В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2453/19

Провадження № 1-кп/348/22/25

28 серпня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника, адвоката - ОСОБА_5 ,

представника служби у справах дітей

Надвірнянської міської ради - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Надвірна кримінальне провадження №0000584 від 22.07.2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , на час вчинення злочинуучня 7 класу Каховської ЗОШ №6, на даний час жителя: АДРЕСА_2 , з базовою загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, на утриманні немає нікого, несудимого, українця, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах:

22 липня 2019 року приблизно о 19 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік АЗС «WOG», що в смт.Делятин, Надвірнянського району, по вул.16 Липня, зайшов на територію господарства ОСОБА_7 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де вирішив вчинити крадіжку чужого майна.

В подальшому, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій злочинний умисел, безпосередньо спрямований на вчинення крадіжки, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій та свідомо бажаючи настання їх шкідливих наслідків, шляхом відкриття вхідних дверей (які не були зачинені на замок) проник до житлового будинку АДРЕСА_4 .

В подальшому, через коридор та кухню ОСОБА_4 пройшов до житлової кімнати будинку АДРЕСА_4 , де із верхньої полиці шафи, яка знаходиться у кімнаті, викрав жіночий гаманець коричневого кольору, вартістю 160 гривень, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 43800 гривень.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 , залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_7 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму - 43960 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України визнав повністю з підстав, викладених в обвинувальному акті.

Суду пояснив, що він на час вчинення інкримінованого йому злочину проживав в АДРЕСА_1 з мамою, вітчимом, бабусею, сестрою та двома братами.

22.07.2019 року він перебував в м.Яремча, куди на відпочинок приїхав із своїм батьком - ОСОБА_8 . В цей день зранку, точної години не пам`ятає, він взяв на пункті прокату велосипед і вирішив поїхати в м.Надвірна. Батько залишився в готелі.

В ОСОБА_9 він приїхав десь приблизно після обіду, покатався по місту, потім відпочив і поїхав назад в м.Яремче, де його чекав батько.

Десь близько 19 години він приїхав в смт.Делятин. Їдучи по вулиці селища він в одному з дворів побачив бабусю, яка біля хати розмовляла з сусідкою. Він зупинився і почав розпитувати її в кого можна купити молочні продукти. Після розмови з бабусею він залишив велосипед на іншій частині дороги, повернувся до будинку де розмовляв з нею, переліз через дерев`яний паркан з іншого боку щоб його не побачила господиня і підійшов до дверей будинку, які були відчинені та зайшов в його середину.

В будинку він через коридор та кухню пройшов до житлової кімнати та почав обдивлятися, що можна було б вкрасти. Побачивши шафу для одягу він відкрив її і на верхній полиці побачив коричневий гаманець в якому було багато грошей, тому забрав його і тим самим шляхом вийшов з будинку та подвір`я. Потім сів на велосипед і поїхав дальше.

Зазначив, що у вкраденому ним гаманці було 43800 грн.

Приїхавши в м.Яремче він віддав велосипед та пішов в готель. Стверджує, що батькові не говорив, що здійснив крадіжку.

В подальшому, викрадені гроші він витратив на свої потреби, розваги, напої, продукти харчування.

Усвідомлює, що вчинив умисний тяжкий злочин, у вчиненому розкаюється та обіцяє стати на шлях виправлення. Запевнив суд, що подібного більше не повторить, просить суд суворо його не карати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 також висловив позицію щодо призначення йому ( ОСОБА_4 ) не суворого покарання.

Зокрема вказав, що суду слід врахувати, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, скоїв даний злочин будучи неповнолітнім, його складні сімейні обставини.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не прибула, натомість 04.03.2020 року на адресу суду направила письмову заяву в якій зазначила, що у зв`язку із станом здоров`я просить підготовче засідання і судовий розгляд справи проводити у її відсутність. Не заперечує проти спрощеного розгляду справи.

Просить суд обвинуваченого ОСОБА_4 карати по закону.

Претензії до нього має в частині викрадених ним у неї грошей.

Представник служби у справах дітей Надвірнянської міської ради - ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що будучи неповнолітнім ОСОБА_4 не перебував на обліку служби у справах дітей Надвірнянської м/ради, оскільки народився та до початку війни проживав у АДРЕСА_1 , відповідно не була заведена на нього і особова справа. Крім того, на момент вчинення злочину, в службу у справах дітей із скаргами щодо його поведінки ніхто не звертався.

Відносно призначення ОСОБА_4 покарання, служба у справах дітей Надвірнянської м/ради погоджується з позицією сторони обвинувачення.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненому злочині, вина обвинуваченого ОСОБА_4 також доводиться письмовими доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.07.2019 року, яким підтверджено, що дійсно 22.07.2019 року у період часу із 19 год. 30 хв. по 20 год. 00 хв. в АДРЕСА_3 невідома особа чоловічої статі віком близько 15 років під приводом придбання молочної продукції, перебуваючи в приміщенні будинку заявниці, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала гаманець жовтого кольору в якому знаходились грошові кошти в сумі 43800 грн. (т.1, а.к.п.120);

- витягом з ЄРДР від 23.07.2019 року з якого вбачається, що 22.07.2019 року до Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла заява ОСОБА_7 про те що 22.07.2019 року у період часу із 19 год. 30 хв. по 20 год.00 хв. невідома особа чоловічої статі віком близько 15-18 років, невисокого зросту, під приводом купівлі молочної продукції, перебуваючи в приміщенні будинку заявниці, що в АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала гаманець жовтого кольору з грошовими коштами в сумі 43800 грн., чим спричинила майнову шкоду ОСОБА_7 (т.1, а.к.п.121);

- протоколом огляду місця події від 22.07.2019 року та фототаблицями до нього з яких встановлено, що слідчим СВ Надвірнянського ВП було детально оглянуте приміщення житлового будинку в якому проживає потерпіла ОСОБА_7 і де була вчинена крадіжка грошових коштів, а також виявлено сліди пальців рук на поверхнях дверей (т.1, а.к.п.122-139);

- схемою до протоколу проведення огляду місця події від 22.07.2019 року в якій за допомогою умовних позначень зображено план кімнат та меблів житлового будинку АДРЕСА_5 , де обвинувачений ОСОБА_4 скоїв крадіжку (т.1, а.к.п.140);

- протоколом проведення слідчого експеременту від 30.08.2019 року з його відеозаписом в якому ОСОБА_4 докладно розповів та показав, яким чином здійснив 22.07.2019 року крадіжку грошових коштів у потерпілої ОСОБА_7 (т.1, а.к.п.141-143);

Зазначені докази по кримінальному провадженні зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими та такими, що в своїй сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають письмовим матеріалам у даному провадженні.

Суд приймає докази, надані стороною обвинувачення, стороною захисту та докази одержані під час судового розгляду.

Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст.85 КПК України докази є належними, якщо вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

У відповідності до вимог ст.94 КПК України суд оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили. При цьому має бути усунено всі розумні сумніви.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані, в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та інші обставини, зазначені у ст.91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не здобуто, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими - відсутні.

Суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази, надані стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі « Федорченко та Лозенко проти України»).

Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю та вважає, що його дії, які виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у житло, вірно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України.

За змістом ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При цьому суд враховує вимоги ст.65 КК України, роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповіднодо вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого: за місцем навчання характеризуються незадовільно, на обліку в психіатричному кабінеті не перебуває, однак перебуває на профілактичному обліку з 31.05.2018 року з діагнозом:«Епізодичне вживання канабіноїдів. Наркотичне сп`яніння», його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує його повне визнання вини у вчиненні злочину, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що вчинив дане кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді Каховського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Херсонській області, уповноважений орган з питань пробації беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, а також загальний середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, вважає за можливе перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення постійного нагляду та застосування соціально-виховних заходів та за наявності мотивації і готовності до змін самого неповнолітнього обвинуваченого. У разі якщо суд дійде до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків відповідно до ч.3 п.4 ст.76 КК України: - виконувати заходи, передбачені пробаційною программою (т.1, а.к.п.159-162).

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку, що йому слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, в межах, встановлених в санкції інкримінованої йому відповідної частини статті КК України, а саме у виді позбавлення волі.

Разом з тим, беручи до уваги всі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 та обставини, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства, і що є підстави звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, а тому з урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити іспитовий строк 1 рік.

Згідно ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_4 під час іспитового строку слід покласти обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд констатує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви №43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б вказувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи наведене, обраний обвинуваченому такий вид покарання, на переконання суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався. Таким чином, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на момент розгляду даного провадження відсутній.

Разом з тим, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України та визначивши іспитовий строк, суд приходить до висновку про можливість не обирати запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу.

Відшкодування судових витрат належить вирішити з додержанням вимог ст.124 КПК України.

Зокрема, згідно ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Враховуючи наведене, з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню в користь держави витрати за проведення у даному кримінальному провадженні дактилоскопічної експертизи (висновок №СЕ-19/109/14-584Д/19 від 17.10.2019 року) в сумі - 1256 грн. 08 коп.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні №0000584 від 22.07.2019 року не заявлявся, арешт на майно не накладався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 369, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком - 1 (один) рік.

Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України під час іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , на даний час жителя: АДРЕСА_2 в користь держави - 1256 грн. 08 коп. за проведення у даному кримінальному провадженні судової дактилоскопічної експертизи,висновок експерта №СЕ-19/109/14-584Д/19 від 17.10.2019 року.

Речові докази: 4 сліди пальців рук, які упаковано у спецпакет №3960039 та згідно постанови старшого слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 22.07.2019 року зберігаються в матеріалах кримінального провадження, після набрання даним вироком законної сили - знищити.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 - в той самий строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1