6 було скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, за наступних обставин.

29.01.2025 о 08 год. 37 хв., водій ОСОБА_6 в порушення вимог п.п. 2.3 (6), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault» моделі «Dokker», д.н.з « НОМЕР_1 », білого кольору, рухаючись зі швидкістю 90 км/год., за межами населеного пункту, по автодорозі "Н-25" сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів», з м. Старокостянтинів у напрямку м. Шепетівка, Хмельницької області, наближаючись до повороту на с. Пеньки, Старокостянтинівської ОТГ, Хмельницької області, діючи недбало та необережно, не передбачив можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, проявив крайню неуважність та самовпевненість до дорожньої обстановки, що склалась.

Так, ОСОБА_6 , будучи об`єктивно спроможним виявити перешкоду для руху та маючи технічну можливість уникнути зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat» д.н.з « НОМЕР_2 », сірого кольору, під керуванням ОСОБА_8 , котрий рухався в попутному напрямку, увімкнувши показник повороту ліворуч, здійснив повну зупинку транспортного засобу для надання переваги зустрічним транспортним засобам, після чого розпочав маневр повороту ліворуч у напрямку прилеглої території вул. Центральна, с. Пеньки, Старокостянтинівської ОТГ, Хмельницької області, в результаті чого ОСОБА_6 допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля марки «Renault» моделі «Dokker», д.н.з « НОМЕР_3 » з лівою задньою частиною автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat» д.н.з « НОМЕР_4 ».

В наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди та порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому тіла 5-го шийного хребця без зміщення, що відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Своїми діями, ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, зміст яких полягає у наступному:

- п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення вимог пунктів 2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, водієм ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор прохає скасувати ухвалу суду, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та прохає призначити новий судовий розгляд.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 прохає скасувати ухвалу суду, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та призначити новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, прокурора, потерпілого ОСОБА_8 та його представника, які наполягали на задоволенні апеляційних скарг, захисника та обвинуваченого, які прохали залишити ухвалу суду без змін, перевіривши судову справу та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, ухвала суду скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інтенції.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вищенаведені норми права судом першої інстанції не в повній мірі виконано.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КК особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Інститут звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації можна застосувати лише у разі встановлення усіх обов`язкових для подання відповідного клопотання умов, зокрема: 1) вчинення кримінально караного діяння вперше; 2) таке діяння є кримінальним правопорушенням відповідного ступеню тяжкості; 3) воно не є корупційним та не пов`язане з корупцією, а у разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, вчинене особою, яка керувала транспортними засобами не у стані будь-якого сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів; 4) наявне щире каяття особи.

У випадку встановлення відсутності хоча б однієї із цих передумов, суди не вправі застосовувати ст. 47 КК щодо обвинуваченої особи.

Виходячи із положень закону, закріплених у ст. 47 КК, питання про звільнення від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є правом, а не обов`язком суду, і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, котра вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування щодо неї заходів кримінально-правової репресії.?

Крім того, вирішуючи питання про можливість задоволення зазначеного клопотання, суд має ретельно перевірити всі обставини справи й належним чином обгрунтувати ухвалене рішення.

Вказане обгрунтування відповідає правовому висновку, сформованому у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 21 травня 2024 року у справі № 443/1255/23, провадження № 51- 1557км24.

Обвинувачений не відшкодував потерпілому шкоду заподіяну злочином, до початку підготовчого судового засідання, у звязку із чим, потерпілим подано цивільним позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Тера» та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна".

Верховний Суд у справі №523/4890/19 від 04.10.2022 р. висловив правову позицію щодо щирого каяття особи, як обставини, що пом`якшує відповідальність особи.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Отже, для визнання щирого каяття як однієї з обов`язкових умов звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд повинен був встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість розкаяння.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, з моменту вчинення ДТП обвинувачений не здійснив жодних дій для того, щоб відшкодувати шкоду, завдану потерпілому.

В той же час, судом належно не перевірено наявність щирого каяття обвинуваченого як обов`язкової умови для застосування ст. 47 КК, не спростовано доводи потерпілого та його представника щодо нещирості розкаяння обвинуваченим, не встановив інших обставин, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, а відтак суд передчасно постановив рішення про можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із передачею на поруки.

Отже, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки призвело до безпідставного звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 47 КК України, що є підставами для скасування судового рішення з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати наведене, перевірити усі доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, звернути увагу на імперативні вимоги Кримінального процесуального кодексу України і правильність застосування кримінального Закону, та в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи вище наведені обставини, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_8 слід задовольнити, оскаржувану ухвалу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд в Старокостянтинівському районному суді Хмельницької області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413, 418-420 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07.05.2025 року стосовно ОСОБА_6 - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченям ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України в Старокостянтинівському районному суді Хмельницької області.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: