Справа № 297/741/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/550/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, щодо:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у зміненому обвинуваченні за ч.2 ст.367 КК України та призначено йому за ч.2 ст.367 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника органу державної влади строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину, покладено на нього на цей час обов`язки згідно до пунктів 1 і 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 в користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 4700 (чотири тисячі сімсот) гривень.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Працюючи на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС, будучи службовою особою, уповноваженою на виконання функції держави, вчинив службову недбалість, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, при наступних обставинах.

Так, всупереч інтересам служби та в порушення вимог пунктів 1, 2, 7 частини 1 статті 8 Закону України «Про державну службу», частин 1 і 4 статті 374 Митного кодексу України, пункту 6 «Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон», затвердженої постановою Кабінету Міністрів № 451 від 21.05.2012 року, пунктів 1.5, 2.1.1, 2.1.6, 2.2.1, 2.2.1.4, 2.2.1.16, 2.2.1.22, 2.2.4, 2.2.4.1, 2.3.7, 4.3 посадової інструкції головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС, згідно яких він повинен сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, 06 грудня 2016 року в період з 00 год. 29 хв. по 00 год. 32 хв. недбало виконував свої службові обов`язки, а саме не провів в повному обсязі митний контроль транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням водія ОСОБА_10 та із пасажирами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тобто не пересвідчився у відсутності товарів в об`ємах заборонених до переміщення через кордон, не оглянув салон транспортного засобу, за результатами системи управління ризиками не визначив та не застосував достатні обсяги і форми митного контролю, внаслідок чого здійснив незаконний пропуск вказаного транспортного засобу на митну територію України.

В зв`язку з цим, ним не було виявлено товару (велику кількість чохлів та захисного скла до мобільних телефонів, одягу, взуття, м`яких іграшок, комплектуючих до комп`ютерної техніки, постільної білизни), який знаходився у вказаному автомобілі «Mercedes-Benz» в 48 пакунках, загальною масою 1113,70 кг, вартістю 766 093 гривні, чим спричинив тяжкі наслідки, так як до державного бюджету України не було сплачено обов`язків платежів ввізного мита та податку на додану вартість у розмірі 252 727,35 грн..

Однак, співробітники УСБУ України в Закарпатської області виявили вказане правопорушення та за їх ініціативою автомобіль повернули для митного контролю.

Судом першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.367 КК України, а саме у службовій недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок суду скасувати, у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок за яким визнати винним ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані із державною службою строком на 3 роки та зі штрафом у розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування своїх вимог вказує що оскаржуваний вирок є необґрунтованим, оскільки не відповідає об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, дослідженим під час підготовчого судового засідання і невмотивованим, а призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як судом не наведено належних і достатніх мотивів та підстав для ухвалення такого рішення, а тому є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Зазначає, що суд не зазначивши належних обґрунтувань, безпідставно змінив правову кваліфікацію дій обвинуваченого, констатувавши про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Вважає, що судом не надано належної оцінки й адміністративним матеріалам про порушення митних правил, а також акту тематичної перевірки, в яких містяться чіткий виклад порушень допущених ОСОБА_6 .

Зазначає, що рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване, додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку. Однак, у резолютивній частині вироку не зазначено від якого виду покарання звільнено ОСОБА_6 . Отже, ухвалений вирок не відповідає вимогам закону, при його прийнятті допущені чисельні порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Не погоджуючись зі вказаним вироком місцевого суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, обґрунтовуючи тим, що ухвалений вирок є незаконним та необґрунтованим з підстав неповноти судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що суд надаючи оцінку, як доказ вини ОСОБА_6 протоколу про порушення митних правил та додатками до нього, не врахував, що ці акти за своєю юридичною природою мають індивідуальний характер та стосуються притягнення до адміністративної відповідальності іншої особи, яка не є обвинуваченим у даному кримінальному провадженні. Не прийнято до уваги і той факт, що вказаними актами у встановлений законом спосіб не визнано вину особи, яка притягається ( ОСОБА_10 ). Разом з тим, сторона захисту вважає, що при ухваленні оскаржуваного вироку, суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, без будь-якого обґрунтування у мотивувальній частині вироку, безпідставно конфіскував майно, що належить ОСОБА_10 , який ніякого відношення до даного кримінального провадження не має. Вказані дії суду призвели до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, що у відповідності до п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК України є однією з підстав для скасування вироку.

На апеляційну скаргу прокурора захисником - адвокатом ОСОБА_8 подано заперечення, в якому зазначив, що подана прокурором апеляційна скарга є безпідставною, так як ґрунтується на припущеннях, які тотожні обставинам, що викладені у обвинувальному акті, а мотивація, зазначена у змісті апеляції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим у суді доказам. Вважає, що жодні з наведених прокурором доводів в апеляційній скарзі не вказують на обставини вчинення будь-якого кримінального правопорушення, передбаченого КК України. Просить суд оскаржуваний вирок скасувати повністю, ухвалити новий вирок, яким його підзахисного виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, виступи присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, зазначає наступне.

У ході апеляційного розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із завершенням строків притягнення до кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

Водночас апеляційний суд вважає зазначене клопотання передчасним, оскільки наразі вирішується питання про законність перекваліфікації дій обвинуваченого, здійсненої судом першої інстанції з ч.2 ст. 364 КК України на ч.2 ст. 367 КК України.

З урахуванням цього апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання захисника як передчасного та продовжує розгляд апеляційних скарг по суті.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ст.412 КПК України, істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів наданих органами досудового розслідування, а аналіз усіх зібраних у провадження доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілого, обвинувачених, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що, зокрема, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема в рішенні у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001, вказано, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Отже, невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_6 , судом не надано оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку відповідно до положень ст.94 КПК України, а було лише викладено зміст наданих доказів.

В свою чергу, оцінка доказів полягає у тому, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.

До того ж, відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Судом першої інстанції вищевказані вимоги кримінального процесуального закону у даному кримінальному провадженні належно виконані не були.

Так, викладене у вироку суду формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, щодо обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, частково не узгоджується з наведеними судом за змістом мотивувальної частини вироку висновками.

Під час судового розгляду кримінального провадження, за клопотанням сторони обвинувачення було досліджено експертний висновок про вартість товару за № О-282 від 09.12.2016 року, який виконаний експертами Закарпатської торгово-промислової палати, а саме завідувачем сектору оцінки майна, оцінювачем ОСОБА_13 та спеціалістом 1 кат. сектору оцінки майна, стажистом-оцінювачем ОСОБА_14 .

Як вбачається з матеріалів фіксування судового розгляду кримінального провадження 18.01.2018 (т.2 а. с. 47), судом була допитана експерт ОСОБА_13 , яка вказала, що у змісті даного експертного висновку є технічні та арифметичні помилки, які помилково відіграли роль у сторону збільшення вартості оцінюваного майна.

В той же час, оцінка суду наданих експертом показань відсутня в ухваленому вироку.

Відтак суд першої інстанції у вироку взагалі не виклав змісту показань експерта ОСОБА_13 , допитаної в судовому засіданні, натомість формально послався лише на письмовий висновок експертизи як доказ.

Що стосується показів допитаних під час судового слідства свідків, то слід зазначити наступне.

Так, свідок ОСОБА_15 під час допиту пояснила, що ОСОБА_6 вперше бачить у судовому засіданні, на прохання невідомої особи 06 грудня 2016 року на нейтральній території, за якою слідує КПП «Лужанка» сіла в автомобіль ОСОБА_10 . Бачила, як останній передавав у віконце митнику документи.

Свідок ОСОБА_12 надала аналогічні покази.

У своєму вироку Берегівський районний суд Закарпатської області від 14 березня 2018 року, крім іншого, за основу винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 ..

Однак зазначені у мотивувальній частині покази вказаних свідків частково не відповідають тим, які ними надані у судовому засіданні суду першої інстанції..

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, мотивувавши своє процесуальне рішення, обмежився коротким викладенням показів вказаних свідків, упустивши значну частину пояснень даних учасників процесу.

Зокрема, свідок ОСОБА_16 пояснив, що 06 грудня 2016 року працював начальником відділу митного оформлення № 1. Пояснив, що в ніч з 05 на 06 грудня 2016 року ОСОБА_18 працював разом з ним на зміні. ОСОБА_18 , здійснюючи оформлення транспортного засобу ОСОБА_10 , діяв у відповідності до митного кодексу України, типової технологічної схеми та автоматизованої системи управління ризиками. Наголосив на тому, що під час митного оформлення ОСОБА_6 не був зобов`язаний оглядати транспортний засіб ОСОБА_10 , а, виконуючи свої службові обов`язки, повинен був пересвідчитися в документах, які останній подав йому у віконце. Крім цього вказав, що електронна система управління ризиками не вказувала на підстави здійснення огляду транспортного засобу, тому ОСОБА_18 належним чином виконував свої службові обов`язки. Крім цього, на питання захисту, ОСОБА_16 повідомив, що в межах здійснення митних формальностей при описаних вище обставинах жодних збитків державі не спричинено. Крім цього, ОСОБА_10 , виїхавши за межі митної території України, міг добровільно сплатити всі митні платежі в разі встановленням ним перевищення ліміту ввезеного товару.

Свідок ОСОБА_17 повідомив, що працівник митниці зобов`язаний провести візуальний огляд транспортного засобу виключно в разі зазначення про це у автоматизованій системі управління ризиками. В той же час, якщо вказана система не вказала на наявність ризиків, достатньо тільки перевірити документи, надані особою, яка проїжджає митний кордон та перевірити осіб, які слідують з ним в транспорті. Крім цього першим автомобіль оглядає працівник прикордонної служби. В той же час при виявленні ризиків, прикордонник зобов`язаний повідомити про це працівника митниці.

Допитаний працівник прикордонної служби ОСОБА_19 показав, що під час перетинання кордону ОСОБА_10 , перевірив наявність осіб в його транспорті та ідентифікував їх. Перевірку транспортного засобу не здійснював.

ОСОБА_10 у своїх показах повідомив, що 01 грудня 2016 року виїхав в Угорщину, маючи при собі кошти в сумі 500 Євро. В м. Ніредьгаза (Угорщина) у громадянина китайської народності за вказану суму придбав товар різного асортименту, пояснивши, що це був залишок товару у даного громадянина. При цьому отримав чек на суму 500 Євро. Під час митного контролю його спитали, що перевозить, на що ОСОБА_10 відповів, що особисті речі. Митникам про наявність товару в його автомобілі не повідомляв. ОСОБА_10 також наголосив на тому, що не знав, що перевозить товар понад лімітну суму, а в разі, якщо б знав, що вартість товару більша, ніж передбачено для вільного ввозу, то розмитнив би його.

Крім наведеного, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 показав, що оформив транспортний засіб ОСОБА_10 у відповідності до чинного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази зазначених свідків, які, в свою чергу, могли істотно вплинути на його висновки, а також у судовому рішенні не вказано чому суд взяв до уваги одні (недопустимі) докази і відкинув інші, що, в свою чергу, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Разом з цим, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції, вийшовши за межі пред`явленого обвинувачення, без будь-якого обґрунтування у мотивувальній частині вироку, безпідставно конфіскував майно, що належить ОСОБА_10 , якому у вказаному кримінальному провадженні будь-якого обвинувачення не пред`явлено. Вищевказане конфісковане майно, було вилучено у ОСОБА_10 в межах здійснення провадження по справі про порушення митних правил щодо останнього, яка на час ухвалення вироку не розглянута судом.

Відтак судом в порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення не встановлена вина ОСОБА_10 у порушенні митних правил, що виключає застосування конфіскації вилученого майна як адміністративного покарання за його вчинення. Крім цього, належне ОСОБА_10 майно не відповідає критеріям майна, яке підлягає спеціальній конфіскації відповідно до вимог ст.96-2 КК України.

Зазначене майно не одержане внаслідок вчинення злочину, не є доходами від такого майна; не призначалося та не використовувалося для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; не було предметом злочину; не було підшукано, виготовлено, пристосовано або використано як засіб чи знаряддя вчинення злочину.

Вказані дії суду призвели до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України є однією з підстав для скасування вироку.

За таких обставин оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, дати належну оцінку наявним у матеріалах кримінального провадження доказам у їх сукупності, у тому числі й доводам, на які сторона захисту та обвинувачення посилається в апеляційних скаргах, і у залежності від встановлених обставин прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

При цьому, звертає апеляційний суд увагу на те, що згідно із ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на викладене, апеляційні скарги прокурора і захисника підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 410, 411, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити справу до нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4