УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 Справа №607/8360/25 Провадження №1-кс/607/2356/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000241 від 16.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2025 прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в рамках кримінального провадження за № 0000241 від 16.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України про накладення арешту на банківську карту «Для виплат» Приват банку № НОМЕР_1 , яка поміщена в сейф-пакет CRI1122371 та протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПКТ1 з №296206, 296199, які відповідно поміщені до сейф-пакету CRI1122132, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Клопотання мотивоване тим, що 15.04.2025 о 15:28 год. надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_1 , м.т. НОМЕР_2 , про те, що невідома особа перебуваючи по вул. Стадникової 1, м. Тернопіль, шляхом вільного доступу із автомобіля марки «Мерседес Віто», д.н.з. НОМЕР_3 здійснила крадіжку куртки чорного кольору вартістю близько 2000 грн., універсальної банківської картки АТ «ПриватБанк», та особистих документів ОСОБА_4 , зокрема паспорта громадянина України та документа про надання відстрочки.

За даним фактом 16.04.2025, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування, кримінальне провадження за №0000241, за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Як зазначає прокурор, 23.04.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 добровільно видав наступні речі: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_4 , 17.02.2021 дата видачі, орган що видав 6113, який поміщений в сейф-пакет CRI1122373, банківську карту «Для виплат» Приват банку № НОМЕР_1 , яка поміщена в сейф-пакет CRI1122371, довідку про надання відстрочки від призову на військову службу на ім`я ОСОБА_4 , яка поміщена в сейф-пакет CRI1122372, протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПКТ1 з №296206,296199, які відповідно поміщені до сейф-пакету CRI1122132.

Вказані речі, постановою дізнавача сектору дізнання Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 від 23.04.2025 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор зауважує, що вказані речі відповідають критеріям передбаченим ст. 98 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак з метою збереження речових доказів які необхідні для проведення усіх необхідних експертиз, інших слідчих дій, для дослідження усіх обставин справи, враховуючи, що незастосування арешту даного майна може призвести до приховування, пошкодження, зникнення даного майна або знищення слідової інформації на ньому, просить клопотання задовольнити.

В судове засідання прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 не з`явилась, однак подала заяву про розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримує та просить задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, однак в судове засідання не з`явився, що у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та додані до нього копії документів, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку:

16.04.2025 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000241, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, зокрема за фактом того, що 15.04.2025 о 15:28 год. надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_1 , м.т. НОМЕР_2 , про те, що невідома особа перебуваючи по вул. Стадникової 1, м. Тернопіль, шляхом вільного доступу із автомобіля марки «Мерседес Віто», д.н.з. НОМЕР_3 здійснила крадіжку куртки чорного кольору вартістю близько 2000 грн., універсальної банківської картки АТ «ПриватБанк», та особистих документів ОСОБА_4 , зокрема паспорта громадянина України та документа про надання відстрочки.

Як вбачається із протоколу добровільної видачі від 23.04.2025, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 добровільно видав у тому числі банківську карту «Для виплат» Приват банку № НОМЕР_1 , яка вилучена та поміщена в сейф-пакет CRI1122371 та протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПКТ1 з №296206, 296199, які вилучені та поміщені до сейф-пакету CRI1122132.

Постановою дізнавача сектору дізнання Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 від 23.04.2025, банківську карту «Для виплат» Приват банку № НОМЕР_1 , яка вилучена та поміщена в сейф-пакет CRI1122371 та протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПКТ1 з №296206, 296199, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000241 від 16.04.2025.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згід з ч.1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно вимог ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. і такий допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя звертає увагу, що з урахуванням положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, задля збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Доданими до клопотання документами прокурор довів, що вказане у клопотанні майно, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використане як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, може призвести до подальшого його відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання прокурора про арешт тимчасового вилученого майна підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, так як незастосування арешту може призвести до відчуження або знищення такого майна.

Також згідно з п. 5 ч. 2, ч. 4 ст. 173 ЦПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Враховуючи, що для встановлення обставин, що мають значення у даному кримінальному провадження, необхідним є проведення в подальшому ряду судових експертиз, кількість та види яких на даній стадії досудового розслідування визначити неможливо, слідчий суддя доходить висновку про необхідність накладення арешту з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Доходячи такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Одночасно роз`яснюю, що згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000241 від 16.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони користування, розпоряджання та відчуження, на майно добровільно видане 23.04.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, на:

-банківську карту «Для виплат» Приват банку № НОМЕР_1 , яка поміщена в сейф-пакет CRI1122371;

-протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПКТ1 з №296206, 296199, які відповідно поміщені до сейф-пакету CRI1122132.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим та прокурором у цьому кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити/направити прокурору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1