Справа 635/3128/25
Провадження 1-кп/635/978/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 від 10.04.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Барвінківського району Харківської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого: 1) 29.01.2010 р. Барвінківським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки; 2) 05.04.2016 р. Балаклійським районним судом Харківської області за п.п. 4, 12 ч.2 ст. 115, ст. 71 КК України до 10 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого 19.08.2016 року в зв`язку з відбуттям строку покарання; 3) 13.02.2018 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 24.12.2020 року по відбуттю покарання, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята та проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «...ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла...Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 30 Конституції України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтями 7, 13 Кримінального процесуального кодексу України закріплено засади кримінального судочинства, за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення частини другої статті 233 КПК недоторканості житла та іншого володіння особи це предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливим або ускладнюють проникнення до них.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року), який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства.

09.04.2025 року ОСОБА_3 приблизно о 14:00 годині (більш точного часу під час дізнання не виявилось за можливе встановити), перебуваючи поблизу домоволодіння по АДРЕСА_2 , маючи намір на незаконне проникнення до домоволодіння, переконавшись у відсутності власника або законного користувача володіння, усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, що дозволяли б останньому проникнути до двору вказаного домоволодіння, безпідставно, самовільно, за відсутності дозволу власника або користувача володіння, проник до двору домоволодіння через паркан, а у подальшому проник до господарського приміщення, чим незаконно проник до володіння особи, власником якого є ОСОБА_4 та користувачем є її син ОСОБА_5 , чим порушив передбачене Конституцією України, міжнародно-правовими акти, діючим законодавством право на недоторканість іншого володіння потерпілого ОСОБА_5 .

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані як за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла, тобто незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Крім того, 10.04.2025 року ОСОБА_3 приблизно о 12:30 годині (більш точного часу під час дізнання не виявилось за можливе встановити), перебуваючи поблизу домоволодіння по АДРЕСА_3 , маючи намір на незаконне проникнення до володіння, переконавшись у відсутності власника володіння, усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, які б дозволяли останньому проникнути до двору вказаного домоволодіння, безпідставно, самовільно, за відсутності дозволу власника володіння, проник до двору домоволодіння через паркан, чим незаконно проник до вказаного володіння, власником якого є ОСОБА_6 , чим порушив передбачене Конституцією України, міжнародно-правовими актами, діючим законодавством право на недоторканість іншого володіння потерпілої ОСОБА_6 .

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані як за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла, тобто незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Крім того, 11.04.2025 року ОСОБА_3 приблизно о 15:00 годині (більш точного часу під час дізнання не виявилось за можливе встановити), перебуваючи поблизу домоволодіння по АДРЕСА_4 , маючи намір на незаконне проникнення до володіння, переконавшись у відсутності власника або законного користувача володіння, усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, які б дозволяли останньому проникнути до двору вказаного домоволодіння, безпідставно, самовільно, за відсутності дозволу власника або користувача володіння, проник до двору домоволодіння відчинивши вхідну хвіртку, чим незаконно проник до вказаного володіння, власником якого є ОСОБА_7 та користувачем є її син ОСОБА_8 , чим порушив передбачене Конституцією України, міжнародно-правовими акти, діючим законодавством право на недоторканість іншого володіння потерпілого ОСОБА_8 .

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані як за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла, тобто незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Крім того, 15.04.2025 року ОСОБА_3 приблизно о 15:00 годині (більш точного часу під час дізнання не виявилось за можливе встановити), перебуваючи поблизу домоволодіння по в`їзду ОСОБА_9 , 2, в с. Пісочин Харківського району Харківської області, маючи намір на незаконне проникнення до володіння, переконавшись у відсутності власника володіння, усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, які б дозволяли останньому проникнути до двору вказаного домоволодіння, безпідставно, самовільно, за відсутності дозволу власника володіння, проник до двору домоволодіння через паркан, чим порушив передбачене Конституцією України, міжнародно-правовими акти, діючим законодавством право на недоторканість іншого володіння потерпілої ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані як за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла, тобто незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_3 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка була підписана в присутності захисника - адвоката ОСОБА_11 , обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 162 КК України, тобто у незаконному проникненні до іншого володіння особи.

ОСОБА_3 надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпілі також подали заяви про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 382 КПК України копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Таким чином, дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованих кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконному проникненні до іншого володіння особи, повністю доведена.

При призначенні покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд згідно ст. 66 КК України визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, не одружений, неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, за місцем мешкання характеризується посердньо.

Призначаючи покарання за скоєне в межах пред`явленого, суд керується ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, кількість епізодів, за якими пред`явлено обвинувачення, оосбу обвинуваченого, який має не погашені судимості, вважає, що виправлення обвинуваченого можливо при призначенні йому покарання за скоєння кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 162 КК України, у межах санкції статті за пред`явленим обвинуваченням у виді обмеження волі. При цьому суд враховує, що обвинувачений не працює, доходів не має, а тому відсутні підстави для застосування до нього покарання у виді штрафу або виправних робіт. Обмежень щодо застосування до обвинуваченого покарання у виді обмеження волі судом не встановлено.

Суд приходить до висновку, що даний вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України суд не вбачає.

Витрати на проведення експертизи, речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 103, 302, 373, 374, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1