Справа №577/2275/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - Гетьман
Номер провадження 11-кп/816/965/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2025 року, якою обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190, ч.3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб що становить 908400 грн.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував ти, що строк дії ухвали, якою до ОСОБА_6 було застосовано вказаний запобіжний захід закінчується 23 червня 2025 року і до цього часу завершити розгляд даного кримінального провадження неможливо, а ризики, передбачені п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування такого запобіжного заходу не зменшились та залишаються актуальними, запобігти яким, застосувавши до останньої більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2025 року дане клопотання прокурора було задоволено, продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 год. 00 хв. 16 серпня 2025 року з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачена ОСОБА_6 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2025 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з можливістю внесення застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом не було враховано того, що ризики, про які зазначено у клопотанні прокурора, жодним чином не доведені і є припущеннями. При цьому, судом в повному обсязі не було враховано що у неї троє малолітніх дітей, і з загостренням ситуації у нашій області, вона не може більше ні про що думати, як про них, а не те, що про вчинення нових злочинів, про ризик чого зазначав у клопотанні прокурор. Крім того, за відсутності відносно неї вироків, які набрали законної сили, прокурор не мав стверджувати, що вона є судимою особою, а тому, доводи клопотання в цій частині є безпідставними.

Що стосується ризику переховування від суду, то як зазначає апелянт, він не існує у зв`язку з тим, що маючи таку можливість під час перебування на волі, вона таких дій не вчиняла, ні від суду ні від органу досудового розслідування не переховувалась, самостійно з`являлась за викликом і навіть після ознайомлення з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з`явилась до залу суду, хоча і розуміла, що до дітей не повернеться. Крім того, її переховування перш за все було б стресом для її дітей, чого б вона не дозволила.

Також, апелянт наголошує, що прокурор повідомляє суду неправдиві відомості про неї та її чоловіка, який є ветераном війни, та який не має відстрочку від мобілізації, як зазначає прокурор, а отримав робочу ІІІ групу інвалідності та мав лише відстрочку до 01 січня 2025 року, яка на даний час вже закінчилась і він не звільнений від військової служби.

На думку апелянта, у суду були підстави для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу з покладенням обов`язків здати паспорт громадянки України та інші документи, які дають можливість виїхати за кордон та носити електронний засіб контролю, оскільки, перебуваючи в умовах СІЗО, вона не може бути поруч з дітьми, одна з яких, на момент її арешту, перебувала на грудному вигодовуванні, а також позбавлена можливості доводити свою невинуватість у вчиненні злочинів, за якими їй пред`явлено обвинувачення, яке прокурор тривалий час не може довести належними доказами.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора, який вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, просив залишити її без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали вказаного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження ч. 2 ст.190, ч.3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Так, на спростовування доводів апелянта щодо недоведеності доводами клопотання їх існування, колегія суддів зауважує, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України було встановлено з врахуванням тяжкості майбутнього покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі доведеності її вини, з метою уникнення якого остання може переховуватись від суду, а за наявності щодо неї іншого кримінального провадження, які знаходиться на розгляді в суді, було встановлено ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що вона може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, судом було враховано і те, що у обвинуваченої троє малолітніх дітей і вона може вільно пересуватись країною або виїхати за її межі, та що в ході іншого кримінального провадження остання, не перебуваючи під вартою, залишила місце проживання та переїхала до Закарпатської області.

Саме зазначені обставини і стали підставою для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим колегія суддів погоджується в повному обсязі і ставити під сумнів правильність такого висновку підстав не вбачає.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно практики ЄСПЛ, врахування тяжкості вчиненого кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Що стосується посилань апелянта на доцільність застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, з врахуванням того, що доказів на підтвердження наявності обставин, які залишились поза увагою суду при розгляді клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та за яких можливо було б дійти такого висновку, апелянтом надано не було.

Крім того, колегія суддів наголошує, що ті обставини, що на утриманні ОСОБА_6 перебуває троє малолітніх дітей, які потребують її догляду, не були враховані самою обвинуваченою та не стали для неї стримуючим фактором при вчиненні інкримінованих злочинів щодо військовослужбовців, переслідуючи мету власної наживи за рахунок їх обману та зловживання довірою.

Інших доводів, за яких оскаржувана ухвала підлягала б до скасування, апелянтом не наведено і таких обставин під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено не було.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні як тяжких, так і особливо тяжкого злочину, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, колегія суддів вважає, що суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження останній строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 182 КПК України, судом було визначено розмір застави, яку вважати завищеною підстави відсутні, у разі сплати якої обвинувачена ОСОБА_6 буде звільнена з під варти та перебуватиме на волі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2025 року, якою обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3