Провадження № 1-кс/643/4477/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2025

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Другого СВ ТУ ДБР у м. Полтаві про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000278 від 17.12.2024, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова зі скаргою у якій просить скасувати постанову слідчого Другого СВ ТУ ДБР у м. Полтаві про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000278 від 17.12.2024.

У судове засідання заявник не з`явився, подав клопотання про проведення судового розгляду без його участі.

Представник Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві у судове засідання не з`явився, до його початку надав матеріали кримінального провадження №0000278 від 17.12.2024 - для огляду їх судом, у частині оскаржуваної постанови слідчого.

Неявка суб`єкта оскарження не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч.3 ст.306 КПК України.

Дослідивши скаргу слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України передбачено право заявника оскаржити рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що скаржник неодноразово звертався до слідчого із заявами про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000278 від 17.12.2024.

Постановою слідчого Другого СВ ТУ ДБР у м. Полтаві від 06.08.2025 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000278 від 17.12.2024, оскільки як вбачається із самої постанови у ході досудового розслідування не встановлено факту спричинення скаржнику будь-якої шкоди в результаті вчиненого кримінального правопорушення.

В обґрунтування зазначеної постанови слідчого вказано, що надані до заяви копії медичної документації, що засвідчують наявність тілесних ушкоджень не дають підстав вважати, що ці тілесні ушкодження спричинені у результаті незаконних дій стосовно нього.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, крім іншого, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності у міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч.1, 5 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, слідчий зобов`язаний винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, а не постанову про відмову у залученні потерпілого.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя звертає увагу на ті обставини, що у заявах про визнання його потерпілим, ОСОБА_3 вказує на факт заподіяння йому тілесних ушкоджень, у зв`язку із подією, що відбулася 01.12.2024 в м. Харкові за участі поліцейського ОСОБА_4 . Однак, під час досудового розслідування кримінального провадження №0000278 від 17.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, не досліджено питання наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 , а також їх спричинення, відповідно до норм КПК України, на які посилається ОСОБА_3 у своїх заявах тощо.

В оскаржуваній постанові слідчий не надав оцінки вказаним фактам та обставинам, при цьому, останнім навіть не допитано ОСОБА_3 з приводу заподіяння йому шкоди та якої саме.

З урахуванням наведеного, висновок слідчого про те, що на даний час під час досудового розслідування не знайшли свого підтвердження факти спричинення тілесних ушкоджень співробітником правоохоронних органів ОСОБА_3 , є передчасним та не мотивованим, а рішення прийнято без належної оцінки всіх доказів та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, окрім іншого, про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

Стосовно заявлених у скарзі вимог про зобов`язання слідчого повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000278 від 17.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, з урахуванням наданих доказів та висновків суду, слідчий суддя зазначає наступне.

Виходячи з ч.5 ст.40 КПК України, слідчий суддя позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних процесуальних, слідчих, розшукових дій, адже слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством.

Таким чином, слідчий суддя вважає за доцільне скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Другого СВ ТУ ДБР у м. Полтаві про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000278 від 17.12.2024 задовольнити частково, скасувавши постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 06.08.2025, в іншій частині у задоволенні вимог скарги - відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 39, 40, 55, 303-304, 309, 376, 395 КПК України.

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого Другого СВ ТУ ДБР у м. Полтаві про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим від 06.08.2025 у кримінальному провадженні №0000278 від 17.12.2024 скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1