Справа № 362/836/25
Провадження № 1-кп/362/398/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в місті Василькові Київської області клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000288, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2024, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 153 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває вказане кримінальне провадження на стадії судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, посилаючись на те, що спливає строк попередньої ухвали суду, а ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) не зменшилися. Вважає, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім як нічний домашній арешт, на думку прокурора, не зможе забезпечити дієвості кримінального провадження та запобігти наявним ризикам. Крім того, повідомила про відсутність у прокуратури даних про осіб, які, заслуговуючи на довіру, могли б поручитись за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Щодо застосування особистого зобов`язання вважає, що воно не зможе запобігти наявним ризикам з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , санкцію відповідної статті КК України, а також необхідність захистити неповнолітню потерпілу та свідків від можливого впливу на них з боку обвинуваченого, забезпечити надання ними показань суду і унеможливити виникнення у них фактору страху перед обвинуваченим.

Представники потерпілої у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора та заперечили щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечив щодо клопотання прокурора, повідомив, що не має наміру переховуватись від суду та впливати на свідків, звернув увагу, що від явки до суду ніколи не ухилявся, протягом усього часу розгляду справи в суді завжди з`являвся до суду у визначений день та час, обов`язки, покладені на нього судом виконував, просив не застосовувати до нього жодного запобіжного заходу.

Захисник підтримав позицію ОСОБА_6 , вважає наведені прокурором ризики надуманими. Пояснив, що ОСОБА_6 не має наміру ні переховуватися, ні впливати на потерпілу. Звернув увагу суду, що його підзахисний сумлінно виконує покладені на нього судом обов`язки, завжди з`являється до суду за викликом. На сьогодні і потерпіла, і всі свідки допитані, тож немає такого ризику як незаконний вплив на потерпілу та свідків. На його думку, потреби у застосуванні запобіжного заходу немає взагалі.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2024 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічну пору доби строком на два місяці до 31.12.2024 включно, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2025 у даній справі продовжено до 01 червня 2025 року включно.

Згідно з частинами першою, другою статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до частини першої статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Положенням частини другої статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

За приписами частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів кримінального провадження, наданих суду прокурором, вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 153 КК України, тобто у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинені щодо особи, яка не досягла 14 років, незалежно від її добровільної згоди.

Судовий розгляд даного кримінального провадження перебуває на завершальній стадії дослідження доказів, зокрема у справі допитані всі свідки та обвинувачений.

Під час вирішення питання про продовження ОСОБА_6 заходу у вигляді домашнього арешту у нічну пору доби, суд бере до уваги, серед іншого, положення частини першої статті 194 КПК України та формулювання обвинувачення, що викладене в обвинувальному акті.

З приводу наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення, то суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, зокрема пункт 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", де зазначено, що обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Суд, оцінуючи заявлене клопотання, бере до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку, судом установленим законом, зокрема слідчими суддями Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, надано відповідні висновки про наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є майже незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

Ураховуючи, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом протягом усього судового розгляду та остаточно вирішується у нарадчій кімнаті, відповідно під час вирішення питання про продовження обвинуваченому обраного запобіжного заходу на стадії судового розгляду визначальним є встановлення наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Щодо наявності передбачених статтею 177 КПК України ризиків.

Розглядаючи це питання, суд виходить з того, що при визначенні ризиків у кримінальному провадженні закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Тож ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх ймовірності.

Відповідно до вимог статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з частиною другою статті 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

На думку суду, ризик переховування обвинуваченого від суду з огляду на тяжкість покарання зберігається, але ймовірність його настання невелика з огляду на дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів у попередній період, зокрема, обвинувачений був обмежений у праві залишати житло лише у нічну пору доби з 00 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв., що співпадає з комендантською годиною у воєнний час, тож якби мав намір переховуватися від суду, міг би його реалізувати у інший період доби, однак не вчинив цього. Усвідомлення можливості настання негативних наслідків для обвинуваченого може спонукати його змінювати місце проживання, однак цьому можна запобігти, поклавши на обвинуваченого певні обов`язки. Тож суд вважає наявним ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, водночас запобігти йому можна поклавши на обвинуваченого певні обов`язки.

Щодо наявності ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, щодо незаконного впливу обвинуваченим на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, то суд бере до уваги, що на даній стадії судового провадження всі свідки допитані, протокол допиту потерпілої досліджений, тож ризик впливу на потерпілу чи свідків залишається мінімальним лише з огляду на можливість їх повторного допиту у разі необхідності уточнення показань чи отримання показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог частини першої статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ" у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: "Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у "демократичному суспільстві" у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Хайредінов проти України" (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями).

Суд, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до статті 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 153 КК України; його вік та стан здоров`я; те що він має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; відсутність негативних характеристик за місцем проживання; те, що він раніше не судимий, дотримувався умов застосованих раніше запобіжних заходів, виконував покладені на нього судом обов`язки, а тому приходить до обґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, а саме: особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, передбаченими пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, особою обвинуваченого та тяжкістю пред`явленого йому обвинувачення, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Керуючись статтями 2, 176-179, 193, 194, 196, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі міста Києва без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілою у цьому кримінальному провадженні;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених судом обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала суду діє до 25 липня 2025 року включно та підлягає виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням покладених на ОСОБА_6 обов`язків покласти на відповідний орган Національної поліції України, на території обслуговування якого проживає ОСОБА_6 .

Копію ухвали направити прокурору для контролю за її виконанням.

Ознайомити ОСОБА_6 з цією ухвалою під розписку.

Ухвала суду не підлягає оскарженню.

Суддя ОСОБА_1