Справа № 577/2719/25
Провадження № 1-кп/577/309/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 вересня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
за ст.125 ч.1 КК України ,-
В С Т А Н О В И В :
01.02.2025 р. близько 23 год. поряд з буд.№59 по вул.М.Грушевського м.Конотопа обвинувачений ОСОБА_7 на грунті раптово виникнених неприязних відносин в ході сварки наніс потерпілій ОСОБА_5 по 01 удару правою ногою в область лівої сідниці та лівою ногою в область живота, 02 удари правою ногою в області коліна правої ноги та гомілки лівої ноги. Продовжуючи злочинні дії вхопив долонею правої руки потерпілу за шию і підборіддя, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді синців в проекції правого колінного суглобу по передній поверхні, по передній поверхні лівої гомілки у верхній та середній третинах, саден по передній поверхні лівої гомілки у нижній третині, в лівій щічній ділянці, які по ступеню тяжкості відносяться до легких.
Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 01.02.2025 р. близько 24 год. разом з потерпілою був в гостях у ОСОБА_8 у буд. АДРЕСА_2 , вживали пиво. Іноді його мати телефонувала господарці, висловлювала незадоволення вживанням спиртного, що не подобалося ОСОБА_5 . Коли всі розійшлися, пішов проводити двоюрідного брата ОСОБА_9 . Остання зателефонувала, повідомила про конфлікт між його матір`ю і потерпілою. За 07 хв. повернувся додому, коли підходив до будинку почув звук розбитого скла. Побачив, як ОСОБА_5 перелазила через паркан його господарства і впала додолу. При цьому нецензурно його ображала, почала «кидатися» на нього. На що, захищаючись, виставив руки. Ударів не наносив. Потерпіла тілесні ушкодження отримала сама, коли перелазила через паркан, впала та ударилась.
Однак, незважаючи на не визнання вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, винність обвинуваченого повністю доводиться зібраними по справі доказами.
Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 01.02.2025 р. ввечері відпочивала разом з ОСОБА_7 у ОСОБА_8 у буд. АДРЕСА_2 , вживали пиво. Зателефонувала мати обвинуваченого, лаялась щодо вживання спиртного, ображала її та покійну матір. Домовилась з нею зустрітись під двором садиби АДРЕСА_1 , однак та не вийшла. Хвіртка була зачинена. Кинула камінь у вікно будинку. В цей час повернувся підсудний та почав її бити. Спочатку схопив за куртку на грудях, після чого став бити ногами по ногам і в живіт. ОСОБА_8 їх розборонила.
Свідок ОСОБА_8 показала, що 01.02.2025 р. ввечері разом з ОСОБА_7 , потерпілою, чоловіком і братом відпочивали у неї вдома у буд. АДРЕСА_2 . Зателефонувала мати обвинуваченого і почала сваритись. ОСОБА_5 їй перетелефонувала та сказала, що вони вже розходяться. Остання пішла з двору схвильована. Пішла за нею. Почула галас. З сусіднього двору також вийшла на вулицю ОСОБА_10 , з якою пішли до садиби АДРЕСА_1 , належної обвинуваченому. Побачила, як останній ногою вдарив потерпілу у живіт та по ногам. Після чого чи схопив руками за обличчя, чи вдарив, не пам`ятає. Підбігла, стала між ними та забрала ОСОБА_5 . Остання через паркан чи хвіртку не перелазила. Освітлення на вулиці була гарне, тому бачила всі події чітко.
Свідок ОСОБА_10 пояснила, що 02.02.25 р. близько 00.15 год. прокинулася вдома від галасу на дворі та ввімкненого освітлення у сусідів. Вийшла на вулицю подивитися що сталося, там також перебувала ОСОБА_8 . Побачила, як ОСОБА_5 побігла в бік житла родини ОСОБА_11 . ОСОБА_12 з вікна будинку нецензурно лаялась в бік потерпілої. На що остання в напрямку будинку обвинуваченого кинула каміння. В цей час з пров.Нігояна вийшов ОСОБА_7 , підійшов до ОСОБА_5 та почав її бити. А саме, схватив рукою за щелепу, ногою вдарив в область малого тазу, стегна та коліна. Взагалі наніс 03-04 удари. ОСОБА_8 побігла їх мирити. Коли до неї підійшла потерпіла, побачила у неї на дублянці сліди від взуття обвинуваченого.
18.03.25 р. оглянуто ділянку місцевості поряд з буд.№59 по вул.М.Грушевського м.Конотопа (а.с. 134-135).
Згідно висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_5 на час судово-медичного обстеження мали місце садно в лівій щічній ділянці, синці в проекції правого колінного суглобу по передній поверхні, синці по передній поверхні лівої гомілки у верхній та середній третинах, садно по передній поверхні лівої гомілки у нижній третині. Дані ушкодження виникли від дії тупих предметів (тупого предмету), що підтверджується характером ушкоджень. По часу спричинення дані ушкодження могли утворитися в час указаний потерпілою, що підтверджується характером ушкоджень. По ступеню тяжкості синці, садна згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень. Кількість травматичних впливів не менше 03-х. В момент спричинення т/у потерпіла могла знаходитися у будь-якому зручному положенні для контакту з травмуючим предметом. Дані ушкодження виникли від дії тупих предметів (тупого предмету). Не виключено, що могли утворитися від дії рук, ніг, якихось предметів. При падінні на площині могли утворитися ушкодження в ділянці нижніх кінцівок (а.с. 98-100).
З протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_5 вбачається, що в ході слідчої дії потерпіла добровільно у довільній формі розповіла та показала, як 01.02.2025 р. близько 23 год. поряд з буд.№59 по вул.М.Грушевського м.Конотопа ОСОБА_7 наніс їй тілесні ушкодження (а.с. 101-106).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи механізм спричинення т/у показаний потерпілою під час слідчого експерименту співпадає з т/у, які малися у неї на час судово-медичного обстеження у вигляді садна в лівій щічній ділянці, синців в проекції правого колінного суглобу, синців та садна гомілки. Не співпадає в кількості та локалізації нанесених ушкоджень, оскільки під час проведення слідчого експерименту був продемонстрований механізм нанесення ушкоджень в ділянку лівої сідниці, живота, лівого стегна, в ділянку грудей, а при судов-медичному обстеженні потерпілої, остання не демонструвала дані ділянки на обстеження (а.с. 107-109).
Згідно висновку судово-медичної експертизи механізм спричинення т/у показаний потерпілою під час слідчого експерименту співпадає з т/у, які малися у неї на час судово-медичного обстеження у вигляді садна в лівій щічній ділянці, синців в проекції правого колінного суглобу, синців та садна гомілки. Під час проведення слідчого експерименту був продемонстрований механізм нанесення ударів в ділянку лівої сідниці, живота, лівого стегна, в ділянку грудей, але при судово-медичному обстеженні остання не демонструвала дані ділянки на обстеження (а.с. 110-112).
З протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_8 вбачається, що в ході слідчої дії свідок добровільно у довільній формі розповіла та показала, як 01.02.2025 р. близько 23 год. поряд з буд.№59 по вул.М.Грушевського м.Конотопа ОСОБА_7 наніс потерпілій тілесні ушкодження (а.с. 113-116).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи механізм спричинення т/у показаний ОСОБА_8 під час слідчого експерименту співпадає з т/у в ділянці обличчя та лівої нижньої кінцівки, які малися у ОСОБА_5 на час судово-медичного обстеження. Механізм спричинення т/у в ділянці правого колінного суглобу, які малися у потерпілої на час обстеження, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 не був продемонстрований. Не співпадає в кількості та локалізації нанесених ушкоджень, оскільки під час проведення слідчого експерименту був продемонстрований механізм нанесення ушкоджень в ділянку живота, лівого стегна, а при судово-медичному обстеженні потерпілої, остання не демонструвала дані ділянки на обстеження (а.с. 117-119).
З висновку судово-медичної експертизи вбачається, що механізм спричинення т/у показаний ОСОБА_8 під час слідчого експерименту співпадає з т/у, які малися у ОСОБА_5 на час судово-медичного обстеження у вигляді садна в лівій щічній ділянці, синців та садна лівої гомілки. Під час проведення слідчого експерименту був продемонстрований механізм нанесення ударів в ділянку живота, лівого стегна, але при судово-медичному обстеженні остання не демонструвала дані ділянки на обстеження. Механізм утворення ушкоджень в ділянці правого колінного суглобу виявлений у потерпілої, свідком не був продемонстрований (а.с. 120-122).
Згідно протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_10 вбачається, що в ході слідчої дії свідок добровільно у довільній формі розповіла та показала, як 01.02.2025 р. близько 23 год. поряд з буд.№59 по вул.М.Грушевського м.Конотопа ОСОБА_7 наніс потерпілій тілесні ушкодження (а.с. 123-127).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи вбачається, що механізм спричинення т/у показаний ОСОБА_10 під час слідчого експерименту співпадає з т/у, які малися у ОСОБА_5 на час судово-медичного обстеження у вигляді садна в лівій щічній ділянці, синців в проекції правого колінного суглобу, синців та садна лівої гомілки. Не співпадає в кількості та локалізації нанесених ушкоджень, оскільки під час проведення слідчого експерименту був продемонстрований механізм нанесення ушкоджень в ділянку лівої сідниці, живота, в ділянку грудей, а при судово-медичному обстеженні потерпілої, остання не демонструвала дані ділянки на обстеження (а.с. 128-130).
З висновку судово-медичної експертизи вбачається, що механізм спричинення т/у показаний ОСОБА_10 під час слідчого експерименту співпадає з т/у, які малися у ОСОБА_5 на час судово-медичного обстеження у вигляді садна в лівій щічній ділянці, синців в проекції правого колінного суглобу, синців та садна лівої гомілки. Під час проведення слідчого експерименту був продемонстрований механізм нанесення ударів в ділянку лівої сідниці, живота, лівого стегна, в ділянку грудей, але при судово-медичному обстеженні остання не демонструвала дані ділянки на обстеження (а.с. 131-133).
Дослідивши вказані докази, надавши кожному з них оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що пояснення обвинуваченого є не достовірними. Такі не знайшли свого підтвердження під час судового слідства по справі, скоєння ним інкримінованого злочину підтверджується вищезазначеними достовірними доказами, а не визнання своєї вини є бажанням уникнути відповідальності за скоєний злочин. Покази підсудного, що він не завдавав потерпілій т/у, повністю спростовуються поясненнями як ОСОБА_5 , так і свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 в судовому засіданні, які суд кладе в основу вироку. При цьому суд вважає їх правдивими та такими, що узгоджуються і підтверджуються іншими зібраними по справі доказами, а саме протоколами огляду місця події, слідчих експериментів, висновками судово-медичних експертиз. Доказів наявності між ОСОБА_7 і потерпілою разом із свідками неприязнених відносин у судовому засіданні не здобуто. Крім того, будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність зазначених показів свідків, не встановлено. Деякі розбіжності щодо викладення ними характеру розвитку подій та послідовності дій підсудного зумовлені особистим сприйняттям кожним із них тих моментів, які вони спостерігали, а тому немає підстав для визнання показань окремих свідків недостовірними. Суд не бере до уваги покази свідків: ОСОБА_12 , оскільки вона є матір`ю обвинуваченого і прямо заінтересована в результаті розгляду кримінального провадження; ОСОБА_13 , оскільки вона не була очевидцем події, що особисто підтвердила у судовому засіданні.
Таким чином, винність обвинуваченого повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України, як спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.
Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.
Обставин обтяжуючих покарання суд не вбачає.
До пом`якшуючих слід віднести раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання.
При цьому суд враховує положення ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових зло-чинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети й принципів справе-дливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопору-шень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінальне правопорушення, особи винного та об-ставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З огляду на викладене суд вважає, що покарання у виді штрафу призначено бути не мо-же, оскільки не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його суспільній небезпеці, внаслідок м`якості. Крім того, як зазначив останній, він ніде не працює, його родина перебуває у важкому матеріальному становищі, отже покарання у виді штрафу не зможе виконати.
Крім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотри-мано принципу «законності» і воно не було «свавільним» («Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року). У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяж-кості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З огляду на викладене, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді громадських робіт.
Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за резуль-татами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
В силу вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомір-ними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наяв-ності її вини.
Виходячи з положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року за № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характе-ру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з ураху-ванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 709/1173/17 (провадження № 51-875км19), згідно з якою, зокрема, розмір відшко-дування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страж-дань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зок-рема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необ-хідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. (п.6 ст.3 ЦК України).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Розмір визначеної компенсації пови-нен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. То-му грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні врахо-вуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20).
Таким чином, суд приходить до висновку, що потерпіла, внаслідок вчинення відносно неї обвинуваченим кримінального правопорушення, понесла моральні страждання, пов`язані з розладом нормального життя у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, нервової напруги, психологічних страждань, переживань, незручностей.
Разом із тим, нормативно не встановлено мінімальний і максимальний розміри відшкоду-вання моральної шкоди та методику його визначення. В той же час, при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.
Приймаючи до уваги характер та глибину душевних страждань ОСОБА_5 , яких вона зазнала в результаті злочинних дій обвинуваченого, враховуючи обставини справи, можливості відновлення попереднього стану життя потерпілої, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним заявлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_7 5000 грн.
Отже, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, з обвинуваченого на користь потерпілої підлягають стягненню також заявлені і підтверджені витрати на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України,-
У Х В А Л И В :
Визнати винним ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.1 КК України і призначити покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.
Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок може бути оскаржений в Сумський апеляційний суд через Конотопський міськрайсуд на протязі 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1