Справа № 456/6733/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/565/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

встановила:

вищенаведеним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим по пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , 10.09.2024 близько 21:10 години, керуючи технічно справним автомобілем марки «Setra» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по проїзній частині вулиці Львівська, м.Стрий, Львівської області, при проїзді її ділянки, неподалік будинку 83/97, проявив злочинну недбалість, яка виразилася в тому, що він був неуважний до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.2 додаток 2 ПДР України, по якому зліва направо, по ходу його руху проїзну частину дороги переходила малолітня ОСОБА_9 , і яку він вчасно міг виявити в полі свого зору, однак не зменшив швидкості та не зупинився, щоб дати їй дорогу, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на потерпілу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, малолітня потерпіла ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з висновком судово-медичного експерта отримала забій головного мозку, контузійно-геморагічні вогнища правої скроневої частки, субарахноїдальний крововилив, множинні переломи кісток склепіння черепа - потиличної кістки, лівої скроневої кістки та лівої тім`яної кістки, субапоневротична гематома лівої тьм`яно-потиличної ділянки і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення чинних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водієм вказаного автомобіля ОСОБА_6 , а саме:

- п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків);

- п. 2.3 (підпункту «б» - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну);

- п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди);

- п. 18.1 (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека); і вказані порушення ОСОБА_6 вимог ПДР України є в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_6 , передбачена ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з цим вироком, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 травня 2025 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України змінити. Пом`якшити ОСОБА_6 покарання та вважати його засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнити його від відбування цього покарання з іспитовим строком 2 роки, без застосування додаткового покарання.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд не врахував та не надав належної оцінки усім наявним пом`якшуючим обставинам у даному кримінальному провадженні, а саме:

- обвинувачений ОСОБА_6 відшкодував потерпілим усю шкоду, яка завдана кримінальним правопорушенням;

- за місцем роботи обвинувачений позитивно характеризується, що підтверджується характеристикою від 06.05.2025;

- у обвинуваченого наявні суттєві проблеми зі здоров`ям, а саме він перебуває під медичним наглядом у зв`язку з таким захворюваннями: гіпертонічна хвороба 2 ступеня, ризик 2 (високий), ішемічна хвороба серця, постінфарктний кардіосклероз, а також цукровий діабет 2 типу середньої важкості у стадії субкомпенсації, що підтверджується медичною довідкою №286 від 29.05.2025;

- дружина обвинуваченого має 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, у зв`язку з чим їй протипоказана важка фізична праця;

- обвинувачений раніше не спричиняв ДТП та жодного разу не притягався до кримінальної чи навіть адміністративної відповідальності, хоча постійно працював водієм;

- на момент ДТП перебував у тверезому стані та вжив всіх необхідних заходів для порятунку людини.

- суд не врахував, що праця з використанням права керування транспортними засобами є єдиним джерелом заробітку обвинуваченого і позбавлення його такого права поставить його та членів сім`ї у скрутне матеріальне становище.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, навівши аналогічні доводи у судовому засіданні, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні доводи захисника, з огляду на безпідставність таких, та просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Потерпіла та її законний представник в судове засідання не з`явилися, при цьому подали заяву, в якій зазначають, що не заперечують проти задоволення апеляційної скарги та вважають за можливе пом`якшити вирок суду першої інстанції і не застосовувати додаткове покарання до обвинуваченого.

Водночас зазначають, що потерпіла вибачила обвинуваченого за вчинений злочин і немає жодних претензій до нього щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди чи будь-яких інших претензій пов`язаних з даним кримінальним правопорушенням.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами. Ці обставини ніким не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Як вбачається з апеляційної скарги, сторона захисту не погоджується із вироком суду лише в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, згідно вимог ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних правопорушень проти безпеки руху.

Санкція частини другої вищезазначеної статті, окрім основного покарання, надає суду можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Отже, вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, працює водієм, позитивно характеризується за місцем роботи, визнав вину, відшкодував шкоду потерпілій, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги заяву потерпілої та її законного представника, у якій вони зазначають про примирення з обвинуваченим, повне відшкодування шкоди та відсутності будь-яких претензій до ОСОБА_6 . Також вважають за можливе не застосовувати до ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таким чином, оцінивши в сукупності обставини справи, колегія суддів, у даному конкретному випадку, вважає за доцільне, не застосовувати до ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а тому вирок в цій частині підлягає зміні.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 408 КПК України, підлягає зміні.

Керуючись ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з призначеного покарання додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України вважати звільненим ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді