Дата документу 21.05.2025
Справа № 334/7617/20
Провадження № 1-кп/334/98/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.08.2020 за № 0002386, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

за участі: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 (особисто), захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

09.08.2020 приблизно о 20 годинні 40 хвилин, перебуваючи на автомобільній парковці поряд із супермаркетом «АТБ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Добробутна, буд. 39, на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт між ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з іншого боку.

Так, під час зазначеного конфлікту, ОСОБА_8 розпилила в обличчя ОСОБА_6 аерозольний перцевий балончик, в результаті чого, останній штовхнув її на асфальтове покриття, внаслідок чого, ОСОБА_8 спричинено пошкодження правого колінного суглобу.

В подальшому, не маючи змоги підвестися внаслідок отриманого ушкодження, ОСОБА_8 телефоном покликала на допомогу свого сина ОСОБА_3 , який через декілька хвилин прибув на автомобілі на місце події.

По прибуттю на місце події, ОСОБА_3 вийшов з автомобіля та став погрожувати ОСОБА_6 ножем, який мав при собі, а ОСОБА_6 з метою самозахисту, здійснив попереджувальний постріл в гору з зареєстрованого на його ім`я пістолету ГПМ (спорядженого патронами не смертельної дії), а потім і в бік ОСОБА_3 .

Після цього, ОСОБА_3 , враховуючи наявність травматичної зброї у ОСОБА_6 , телефоном покликав на допомогу двох невстановлених осіб, які прибули на місце події протягом декількох хвилин та разом із ОСОБА_3 , діючи умисно, маючи спільну мету спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , почали спільно наносити по його тулубу та обличчю удари руками та ногами, внаслідок чого, ОСОБА_6 втратив рівновагу та впав на асфальт.

Далі, ОСОБА_3 та двоє невстановлених осіб продовжили спільно наносити ОСОБА_6 множинні удари ногами в область голови, при цьому одна з невстановлених осіб підібрала пістолет ОСОБА_6 , який випав в нього під час бійки, та здійснила в останнього декілька пострілів.

Одразу, після цього, вказані невстановлені особи, які спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_6 разом із ОСОБА_3 покинули місце вчинення кримінального правопорушення (злочину).

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_3 та двох невстановлених осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді імпресійного осколкового перелому лівої тім`яної кістки із локальною пневмоцефалією (скопення повітря в порожнині черепу), із наступним проведенням резекційної трепанації черепа (видаленням вдавленого перелому оперативне втручання 09.08.2020 року), рани в лівій тім`яній ділянці, в правій потиличній ділянці, які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, а саме заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб.

Правова кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України відповідає суті обвинувачення, викладеному в обвинувальному акті.

Обвинувальний акт надійшов до суду 28.12.2020 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.12.2020 призначено за матеріалами підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2021 призначено судовий розгляд кримінального провадження.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду.

На підставі Закону України № 4273-IX від 26.02.2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», який набрав чинності 25.04.2025 року, відбулася зміна найменування Ленінського районного суду міста Запоріжжя на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя.

В судовому засіданні 19.05.2025 прокурор та обвинувачений звернулись до суду з клопотанням про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим в присутності захисника.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

З урахуванням позицій учасників кримінального провадження, суд зупинив проведення процесуальних дій та перейшов до розгляду угоди, наданої суду.

Згідно зугодою про визнання винуватості від 19.05.2025, укладеною між прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0002386 від 10.08.2020 року за ч. 2 ст. 121 КК України, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_5 (свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю №ЗП 001269 від 28.04.2017 року), з іншого боку.

Згідно з угодою сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.2 ст. 121 КК України, а саме у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчинене групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду повністю та беззастережно визнав свою провину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, щиро покаявся у вчиненому.

Сторони погодили істотні для кримінального провадження обставини та погодились на призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від призначеного покарання із призначення іспитового терміну та покладенням на обвинуваченого передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні сторонам угоди.

Прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердили суду, що угода про визнання винуватості ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити, призначивши узгоджену в ній міру покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, узгоджене сторонами. Підтвердив добровільність укладення угоди з боку сторони захисту та той факт, що ним у повному обсязі роз`яснено обвинуваченому наслідки укладення угоди

Потерпілий та цивільний позивач ОСОБА_6 надав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості із обвинуваченим, в якій зазначив, що не має матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 , від цивільного позову відмовляється, наслідки відмови від позову йому зрозумілі. Також, 10.02.2025 року через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти призначення ОСОБА_3 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, подальший розгляд справи по обвинуваченню ОСОБА_9 просить проводити без його участі та без участі його представника - адвоката ОСОБА_10 .

На виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Таким чином, суд, заслухавши обвинуваченого, думку прокурора і захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов до такого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».

Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роу і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28 жовтня 2010 року та «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «… ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 2 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Також, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, а обвинувачений має права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, зокрема, про характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом; права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України.

Зі змісту угоди з обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості від 19.05.2025 року вбачається, що вона відповідає вимогам, встановленим в ст. 472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити. Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання підозри та її правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального Кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений ОСОБА_3 зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Судом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що передували вчиненню кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, проживає разом із цивільною дружиною, має ряд захворювань хронічного характеру, відшкодування обвинуваченим в повному обсязі шкоди матеріального та морального характеру потерпілому, а також позицію потерпілого, який не заперечує проти призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Зважаючи на те, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення останньому узгоджених сторонами виду та міри покарання.

Матеріальну та моральну шкоду в даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_3 відшкодовано потерпілому ОСОБА_6 в ході судового розгляду справи в повному обсязі. Потерпілий на теперішній час не має до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру та відмовився від поданого раніше цивільного позову, про що прямо зазначив в заяві про надання згоди на укладання угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження у виді застави повинні бути вирішені у відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів в доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

На підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.08.2020 року відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 162 160,00 грн., які були сплачені ОСОБА_11 згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 19.08.2020 року на рахунок № UA0001205 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, отримувач платежу - ГУ ДСА України в Запорізькій області, , у зв`язку з чим обвинуваченого ОСОБА_3 було звільнено з-під варти.

Відповідно до п. п. 8 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою КМУ від 11.01.2012 р. № 15, застава повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави та постановлення вироку (ухвали), в якому міститься рішення про повернення застави.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом (ст. 203 КПК України).

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012року № 15(у редакції постанови КМУ від 18.01.2012 року № 27), та змінами, що вносяться до вказаного порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу передбачений й порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінально - процесуальним кодексом України.

Отже, враховуючи, наявність запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу у виді застави, беручі до уваги, що застава не була звернена в дохід держави в порядку ч. 8 ст. 182 КПК України та не підлягає зверненню на виконання цього вироку в частині майнових стягнень, сума застави підлягає поверненню заставодавцю після набрання вироком законної сили.

Обвинувальний акт надійшов до суду разом з позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, згідно якого цивільний позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 59 245,30 гривень та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 гривень.

Згідно ч.5 ст. 127 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно поданої заяви від 10.02.2025 року, потерпілий ОСОБА_6 просить суд прийняти його відмову від цивільного позову у кримінальному провадженні.

З урахуванням того, що норми КПК України не регулюють наслідки відмови цивільного позивача від позову у кримінальному провадженні, суд застосовує норми Цивільного процесуального кодексу України, які регулюють дані правовідносини.

Згідно п.4 чт.1 ст. 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

На підставі викладеного, з урахуванням заяви потерпілого (цивільного позивача) про відмову від позову, згідно якої він зазначає про розуміння наслідків відмови від позову, суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_6 від цивільного позову у кримінальному провадженні та провадження у справі в частині цивільного позову закрити.

Згідно із ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 4 576,60 гривень

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КК України.

Керуючись ст.ст.100, 124, 370,373,374,468,469,472 - 476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Угоду від 19 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0002386 від 10.08.2020 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0002386 від 10.08.2020 року за ч. 2 ст. 121 КК України, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_5 (свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю №ЗП 001269 від 28.04.2017 року), з іншого боку - затвердити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 5 ( п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі приписів ч. 11 ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили та приведення його до виконання, повернути застоводавцю ОСОБА_11 суму застави у розмірі 162 160,00 гривень (сто шістдесят дві тисячі сто шістдесят гривень 00 коп.), яка була внесена згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 19.08.2020 року на рахунок № UA0001205 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, отримувач платежу - ГУ ДСА України в Запорізькій області, , на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.08.2020 року за ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0002386 від 10.08.2020 року.

Прийняти відмову цивільного позивача від цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Провадження у справі в частині цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням закрити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 4 576,60 гривень (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень 60 копійок).

Речові докази:

-змив на марлевий тампон та контроль до нього з водійського сидіння автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 ; змив на марлевий тампон та контроль до нього з асфальту біля автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 ; змив на марлевий тампон та контроль до нього біля автомобіля «Фольцеваген», д.н.з. НОМЕР_2 ; змив на марлевий тампон та контроль до нього біля металевого стовпа; змив з лівого крила автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_3 ; змив на марлевий тампон та контроль до нього з передніх дверей з боку водія автомобіля «Фольцеваген», д.н.з. НОМЕР_2 ; дев`ять гільз; два патрони; три білих кулі; предмет, ззовні схожий на гільзу, з написом «S&B 9 mm. P.A. Blanc»; предмет, ззовні схожий на кулю та фрагмент шкіри знищити;

-чорні капці, чорні шорти та чорну шведку, які були вилучені 10.08.2020 року в ході огляду у приміщенні КНП «МЛЕ ШМД» ЗМР, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 90, - повернути власнику за належністю;

-чорний поліетиленовий пакет, в якому знаходяться чоловічі мокасини, шкарпетки, брюки, пасок, футболка та жилетка; три пошкоджених колеса з автомобіля Фольцеваген», д.н.з. НОМЕР_2 ; предмет, ззовні схожий на вогнепальну зброю, який відповідно до висновку експерта №2-497 від 02.10.2020 року є самозарядним травматичним пістолетом «ГПМ» калібру 9мм Р.А., заводські серія та номер НОМЕР_4 , - повернути потерпілому ОСОБА_6 за належністю;

-мобільний телефон марки «Iphone 7+» в металевому корпусі чорного кольору, що знаходиться в силіконовому чохлі з зображенням чоловіка, який було вилучено у ОСОБА_3 під час обшуку при затриманні в порядку статті 208 КПК України, - повернути власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, та з урахуванням обмежень, визначених ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку вручається обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно з положеннями статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя: ОСОБА_1