Номер провадження: 11-сс/813/1284/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17.06.2025, якою в межах к/п № 0000587 від 14.08.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Білка Іванівського р-ну Одеській обл., громадянки України, з середньою спеціальною освітою, неодруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.07.2025 включно, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та стосовно підозрюваної ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.07.2025 включно, із визначенням розміру застави в 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, кількість епізодів, тяжкість покарання, характер скоєння злочину, наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків; можливість знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодилася із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість оскільки:

відсутня обґрунтована підозра щодо підозрюваної, а також відповідні ризики, передбачені ст. 177 КПК України;

підстави, які обумовлювали застосування тримання під вартою, втратили актуальність, а крім того, підозрювана активно співпрацює зі слідством;

суд не врахував наявність у підозрюваної постійного місця проживання, відсутність доказів ухилення від слідства чи суду або вчинення будь-яких дій зі знищення доказів чи впливу на свідків, відсутність судимостей, її дохід. При цьому, суд не вмотивував неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту та застави в значно меншому розмірі.

Захисник та прокурор про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за їх відсутності та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів долучених до клопотання, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України за кваліфікуючими ознаками:заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно; заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди; заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, повторно; заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах.

Відповідно до пред`явленої підозри, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб вчинила умисні шахрайські дії, направлені на незаконне заволодіння грошовими коштами осіб, шляхом їх обману, який полягав в оприлюдненні через мережу Інтернет, а також через відповідні презентації, семінари та зустрічі із вкладниками неправдивої інформації про інвестиційну діяльність ТОВ «ВІНЕКС ТРЕЙД», отримання ним надприбутків та виплати високих дивідендів з метою залучення в товариство грошових коштів фізичних осіб, які незаконно привласнювались. Фактично підозрювана в складі групи осіб вводили осіб в оману, неправдиво повідомляючи, що ТОВ «ВІНЕКС ТРЕЙД» є інвестиційним підприємством, при цьому обіцяли вкладникам видачу високих відсотків в розмірі від 6% до 10% за користування коштами та запевняли про обов`язкове повернення вкладів у будь-який час.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджують наявні у матеріалах провадження докази, а саме: протокол за результатами проведення негласних слідчих розшукових дій (зняття інформації з електронних комунікаційних мереж) від 25.12.2024; протоколи допиту потерпілого від 23.04.2025; протоколи за результатами проведення негласних слідчих розшукових дій (зняття інформації з електронних комунікаційних мереж) від 13.01.2025 року; протоколи огляду предмету від 14.08.2024; протокол огляду предмету від 07.02.2025; протокол допиту свідка від 11.04.2025; протокол допиту свідка від 15.04.2025; протокол допиту свідка від 17.04.2025; протокол огляду предмету від 09.06.2025; протоколи допиту свідка від 10.06.2025; протокол огляду від 18.04.2025; протокол огляду від 10.04.2025.

Отже, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування доказів на даній стадії розслідування достатньо для формування переконання про наявність в діях ОСОБА_7 ознак складу злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України, тобто на даному етапі досудового розслідування наявна обґрунтована підозра. Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підтверджень обґрунтованої підозри спростовуються доказами, наявними в матеріалах провадження.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що на теперішній час досудове розслідування кримінального провадження триває, здійснюються відповідні слідчі (процесуальні) дії задля збирання відповідних доказів, на підставі оцінки яких можливо буде дійти висновку стосовно наявності або відсутності в діях підозрюваного ознак складу інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд у контексті доводів захисника про необґрунтованість підозри зауважує, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Що стосується ризиків у зазначеному кримінальному провадженні, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За обставинами даної справи ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні декількох злочинів, в тому числі особливо тяжкого відповідно до класифікації ст. 12 КК України.

Апеляційний суд констатує, що суворість передбаченого законом покарання у системному взаємозв`язку з долученими до клопотання слідчого матеріалами провадження, якими підтверджується обґрунтованість підозри в сукупності підтверджують існування ризику переховування підозрюваної ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду, а також переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків; можливість знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень. Тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваної є виправданим та необхідним, а підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даній стадії провадження слідчий суддя, з врахуванням доказів обґрунтованості підозри, особливості інкримінованих злочинів, а також характеристик підозрюваної (вік та стан здоров`я, наявність стійких соціальних зв`язків підозрюваної, відсутність судимостей) дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження підозрюваній ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Відтак, запобіжний захід має бути обрано (продовжено) із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін. (рішення ЄСПЛ в справі «Істоміна проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 суд вказав, «що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

На переконання колегії суддів, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Враховуючи характер та обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, ступінь високоорганізованості та активних дій підозрюваної, її характеристики, розмір заподіяної шкоди (за матеріалами кримінального провадження 17 262 543 грн. (т. 1 а.п. 68), апеляційний суд дійшов висновку, що на даній стадії досудового розслідування зазначені обставини слугують тими виключними випадками, які на підставі приписів ч. 5 ст. 182 КПК України дозволяють при визначенні підозрюваній ОСОБА_7 застави вийти за межі її розміру, передбаченого законом для осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжких злочинів. Тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині та відхиляє доводи захисника ОСОБА_6 .

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 16.07.2025 вирішено продовжити стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.08.2025 включно, із залишенням застави в розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у зазначеному к/п.

Таким чином, оскаржувана ухвала слідчого судді від 18.06.2025 фактично втратила свою актуальність та не створює жодних юридичних наслідків стосовно підозрюваної ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17.06.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 190 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.07.2025 включно, із визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4