Справа № 464/4813/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1984/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 11 липня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідчий відділу поліції № 2 Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

В обґрунтування клопотання покликався на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України, враховуючи тяжкість покарання такий може переховуватись від органу досудового розслідування та у подальшому від суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме речові докази, знаряддя вчинення злочину, яке на даний час встановлюється.

Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 11 липня 2025 року задоволено клопотання слідчого відділу поліції № 2 Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 .

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів до 06 вересня 2025 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

В доводах апеляційних скарг зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Наголошує, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, до затримання працював, має на утриманні малолітню дитину, є опікуном батька інваліда, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши доповідача, доводи підозрюваного та його захисника на підтримку аргументів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи та дані які характеризують особу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як убачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, у провадженні СВ ВП№ 2 Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області, перебувають матеріали кримінального провадження № 0000563 від 9 липня 2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , 09 липня 2025 року близько 16:15 год., перебуваючи в приміщені магазину ТзОВ «Торговий дім «Галицька Свіжина»», що за адресою: м. Львів, вул. Сихівська, 13, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, достовірно розуміючи, що у зв`язку із воєнною агресією військ російської федерації на території України указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, з метою незаконного збагачення, маючи при собі ніж, який ОСОБА_6 використав, як знаряддя вчинення злочину, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи біля потерпілої ОСОБА_10 , вчинив напад спрямований на заволодіння чужого майна поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, а саме витягнув ніж із своєї кишені та почав погрожувати останній, фізично демонструючи вказаний ніж в приміщенні магазину, який потерпіла сприйняла, як реальну загрозу її життю та здоров`ю.

У подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння чужого майна поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, підійшов до вхідних дверей даного приміщення магазину та заволодів порошковим вогнегасником переносним, закачного типу, червоного кольору, із маркуванням «ТУУ 29.2-1-2003 ДСТУ 3675-98», вартістю 675 грн., який належить ТзОВ «Торговий дім «Галицька Свіжина»». Потерпіла ОСОБА_10 остерігаючись за своє життя та здоров`я, сприйнявши погрози за реальні, не суперечила неправомірним діям ОСОБА_6 . Заволодівши вищевказаними вогнегасником ОСОБА_6 , з місця вчинення кримінального правопорушення втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв ТзОВ «Торговий дім «Галицька Свіжина» матеріальну шкоду на суму 675 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_6 , 09 липня 2025 року приблизно о 19 год. 20 хв. перебуваючи за своїм місцем проживання, а саме в приміщенні квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , після того, як старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області капітан поліції ОСОБА_11 , який є працівником правоохоронного органу та згідно статті 23 Закону України «Про поліцію» виконував покладені на нього обов`язки, а саме вживав заходи з метою виявлення осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.187 КК України та виконував заходи по встановленню та затриманню особи причетної до вчинення вищевказаного злочину, перебуваючи поблизу квартири АДРЕСА_1 через зачинені двері представився працівником правоохоронного органу, проте ОСОБА_6 двері не відчинив та в подальшому ОСОБА_11 вийшов на вулицю та під відкритим вікном балкону квартири де знаходився ОСОБА_6 , повторно представився працівником правоохоронного органу, проте ОСОБА_6 з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене протиправне діяння, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, умисно кинув з вікна квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться на п`ятому поверсі будинку, у ОСОБА_11 горщик для рослин наповненим землею, яким потрапив останньому в праве плече, чим спричинив ОСОБА_11 побої у вигляді набряку м`яких тканин, забійного садна правого плечового суглобу.

10 липня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України.

10 липня 2025 року слідчий СВ ВП№ 2 Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області ст. лейтенант ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

11 липня 2025 року клопотання слідчого було задоволено слідчим суддею Сихівського районного суду м. Львова.

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Сихівського районного суду м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а саме у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майно (розбій), поєднаного із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого в умовах воєнного стану та в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу побоїв, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, у зв`язку із чим він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки у разі доведеності вини підозрюваному ОСОБА_6 загрожує покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 345 КК України до 5 років обмеження або позбавлення волі. Окрім цього, підозрюваний ОСОБА_6 після вчинення кримінального правопорушення втік із місця події та був затриманий працівниками поліції, після проведення оперативних заходів; здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки підозрюваний в ході його затримання, погрожував свідкам та потерпілому, якому спричинили тілесні ушкодження; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме речові докази, знаряддя вчинення злочину, яке на даний час встановлюється, відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинених інкримінованих правопорушень, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування в тому числі щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана особа може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною особою зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Наявність тих обставин, що ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку в нарколога психіатра не перебуває, до затримання працював, має на утриманні малолітню дитину, є опікуном батька інваліда, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі не є не є безумовними підставами для відмови у застосуванні щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави. Окрім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Однак, ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 підозрюється, в тому числі, у скоєнні злочину вчиненого із погрозою застосуванням насильства, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на зазначене, колегія суддів, погоджується з висновками слідчого судді, щодо відсутності підстав для визначення розміру застави.

Інших доводів, які б безумовно свідчили про існування підстав для скасування ухвали слідчого судді, апеляційна скарга захисника не містить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а таку апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Сихівського районного суд м. Львова від 11 липня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4