Справа № 467/736/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка подання Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Миколаїв, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2024 року за ч.2 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі;

- ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 серпня 2024 року на підставі ст. 72 КК України зараховано час перебування під вартою, а також час слідування під вартою до виправного центру, виходячи із співвідношення одного дня позбавлення волі- двом дням обмеження волі,

ВСТАНОВИВ:

Суть порушеного перед судом питання і за чиєю ініціативою воно розглядається

Виконуючий обов`язки ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» вніс на розгляд суду подання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , посилаючись, зокрема, на те, що останній відбув більш як строку покарання, призначеного йому судом, і водночас довів своє виправлення через сумлінну поведінку і ставлення до праці.

Позиція учасників справи

Сам засуджений про дату, час і місце судового засідання був сповіщений належно, що беззаперечно підтверджується матеріалами справи, однак, направив до суду заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності.

Представник установи виконання покарань про розгляд справи також повідомлявся належно, проте, до суду не прибув, додаткових заяв та/або клопотань не направляв, на підтвердження своєї позиції та обставин, що викладені у поданні, направив до суду матеріали особової справи засудженого і актуальні дані, що характеризують останнього.

Тому з урахуванням положень абзацу другого частини п`ятої статті 539 КПК України, з огляду на наявність даних про належне сповіщення цих осіб і що їх участь обов`язковою судом не визнавалась, а також на відсутність заперечень з боку прокурора, суд ухвалив розглядати справу за відсутності засудженого та представника установи, що відає виконанням покарання.

Прокурор, у свою чергу, в судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого не заперечував, посилаючись на наявність умов, визначених ч.2, п. 1 ч.3 ст. 81 КК України.

Правове регулювання питання

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною другою статті 81 КК України установлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

А за правилом п. 2 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

У контексті сумлінної поведінки засудженого суд піддаватиме оцінці, перш за все, дотримання вимог режиму відбування покарання; правил внутрішнього розпорядку установи; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації установи; наявності заохочень/стягнень, їх кількості та обставин, які передували їх застосуванню; участі у самодіяльних організаціях та програмах виховного впливу; поведінку в колі засуджених.

Перевіряючи ставлення до праці, суд зважатиме на факти добропорядного, відповідального та чесного ставлення до покладених на засудженого трудових обов`язків, правил охорони праці та техніки безпеки, бережливого використання обладнання установи та засобів праці, прояву трудової ініціативи.

Водночас, при проведенні аналізу сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці, суд братиме до уваги не окремі вчинки засудженого, а безперервну і стабільну лінію його поведінки, так само як і загалом спосіб життя в умовах специфічного режиму проживання.

При цьому, суд враховує, що процес виправлення засудженого не є одномоментним, йому притаманна певна динаміка і поступовість розвитку, зокрема, в бік чи то позитивних, чи то негативних змін, залежно від конкретних обставин.

А відомості про це суд отримуватиме з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує виникненню у нього права на умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

Безперечно суд проаналізує і усі наявні у нього відомості про ставлення засудженого до скоєного ним правопорушення, що, у свою чергу, вказує на готовність останнього, за можливості, виправити ситуацію і буде являти собою додатковий важіль для правильного прийняття рішення у цій справі.

Установлені судом обставини в рамках цього провадження і їх оцінка у контексті застосованого права

ОСОБА_4 засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2024 року за ч.2 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі.

На підставі ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 серпня 2024 року його було затримано і направлено до місця відбування покарання.

Крім цього, ухвалено рахувати строк відбування покарання з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі за місцем відбування покарання.

А на підставі ст. 72 КК України зараховано час перебування під вартою, а також слідування під вартою до виправного центру, виходячи із співвідношення одного дня позбавлення волі двом дням обмеження волі.

Таким чином, ОСОБА_4 почав відбувати покарання у виді обмеження волі 18 грудня 2024 року, у той час, як кінець строку відбування покарання припадає на 16 листопада 2025 року.

Право на умовно дострокове звільнення від відбування покарання по відбуттю призначеного судом строку покарання настало з 16 травня 2025 року.

Отже, визначена п.1 ч.3 ст. 81 КК України передумова для застосування умовно домрового звільнення від відбування покарання на час розгляду цього клопотання має місце.

А це дає суду підстави перейти до аналізу поведінки засудженого та його ставлення до праці протягом усього періоду перебування в умовах обмеженої ізоляції від суспільства.

Протягом півроку після прибуття до місця відбування покарання ОСОБА_4 залучався до робіт з благоустрою колонії без оплати праці, поліпшення житлово - побутових умов і до ремонтних робіт в приміщеннях та цехах установи.

За півроку перебування у виправному центрі стягнення застосовані до засудженого не були.

Поведінка відповідала установленій у виправному центрі, зокрема, засуджений дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин з персоналом, сумлінно ставиться до вимог адміністрації, відповідально ставився до майна установи, самостійно виконував роботи із самообслуговування, мав достатній рівень необхідних навичок для цього.

У колі засуджених підтримує рівні відносини, не конфліктує.

Ризик учинення повторного правопорушення оцінюється як низький, однак, ризик небезпеки для суспільства залишається середнім.

Згідно висновку щодо ступня виправлення засуджений має 61 бал станом на 09 квітня 2025 року.

Таке дало підстави комісії установи визнати ОСОБА_4 таким, що не став на шлях виправлення.

Проте, суд оцінюючи усі наявні у нього відомості на цей час, відмічає, що 07 квітня 2025 року ОСОБА_4 був заохочений подякою за підсумками роботи у І кварталі 2025 року, у той час як стягнень не мав, від роботи не відмовлявся, залучався до робіт з благоустрою та ремонтних робіт. Істотних порушень під час роботи не допускав і дбайливо ставився до майна установи.

Водночас, проявляв прийнятну поведінку як у колі засуджених, так і у відносинах з персоналом установи, виконував законні вимоги адміністрації, брав активну участь у заходах, у тому числі й в програмі « Життя після звільнення».

Між тим, вже у травні 2025 року ОСОБА_4 продовжує характеризуватись позитивно, зокрема, у період з березня по травень 2025 року він працевлаштований на дільниці з виготовлення МПП за договором ЦПХ №90 від 32 січня 2025 року; постійно залучається до робіт з благоустрою без оплати праці та до ремонтних робіт в приміщеннях установи.

У колі засуджених та у відносинах із персоналом поводить себе допустимо і відповідно до установлених правил.

Порушень режиму відбування покарання не допускає, натомість бере участь у виховній програмі «Життя після звільнення».

На профілактичному обліку за весь період відбування покарання засуджений не перебував.

На час розгляду подання ризик вчинення повторного правопорушення оцінюється як середній, втім, ризик небезпеки для суспільства став низьким.

Загальний підсумковий бал, що вказує на ступінь виправлення, згідно відповідного висновку, підвищився із 61 балу до 84 балів, що вказує на позитивну динаміку у виправленні засудженого і підтверджує, що він став на шлях виправлення.

Оцінюючи ставлення засудженого до скоєного, суд враховує наявну у матеріалах справи інформацію про те, що він вину визнав, у вчиненому розкаюється, в повній мірі усвідомлює наслідки правопорушення.

Висновки

Засуджений ОСОБА_4 протягом усього періоду відбування покарання проявляв прийняте відношення до персоналу установи і засуджених, належно поводив себе в установі, не допускав порушень режиму утримання, що дає підстави визнати його поведінку сумлінною.

При цьому, постійно залучався до робіт з благоустрою, ремонтних робіт і був працевлаштований на підставі договору, що свідчить про добросовісне відношення до праці.

Будь яких негативних проявів поведінки чи то впливів на інших засуджених з боку ОСОБА_4 за період відбування ним покарання суд не установив.

Таким чином, установлені судом фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і що він готовий до сприйняття установлених в суспільстві норм та правил поведінки поза межами установи виконання покарань, так як зробив певні висновки відносно скоєного ним.

Отже, на переконання суду, мета призначеного покарання на даному етапі його відбування досягнута, а тому подальше відбування покарання цим засудженим є недоцільним внаслідок його дострокового виправлення.

З огляду на таке, визначені законом підстави умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання є дійсними і доведеними перед судом, що дає йому підстави прийняти рішення про задоволення подання.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 369-372, 537,539 КПК України,суд,

УХВАЛИВ:

Подання Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83») про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі умовно достроково на 5 (п`ять) місяців 12 (дванадцять) днів невідбутого строку покарання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрали законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_5