Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/7992/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , володільця майна - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0001726 дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.08.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 2

ст. 307 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що група осіб займається незаконним придбанням, зберіганням перевезенням, пересиланням з метою збуту, а також незаконним збутом наркотичних засобів на території Подільського району та інших районів міста Києва.

25.10.2024 в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.10.2024 слідчим СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 16.10.2024 (у справі № 758/13089/24), проведено обшук в приміщенні квартири АДРЕСА_1 в якій проживає ОСОБА_5 , в ході якого виявлено та вилучено речі та документи.

26.10.2024 постановою слідчого у цьому кримінальному провадженні вказані вилучені речі і документи визнано речовими доказами.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05.11.2024 у справі № 758/13949/24 (далі - Ухвала від 05.11.2024) накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів на вилучене в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , майно, зокрема на:

- грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 14 шт., (загальна сума 1400 доларів США), коп`юра номіналом 200 грн., поміщено до спец пакету № PSP2164671);

- грошові кошти номіналом по 1000 грн, у кількості 58 шт., з номерами: ГС08250512; АТ0826030; БО817413; БК3232728; БН5823784; АР9249722; БМ3886419; АУ7387097; АР9611985; АМ7988059; АF5016667; ВТ4747693; ВТ4848689; ВТ47476814; АВ9649959; АТ7679825;

ЕВ 2481316; ГП3376537; ГС8250514; ГС8250513; АЄ2649285; АН2057896; ГМ56025707; АТ6373361; АІ4432449; ЕГ8512028; АЕ9456204; БН2685501; ВТ3724085; АК0445468; АР3878685; АВ9006824; АК4207392; ЯБ5256410; АН1721025; БН3751083; АН9824845; АР0841575; АЕ884643; АЗ3975544; ЕЛ3220234; ГЛ2197939; ЯБ58533218; АЛ3737054; ЕБ4043678; ГП2304365; ГС8250519; ГС8250518; ГС8250517; СС8250516; БН0433688; РО8571352; БК8968554; СС83789471; АР 0307984; АН5052335; АУ29562201; ВС8168085 загальна сума 58 000 грн. поміщено до спец пакету № PSP2261391;

- купюру 100 Євро у кількості 5 шт., купюру 50 Євро в кількості 88 шт.; купюру 20 Євр

в кількості 20 шт.; купюру 10 Євро в кількості 6 шт.; купюру 5 Євро в кількості 1 шт.; грошові кошти американської валюти 100 доларів США у кількості 116 шт., грошові кошти номіналом

500 грн., в кількості 37 шт., грошові кошти у валюті України (гривні) номіналом 500 грн.

у кількості 44 шт, які поміщено до спец пакету № RAW0192849.

Заявник подала клопотання про скасування арешту з вказаних грошових коштів.

В судовому засіданні 09.06.2025, на якому був присутній у якості вільного слухача ОСОБА_5 і проти присутності якого заявник не заперечувала, пояснила, що спільно проживає із останнім у шлюбі без державної реєстрації.

Заявила відвід головуючому слідчому судді ОСОБА_1 , оскільки не погоджується із прийнятим ним рішенням (ухвала від 23.04.2025) за результатом розгляду іншої справи

№ 758/5460/25 у цьому ж кримінальному провадженні, яка стосувалась ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_7

від 11.06.2025 у справі № 758/7992/25 у задоволенні вказаної заяви про відвід - відмовлено.

В наступних судових засіданнях ОСОБА_4 пояснила, що саме вона є власником грошових коштів, на які накладено арешт Ухвалою від 05.11.2024, що підтверджується, на її думку: податковими деклараціями платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2023 та 2024 роки; договором купівлі - продажу транспортного засобу від 19.01.2022; довідкою із ТСЦ № 8043 від 13.02.2025; довідкою АТ «Універсал Банк» про рух коштів від 25.05.2025; трудовою книжкою ОСОБА_4 .

Зазначає, що не є підозрюваною чи свідком у вказаному кримінальному провадженні; що немає підстав для продовження дії заходу забезпечення. Також у клопотанні вказала, що «як вбачається з мотивувальної частини ухвали Подільського районного суду міста Києва

від 22 жовтня 2024 року, при накладені арешту слідчий суддя виходив з того, що арешт є необхідним з метою забезпечення конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_5 », а також, що «як вбачається з ухвали від 22.11.2024, слідчий суддя при накладенні арешту на майно керувався виключно тією обставиною, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307

КК України, тобто яке інкримінують ОСОБА_5 , передбачає покарання, окрім іншого, пов`язане із конфіскацією майна».

В судовому засіданні прокурор просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки майно визнано речовим доказом, ухвала про накладення арешту не оскаржувалась в апеляційному порядку, є законною та чинною, дія заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не втратила своєї актуальності.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, зважаючи на таке.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Загальні правила (засади) застосування заходів забезпечення визначені ст. 132

КПК України, за змістом ч. 3 якої: застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням; а за змістом ч. 5 якої: для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою цієї ж статті КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

До того ж, кримінальний процесуальний закон передбачає можливість скасування арешту майна, зокрема підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано

(ч. 1 ст. 174 КПК України); суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України).

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинно бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі «Агось» проти Сполученого Королівства від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Таким чином, підстави, період (час), уповноважені приймати рішення органи (їх посадові особи), об`єкти і суб`єкти власності, порядок прийняття рішень та їх перегляду (скасування), а також інші елементи інституту арешту майна як заходу забезпечення кримінального

провадження - визначаються нормами КПК України.

При цьому, в силу вимог ст.ст. 100, 174 КПК України законодавчо визначений механізм періодичного перегляду необхідності збереження заходу забезпечення кримінального провадження із плином часу та здійсненням досудового розслідування, зокрема, якщо в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а також визначений механізм безальтернативного скасування такого заходу забезпечення, зокрема при закритті кримінального провадження, завершенні розгляду справи.

Таке правове регулювання, яке передбачає можливість перегляду або скасування прийнятих рішень, відповідає принципам кримінального судочинства та дозволяє запобігати потенційним зловживанням і неправомірно тривалому заходу забезпечення кримінального провадження (арешту майна), а також сприятиме реалізації права на судовий захист особою, яка вважає свої права або законні інтереси порушеними.

Судом в цій справі встановлено, що Ухвалою від 05.11.2024 у кримінальному провадженні № 0001726 від 21.08.2023, накладено арешт на окреме майно, що вилучено під час обшуку в приміщенні квартири АДРЕСА_1 в якій проживає ОСОБА_5 , дозвіл на проведення якого надано ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 16.10.2024 (у справі № 758/13089/24).

Постановою слідчого від 26.10.2024 вказані вилучені речі і документи визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Доказів завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні не надано.

Заявник вказала, що не є свідком у вказаному кримінальному провадженні.

Натомість у самому ж клопотанні вказала, що 27.02.2025 у присутності адвоката, була допитана слідчим у межах досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні -

у якості свідка.

Заявник також зазначила у клопотанні, що «як вбачається з мотивувальної частини ухвали Подільського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року, при накладені арешту слідчий суддя виходив з того, що арешт є необхідним з метою забезпечення конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_5 », а також, що «як вбачається з ухвали від 22.11.2024, слідчий суддя при накладенні арешту на майно керувався виключно тією обставиною, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, тобто яке інкримінують ОСОБА_5 , передбачає покарання, окрім іншого, пов`язане із конфіскацією майна».

Натомість заявник не пояснила, про які ухвали від 22.10.2024 та від 22.11.2024 (та в яких справах) йдеться, оскільки обшук відбувся 25.10.2024, а в прохальній частині клопотання вона просить скасувати арешт на майно, накладений Ухвалою від 05.11.2024. При цьому, останньою ухвалою накладено арешт саме з метою забезпечення збереження речових доказів на вилучене в ході обшуку майно, а не «з метою забезпечення конфіскації майна підозрюваного

ОСОБА_5 ».

Слідчим суддею встановлено відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним

у ст. 98 КПК України, а тому, враховуючи стадію кримінального провадження та те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, слідчим суддею наразі не вбачається підстав для зняття арешту із такого майна.

Заявником також не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Слідчий суддя враховує, що арешт майна лише з мотивів винесення постанови про визнання його речовим доказом без доведення достатності доказів необхідності забезпечення збереження речового доказу не узгоджується з положеннями законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2021 (провадження № 11-410сап20).

Тому слідчий суддя вважає, що вищевказане майно не перестало бути речовими доказами в рамках кримінального провадження, досудове розслідування по якому ще не закінчено, а тому накладення арешту на майно у кримінальному провадженні забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

При цьому, доводи заявника про те, що у даному кримінальному провадженні їй не повідомлено про підозру, не є підставою для скасування арешту майна, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин, зважаючи на доведеність існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1

ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на перелічене вище майно з метою забезпечення збереження речових доказів, дієвості та об`єктивності досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, що саме такий ступінь втручання у права та свободи особи на даній стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні виправдовує потреби досудового розслідування, що заявник не довела, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, тому є підстави вважати, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, а саме: грошових коштів, в кримінальному провадженні № 0001726 від 21.08.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 307

КК України, який накладений ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05.11.2024

у справі № 758/13949/24 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 30.06.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1