ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/123/25 Справа № 712/1218/24 Категорія: ч. 3 ст. 436-2 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в зал суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Черкаси, громадянку України, непрацюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

засуджено:

- за ч.2 ст.114-2 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч.1 ст.436-2 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.3 ст.436-2 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її власністю.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту набрання вироку законної сили.

Відповідно до правил ч.5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання за даним вироком термін попереднього ув`язнення з 08 листопада 2023 року по 10 листопада 2023 року та з 21 листопада 2023 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Скасовано арешт майна, накладений відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.11.2023.

На підставі статей 96-1, 96-2 КК застосовано спеціальну конфіскацію майна та конфісковано у власність держави речовий доказ мобільний телефон ТМ «Samsung» у корпусі червоного кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 SN: НОМЕР_3 із встановленою сім-картою з абонентським номером НОМЕР_4 .

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_8 визнана винуватою в тому, що вона, перебуваючи у м. Черкаси, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, діючи з прямим умислом, з мотивів несприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора, 13 вересня 2023 року о 10:42:32 у ході спілкування у режимі телефонії виправдовувала, визнала правомірною збройну агресію рф проти України, що виявлені через підтримку та заохочення цієї агресії, зумовленої потребою демілітаризації підтримуваною Америкою України, зокрема негайної відповіді на знищення ракетами іноземного виробництва російської військової техніки та особистого складу російської армії на території Криму.

ОСОБА_8 , використовуючи абонентський номер НОМЕР_4 у ході розмови з ОСОБА_10 , що користувався абонентським номером НОМЕР_5 , висловлює фрази, що містять текстові маркери виправдування, визнання правомірною збройну агресію рф проти України: «Ну ты знаешь, что по Севастополю нанесен удар? Значит 10 крылатых ракет запущено со стороны Украины. Плюс - надводные беспилотники. Короче, повреждены 2 корабли, они стоят на ремонте. Я не знаю, сколько полностью выведены из строя. Но 24 человека ранены и 2 человека погибших… А дело в том, что они взяли тактику, ну это же америкосы воюют. Они взяли тактику как наши типа: сначала запустили увидели «окно» и в то «окно» запустили. Понятно? Вот так вот. Но якобы ОСОБА_34 сказал, что если будет подтверждено, что эти ракеты, значит они, иностранного производства, но это такая…. (неценз.), честно говоря, то будут нанесены удары по значит… по ОСОБА_11 , ты пойми, что это уже Севастополь. Это уже Крым. Ты пойми. Если ракеты уже долетают туда и есть погибшие… Так послушай дальше. А сейчас будут новые ракеты, которые еще дальше летят. Я не пойму, почему они это терпят. Что они ждут… Это вообще. Потому что вот эти разговоры: «мы еще не начинали, мы еще не начинали» … Та…. (неценз.), когда же вы начнете? Когда ….(неценз.) будет?».

У вищезазначених фрагментах розмови ОСОБА_8 виправдовувала, визнавала правомірною збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Окрім того, ОСОБА_8 , перебуваючи у м. Черкаси, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, діючи з прямим умислом, з мотивів несприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора, у період з 13 вересня 2023 року по 07 жовтня 2023 року, у ході спілкування у режимі телефонії повторно виправдовувала, визнавала правомірною збройну агресію рф проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

ОСОБА_8 , повторно, використовуючи абонентський номер НОМЕР_4 у ході розмови 13 вересня 2023 року об 19:31:02 з ОСОБА_10 , що користувався абонентським номером НОМЕР_5 , висловлює фрази, що містять текстові маркери виправдування, визнання правомірною збройну агресію рф проти України через високу схвальну оцінку одного з актів агресії: « ОСОБА_10 : Я б потом еще по полякам ….(неценз.), где-нибудь по Жешеву. Там, куда приходит техника. Туда обязательно, по аэродрому ….(неценз.) бы, по ангарам, где техника хранится и тихо стало бы. Тихо - тихо… Но, вроде бы, туннель разрушили, через который поезда шли, …(неценз.)… Во Львове… Туннель, через который они технику вывозили, то, вроде, ….(неценз.)», на що ОСОБА_8 відповіла: «Понятно, очень хорошо».

У подальшому, ОСОБА_8 , повторно, використовуючи абонентський номер НОМЕР_4 у ході розмови 14 вересня 2023 року об 17:59:29 з ОСОБА_12 , що користувалася абонентським номером НОМЕР_6 , висловлює фрази, що містять текстові маркери виправдовування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України та тимчасової окупації частини території України, виявлені через побажання, щоб швидше в Черкаси прийшли російські війська: «И коммуналка поднялась, тоже говорят. Не … (неценз.) они чё … (неценз.) вообще. Я вообще не знаю… Скорее бы уже приходили наши. Тогда все обнуляется».

Після цього, ОСОБА_8 , повторно, використовуючи абонентський номер НОМЕР_4 у ході розмови 15 вересня 2023 року об 19:11:52 з ОСОБА_10 , що користувався абонентським номером НОМЕР_5 , висловлює фрази, що містять текстові маркери виправдування, визнання правомірною збройну агресію рф проти України, виявлені як потребу денацифікації через порівняння українців із фашистами: «Та я опять… Ты понимаешь, они выставляют, с (неценз.), чо же они делают - они военных выпускают на поля минные. Чтобы они шли и разминировали. Как фашисты. Они делают все то же самое… Меня не удивляет, меня возмущает. Если бы я была моложе - я бы пошла воевать», а також виявлені через захоплення («как здорово») російською агресією, зокрема взяттям російськими військами українських міст: «Ты знаешь, все-таки, как здорово, что взяли Мариуполь , Соледар, вот это вот все», та крім того, глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію рф проти України, виявлену через захоплення росією та її армійцями, які здійснюють подвиги у пам?ять про батьків (очевидно, маються на увазі солдати Другої світової війни): «Да. Но все равно россия сильнее, чем… И действительно, что в память отцов, и какие подвиги совершаются. И не такие они серливые, как эти, и не подлые, как эти сволочи».

Крім того, ОСОБА_8 , повторно, використовуючи абонентський номер НОМЕР_4 у ході розмови 18 вересня 2023 року об 08:00:44 з ОСОБА_10 , що користувався абонентським номером НОМЕР_5 , висловлює фрази, що містять текстові маркери виправдування, визнання правомірною збройну агресію рф проти України, виявлені як потребу денацифікації через називання України «територією нациків»: « ОСОБА_10 : Славянск сейчас рядом там находится. Он на территории Донбасса », на що ОСОБА_8 відповіла «Нет, ну он на территории нациков».

Також, ОСОБА_8 , повторно, використовуючи абонентський номер НОМЕР_4 у ході розмови 19 вересня 2023 року об 10:47:44 з ОСОБА_10 , що користувався абонентським номером НОМЕР_5 , висловлює фрази, що містять текстові маркери виправдування, визнання правомірною збройну агресію рф проти України, виявлені як схвалення потреби шляхом блокади великих міст дати зрозуміти їхнім мешканцям високої місії росії - «звільнення» України: «Сейчас, кстати был ОСОБА_14 . Он сказал: «Что большие города, такие как Киев, Харьков …» но за Харьков не говорил «…их брать не надо. Их надо просто купировать… Вот так он и сказал. Интересно было».

У подальшому, ОСОБА_8 , повторно, використовуючи абонентський номер НОМЕР_4 у ході розмови 21 вересня 2023 року об 06:11:57 з ОСОБА_10 , що користувався абонентським номером НОМЕР_5 , висловлює фрази, що містять текстові маркери виправдування, визнання правомірною збройну агресію рф проти України, виявлені через схвалення російських ракетних атак як правомірних відповідей («ответок») на атаки Криму українськими безпілотниками: «Дело в том, что с 12:30 началась атака на Крым, понимаешь? Я прочитала. Севастополь, Евпатория, полетело 30 каких-то там беспилотников. Но там писали, что ПВО все сбило. А это теперь пошла ответка».

Після цього, ОСОБА_8 , повторно, використовуючи абонентський номер НОМЕР_4 у ході розмови 23 вересня 2023 року об 07:50:54 з ОСОБА_10 , що користувався абонентським номером НОМЕР_5 , висловлює фрази, що містять текстові маркери виправдування, визнання правомірною збройну агресію рф проти України, виявлені через схвалення слів співрозмовника, який виправдовує російську агресію потребою демілітаризації України, зокрема й ракетний удар по готелю в центрі Черкас з метою знищення українських офіцерів, що його начебто населяли: « ОСОБА_10 : Значит, были офицеры», на що ОСОБА_8 відповіла «Скорее всего».

Також, ОСОБА_8 , повторно, використовуючи абонентський номер НОМЕР_4 у ході розмови 23 вересня 2023 року об 09:35:09 з ОСОБА_10 , що користувався абонентським номером НОМЕР_5 , висловлює фрази, що містять текстові маркери виправдування, визнання правомірною збройну агресію рф проти України, виявлені через виправдання російської агресії потребою демілітаризації України, зокрема виправдання ракетного удару по готелю в центрі Черкас з метою знищення українських військовиків, що заполонили центральну частину міста: «Слушай, у нас столько военных - кабздец полный. Сейчас иду, садятся в микроавтобус, здесь, в центре. Дофигища…».

У подальшому, ОСОБА_8 , повторно, використовуючи абонентський номер НОМЕР_4 у ході розмови 07 жовтня 2023 року об 12:56:59 з ОСОБА_12 , що користувався абонентським номером НОМЕР_6 , висловлює фрази, що містять текстові маркери виправдовування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України як агресивної країни, що є загрозою для путіна, росії та всього «русского мира»: «постоянно идёт агрессия в сторону русских. Не только россии, путина, а вообще всего русского мира. И ты сидишь там, это нелегко, потому что я вижу их взгляды»; шляхом переадресації російських злочинів українцям та тим, хто керує ними з-за кордону, а «практично все населення України», яке вважає, що це злочини росії, а не України, названо «тупим»: «Та конечно. Так на Каховской было тоже самое, ОСОБА_35. А ты же понимаешь, если они начинают что-то делать, они не остановятся. Не они руководят, а Англия руководит - эти пид (неценз.), а им … (неценз.), им надо всё уничтожить. А этот как взрыв в Харьковской области? Это же просто ужас, полный абзац. Так я вчера сидела, сколько проклятий было в сторону россии, что это они подорвали, что они, сволочи, убивают мирное население. Вот это сидишь, всё у тебя внутри закипает, ты ничего не можешь сказать. Я просто слушаю, на них смотрю, думаю: «Какие вы все тупые». А это настолько угнетает от того, что практически всё население Украины такое, ОСОБА_35».

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_8 , у період з вересня 2023 року, перебуваючи у м. Черкаси, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану у ході спілкування у режимі телефонії поширила інформацію про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Зокрема 24 вересня 2023 року о 13:25:45 ОСОБА_8 , перебуваючи у м. Черкаси, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, використовуючи абонентський номер НОМЕР_4 у ході розмови у режимі телефонії з ОСОБА_10 , що користувався абонентським номером НОМЕР_5 , повідомила наступне: «Это, у нас в городе очень много военных, очень много…Плюс ко всему, колонны машин военных на заправку идут. Именно не скрываются, именно колонны. В центре города, ну у нас там возле базара, тфу как его, на ж/д вокзале, там где «Центр ОСОБА_36» был, там 8-ая школа, поворот есть на Оборонную, такая улица. И вот они туда все шли колонной, и видимо на заправку. Там заправка есть…Да. Ну короче, у нас ещё там, где был ЗХВ, ЗХР вернее, завод, это все поуничтожали, понимаешь? И там понастраивали огромные такие торговые центры. Там и каток был когда-то, знаешь, вся вот эта вот фигня ? Естественно этого уже давно ничего нет, так там дислокация идет военных. Ты представляешь, какая там площадка и какие ангары» чим надала можливість ідентифікувати розташування підрозділів Збройних Сил України, а також поширила інформацію про переміщення та рух військової техніки у період 23 вересня 2023 року у м. Черкаси.

Крім того, 26 вересня 2023 року о 13:25:45 ОСОБА_8 , перебуваючи у м. Черкаси, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, використовуючи абонентський номер НОМЕР_4 у ході розмови у режимі телефонії з ОСОБА_10 , що користувався абонентським номером НОМЕР_5 , повідомила наступне: «Да. Слушай. Такой вопрос. Короче, помнишь, я тебе говорила, что у нас тут ночью колона стояла? А сейчас колона сумасшедшая днем по Оборонной, там огромные такие тягачи, короче, до фига техники. Очень много техники… Там закрытые они. Все закрытое, и стоит вот короче…Они сейчас стоят, там, где когда-то у нас была часть. Ты не знаешь, и я не могу назвать тебе улицу. Я не знаю. Где-то когда-то была часть у нас, танковая. И вот там осталось как бы место. И там они стоят. … (неценз.) его знает. Это мне не нравится. Никогда у нас не было столько техники», чим надала можливість ідентифікувати розташування підрозділів Збройних Сил України, а також поширила інформацію про переміщення військової техніки у період 25-26 вересня 2023 року у м. Черкаси

Інформація про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань у м. Черкаси, яка у період з 23 по 26 вересня 2023 року була передана ОСОБА_8 у режимі телефоні ОСОБА_10 за вищевказаних обставин, не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подали та заперечень на неї.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить скасувати вирок, кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_8 .

Стверджує, що вирок є незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що органом досудового розслідування, судовим розглядом не встановлювалось дійсне місце вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів. Фактично у вироку вказане припущення щодо місця вчинення злочинів, яке не підтверджене жодним об`єктивним доказом.

Переконаний, що у вироку відсутні будь-які відомості про те, що інкриміновані ОСОБА_8 діяння вчинені у м. Черкаси. На думку апелянта, у судовому засіданні не встановлено перебування обвинуваченої у м. Черкаси у період інкримінованих їй злочинів. Будь-які об`єктивні дані на підтвердження версії обвинувачення в матеріалах кримінальної справи відсутні.

У своїх показаннях ОСОБА_8 не висловлювала мотивів несприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора. Також у протоколах НСРД, в яких зафіксовані телефонні розмови, неможливо простежити наявність мотиву у обвинуваченої на несприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора.

З оскаржуваного вироку неможливо встановити, з якою метою ОСОБА_8 вчинила інкриміновані їй злочини, така інформація в ньому відсутня. Щодо цього переконаний, що за відсутності мети вчинення кримінального правопорушення, неможливо стверджувати, що обвинувачена вчинила кримінальні правопорушення.

У цьому кримінальному провадженні неможливо встановити будь-яку злочинну мету з боку ОСОБА_8 , оскільки така відсутня. Наведе підтверджується показаннями останньої в судовому засіданні, яка неодноразово категорично заявляла, що не є ворогом для України та не мала ніякого наміру поширювати будь-які заборонені відомості. Переконаний, що у такому разі інформація про приватне спілкування людей в телефонному режимі стала відома через втручання органу досудового розслідування у приватне спілкування двох людей. Крім цих двох людей більше ніхто не володів вказаною інформацією.

У цьому випадку телефонні розмови не набули статусу інформації в аспекті ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію», оскільки не зберігались на матеріальних носіях та не відображалися в електронному вигляді учасниками розмов. Вони не вживали заходів та не бажали, щоб їхні розмови були якимось чином збережені на матеріальних носіях. У зв`язку з чим неможливо стверджувати, що ОСОБА_8 поширювала інформацію про розташування або переміщення Збройних Сил України з можливістю їх ідентифікації на місцевості.

Орган досудового розслідування здійснював досудове розслідування щодо подій, які відбувалися у травні 2023 року. Водночас ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які вчинені у період з 13 вересня по 07 жовтня 2023 року. За версією сторони обвинувачення, перший злочин за ч. 1 ст. 436-2 КК України нею вчинено саме 13.09.2023, а не у травні 2023 року, як зазначено у витязі з ЄРДР. Таким чином ОСОБА_8 інкримінований інший злочин, ніж той, відомості про який внесені до ЄРДР 08.08.2023.

Зазначає, що досудове розслідування інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень за ч. 1,3 ст. 436-2 КК здійснювалось без внесення відомостей до ЄРДР, відповідно вона не набула статусу підозрюваної та обвинуваченої за вказаними кримінальними правопорушеннями.

На думку апелянта, в порушення вимог ч. 1 ст. 23 КПК судом не було досліджено докази безпосередньо, а тому на них, як на докази, неможливо посилатися у вироку.

В судовому засіданні 13.03.2024 прокурором долучені до матеріалів кримінального провадження документи, які не були досліджені судом у спосіб, визначений ч. 1 ст. 358 КПК, стороні захисту не було забезпечено можливість ознайомитись з долученими прокурором доказами.

Зазначає, що висновок спеціаліста від 03.11.2023 не є допустимим доказом, оскільки він отриманий не у порядку, визначеному КПК України.

Допитаний в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_17 не був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, його не приведено до присяги свідка. Оскільки ОСОБА_17 давав пояснення виключно щодо виготовленого ним висновку спеціаліста від 03.11.2023, то його пояснення теж не можуть братися до уваги як доказ, оскільки він роз`яснював недопустимий доказ.

У вироку, суд послався як на доказ винуватості ОСОБА_8 на показання свідка ОСОБА_12 , однак остання у своїх показаннях не підтвердила жодну обставину інкримінованих ОСОБА_8 злочинів та пояснила, що не пам`ятає цих подій.

Також зазначає, що протокол за результатами проведення НРДТ «ОТЗ-12» від 07.08.2023 з оптичним диском СБ-К № 2/1360цт від 19.05.2023, протокол за результатами проведення НРДТ «ОТЗ-12» від 07.08.20 з оптичним диском від 31.05.2023 є недопустимими доказами, оскільки складені 07.08.2023, тобто до початку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, яке розпочалось 08.08.2023. Зазначені документи не містять інформацію про обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів.

Протокол огляду від 16.08.2023, відповідно до яких оглянуто документи: протоколи №№2/3739, 2/3740 від 07.08.2023 не містить інформації про обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів та обставин, що підлягають доказуванню.

Інкримінованими ОСОБА_8 злочинами фактично не заподіяно і не могло бути заподіяно суспільству, державі істотної шкоди. Засвідчує, що більше 6 місяців орган досудового розслідування здійснював негласні оперативні, а потім і слідчі дії до повідомлення їй про підозру. З матеріалів провадження видно, що ніяка інформація щодо Збройних Сил України ніде не поширювалася, в тому числі, у соцмережах, у месенджерах з можливістю її використання ворогом.

Зазначає про помилкове застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, оскільки ОСОБА_18 не інкримінуються дії, передбачені ч. 2 ст. 436-2 КК.

На апеляційну скаргу захисника, прокурором ОСОБА_9 подано заперечення, в яких вона стверджує, що суд першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 діяв з дотриманням вимог закону, та прийняв рішення на підставі достовірних та достатніх доказів, зібраних у встановленому порядку та оцінених відповідно до статті 94 КПК. Вважає її безпідставною та просила залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачена та її захисники, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені.

- прокурор, яка заперечила вимоги апеляційної скарги, пославшись на законність вироку.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої та її захисника, думку прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 94 КПК передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст.91 КПК, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Частиною 2 ст. 114-2 КК, передбачена відповідальність за поширення інформації про переміщення, рух та розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

Об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ст.114-2 КК України характеризується як несанкціоноване поширення інформації (усно, через месенджер, по телефону тощо хоча б одній особі) (первинно або вторинно) про: направлення, переміщення, у тому числі про їх переміщення територією України: зброї, озброєння та бойових припасів; переміщення, рух або розташування ЗСУ чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Дії особи повинні бути вичинені в умовах надзвичайного, воєнного стану.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується виною у вигляді прямого чи непрямого умислу, за якого особа усвідомлює, що її діяння вчиняються на шкоду зовнішній та внутрішній безпеці (інтересам) України, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання або не бажає, але свідомо припускає їх настання .

Мотиви можуть бути різні: користь, помста тощо.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 436-2 КК, кримінально караним є діяння за виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Частиною 3 ст. 436-2 КК, передбачена відповідальність за виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчинених повторно.

Об`єктивна сторона злочину передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК характеризується вчиненням наступних альтернативними діями: 1) виправдання, заперечення, визнання правомірною збройної агресії росії проти України, розпочатої у 2014 році (під виправданням слід розуміти визнання кого-небудь невинним, правим, доводити це, а запереченням - невизнання існування збройної агресії росії проти України; визнання збройної агресії росії проти України правомірної, тобто такої, що відповідає приписам правових норм, не суперечить основним принципам права); 2) виправдання, заперечення, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України; 3) глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році (глорифікація передбачає звеличення осіб, перерахованих в диспозиції статті, схвалення їх дій).

Кваліфікований склад злочину, передбачений в частині 3 цієї статті, має місце у разі вчинення кримінального правопорушення, зокрема, повторно.

Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом, за якого особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій і бажає діяти саме таким чином.

У відповідності з вимогами ст.ст.370,374 КПК та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, суд першої інстанції, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 , саме у поширенні інформації про переміщення, рух та розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану; виправдовуванні, визнанні правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році; виправдовуванні, визнанні правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчинених повторно.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, в частині доведеності вини обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються такими доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду.

У суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала частково. Пояснила, що з ОСОБА_19 вона познайомилася у 1978 році, у подальшому той став її цивільним чоловіком. Після початку війни вона шукала підтримки з його боку, він їй порадив слухати обидві сторони та повідомив їй посилання на телеграм канали «ОСОБА_37», «ОСОБА_38» та інших. Наполегливо їй рекомендував їх слухати та дивитися, а потім вони їх обговорювали. Стверджує, що потрапила під їхній вплив. 01.10.2023 вона висловила свої сумніви з приводу того, що говорить ОСОБА_20 , що кожен день гине наше мирне населення, через це вони з ОСОБА_19 посварилися. Згодом вони продовжили спілкування. Зазначила, що ніколи, нічого поганого для України не бажала, хотіла лише щоб швидше закінчилася війна та не гинули наші люди. Жодних дій проти України та народу України, або в інтересах росії вона не здійснювала. З приводу обвинувачення щодо передачі даних про переміщення ЗСУ вона пояснила, що жодної інформації ворогові про колони техніки вона не передавала і ніколи не збиралася цього робити. Щодо цього обговорювала те, що почула та побачила в інтернеті, чи інших людей свого кола спілкування. З ОСОБА_19 спілкувалися телефоном, оскільки він перебував у м. Києві, а вона в м. Черкаси. Зазначила, що щиросердно кається, вважає, що було величезною помилкою вірити ОСОБА_21 і слухати пропагандистські, ворожі канали. ОСОБА_21 вона розповідала все не з метою нанесення шкоди українським військовим, а тому, що їй було дуже страшно. Все, що вона чула і бачила в телеграм каналах вона просто переказувала ОСОБА_21 , а він їй. Їй було відомо, що ОСОБА_22 є громадянином російської федерації, він їздив туди за своєю пенсією. Жодної мети вона не переслідувала, коли розповідала йому про колони української техніки. Ніяких думок про те, що ОСОБА_22 може передавати інформацію спецслужбам держави - агресора вона не мала. Умислу виправдовувати агресію путіна вона не мала.

Оцінюючи ці показання обвинуваченої апеляційний суд зауважує, що вона фактично не оспорювала обставини кримінального провадження, встановлені судом, пояснюючи мотиви своїх дій, що їй інкримінуються.

Окрім того вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень підтверджується іншими доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_23 , яка в суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_8 є її матір`ю. Особисто з ОСОБА_19 вона не знайома. Зі слів матері вона знає, що ОСОБА_22 для неї авторитет, у 80- х роках був її тренером, став для неї наставником та другом. Приблизно з 2010 року обвинувачена та ОСОБА_22 почали перебувати у цивільному шлюбі. Коли почалася війна мати була з ОСОБА_19 постійно на зв`язку, він їй казав, які канали дивитися та яку інформацію читати. Вона бачила, що мати дивиться пропагандистські російські канали та одночасно спілкується про це з ОСОБА_24 . Зазначила, що коли мати висловлювала ОСОБА_21 протилежну від його позиції думку, то вони сварилися. У жовтні 2023 року мати поїхала до ОСОБА_25 в м. Київ, однак коли повернулася, то виявилося, що вони посварилися і він її вигнав.

Показаннями свідка ОСОБА_26 , яка в суді першої інстанції пояснила, що її телефон було вилучено з причин її спілкування з ОСОБА_8 . Спілкувалися вони на різні теми. Підтвердила, що номер телефону НОМЕР_6 належить особисто їй. Можливо розмова відбулась з ОСОБА_8 стосовно трагедії на ОСОБА_27 . Розмову з ОСОБА_8 стосовно розміщення будь-яких військових формувань на території м. Черкаси та зміст розмов між ними, що інкримінуються обвинуваченій, не пам`ятає.

Також судом першої інстанції досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, які суд першої інстанції взяв до уваги.

Даними рапорту старшого оперуповноваженого 1 сектору відділу контррозвідки Управління СБ України в Черкаській області капітаном ОСОБА_28 від 07.08.2023 стосовно ОСОБА_8 , в діях якої вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України (т.1 а.с.8-9).

Даними протоколів за результатами проведення НРДТ «ОТЗ-12» від 07.08.2023 з оптичними дисками CD-R № 2/1360цт від 19.05.2023, CD-R № 2/1392 цт від 31.05.2023 про отримання фактичних даних, що можуть бути використані для початку досудового розслідування, відповідно до якого ОСОБА_8 неодноразово, у ході телефонних розмов з декількома особами висловлює цілковиту підтримку збройної агресії російської федерації відносно держави Україна (т.1 а.с.10-22; 23-29).

Даними протоколу огляду від 16.08.2023, відповідно до яких оглянуто протоколи № № 2/3739, 2/3740 від 07.08.2023 за результатами проведення НРДТ «ОТЗ-12» (т.1 а.с.34-38).

Проведення контррозвідувальних та оперативно-розшукових заходів щодо ОСОБА_8 здійснювалось на підставі ухвали слідчого судді Черкаського апеляційного суду № 1294цт від 27.04.2023.

Твердження апелянта про неналежність, як доказів протоколів за результатами проведення НРДТ «ОТЗ-12 від 07.08.2023 з оптичними дисками до них, оскільки складені до початку досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке розпочалося 08.08.2023, є надуманими, оскільки вказані матеріали є додатком до рапорту №2/3741, що стало підставою внесення відомостей до ЄРДР.

Даними рапорту старшого слідчого СВ УСБУ в Черкаській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_29 від 16.08.2023 стосовно ОСОБА_8 , в діях якої вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст. 436-2 КК України (т.1 а.с.40).

Даними рапорту старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Черкаській області підполковника юстиції ОСОБА_30 від 30.10.2023 стосовно ОСОБА_8 , в діях якої вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 114-2 КК України (т.1 а.с.48).

Даними рапорту старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Черкаській області підполковника юстиції ОСОБА_30 від 30.10.2023 стосовно ОСОБА_8 , в діях якої вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України (т.1 ст.436-2).

Даними рапорту старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Черкаській області підполковника юстиції ОСОБА_30 від 31.10.2023 стосовно ОСОБА_8 , в діях якої вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст. 436-2 КК України (т.1 а.с.60).

У своїй апеляційній скарзі захисник посилається на неналежність та недопустимість доказів, які було покладено в основу обвинувального вироку, зокрема через безпідставне внесення відомостей про кримінальне правопорушення на підставі, зокрема, рапортів працівників правоохоронну органу та відомостей, отриманих в ході проведення контррозвідувальних заходів відповідно до вимог Закону України «Про контррозвідувальну діяльність».

Апеляційний суд не погоджується з такою позицією сторони захисту.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що в ході проведення контррозвідувальних заходів відповідно до вимог Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» було отримано достовірні дані, які свідчать про вчинення ОСОБА_8 , зокрема, злочину, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК.

На підставі вказаного рапорту від 07.08.2023 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000295 від 08.08.2023. Зважаючи на таке, твердження захисника про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 здійснювалось без внесення відомостей до ЄРДР, відповідно вона не набула статусу підозрюваної та обвинуваченої за вказаними кримінальними правопорушеннями є необґрунтованими.

У подальшому в ході проведення досудового розслідування встановлено наявність складу кримінальних правопорушень не лише за ч.ч. 1, 3 ст.436-2 КК, а й ч. 2 ст. 114-2 КК, а тому до ЄРДР внесено відомості за № 0000369 від 30.10.2023, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК, а також № 0000370 від 30.10.2023 за ч. 1 ст. 436-2 КК України, № 0000371 від 31.10.2023 за ч. 2 ст. 436-2 КК, які об`єднані постановою прокурора від 31.10.2023 в одне кримінальне провадження за № 0000295.

У цьому кримінальному проваджені всі слідчі дії, в тому числі НСРД, були здійснені після внесення відповідних відомостей до ЄРДР, що є обов`язковою умовою для їх проведення (ч. 3 ст. 214, ст. 246 КПК).

Як вбачається з ухвали слідчого судді Черкаського апеляційного суду №2641т від 22.08.2023 за клопотанням слідчого УСБУ в Черкаській області було надано дозвіл на проведення негласних слідчих дій (зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентського номера, яким користується ОСОБА_8 та аудіо,- відео контроль за нею тощо (т. 2 а.с. 178-180).

Даними протоколу від 11.10.2023 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні № 0000295 від 08.08.2023, згідно з яким проводилася негласна слідча (розшукова) дія, передбачена ст.264 КПК України - зняття інформації з електронних інформаційних систем, а саме Інтернет-месенджера «Телеграм», зареєстрованого за номером мобільного телефону НОМЕР_4 , який належить та яким користується ОСОБА_8 . За результатами зняття інформації з електронних систем - Інтернет-месенджера «Телеграм», зареєстрованого за номером мобільного телефону НОМЕР_4 під псевдонімом (іменем) « ОСОБА_31 », встановлено, що у період з 10 год. 12 хв. 28.04.2023 по 13 год. 40 хв. 10.10.2023 ОСОБА_8 передавала у особистій переписці у зазначеному Інтернет-месенджері невстановленим особам, під псевдонімами (іменами) « ОСОБА_32 », « ОСОБА_33 », «ОСОБА_35» інформацію, щодо неправдивих відомостей ВСУ (т.1 а.с.119-130).

Даними протоколу від 11.10.2023 за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні № 0000295 від 08.08.2023 з оптичним диском № 2/1873т від 02.10.2022, згідно з яким за результатами проведення знято інформацію з електронних комунікаційних мереж з абонентського номеру НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_8 є можливим встановити зміст телефонних розмов ОСОБА_8 з ОСОБА_19 та іншими особами (т.1 а.с.131-148).

Даними протоколу обшуку від 07.11.2023 за результатами якого складено опис та вилучено майно: мобільний телефон ТМ «Samsung» із сім-картою з абонентським номером НОМЕР_4 , футболка із зображенням президента російської федерації володимира путіна і написом «своих не бросаем», прапор російської федерації із прив`язаною зверху георгіївською стрічкою, записник у клітинку з рукописними записами ОСОБА_8 (т.1 183-186).

Даними листа тво начальника Управління стратегічних комунікацій Генерального штабу Збройних Сил України від 11.12.2023, згідно з яким інформація щодо місця розташування, руху та переміщення зброї, озброєння, бойових припасів, військової техніки, військовослужбовців, штатної та фактичної чисельності підрозділів Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України збройних формувань, місць розташування підрозділів за можливістю їхньої ідентифікації на місцевості у період з 23.09.2023 по 26.09.2023, або в будь-який інший час у відкритому й будь-якому іншому доступі та формах на офіційних сторінках Генерального штабу Збройних Сил України в соціальних мережах «Фейсбук», «Твіттер», «Інстаграм» та на офіційному веб-сайті Збройних Сил України не розміщувалася та офіційними представниками Генерального штабу Збройних Сил України не висвітлювалася (т.2 а.с.122).

Наведені докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані докази, які, є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, які мали місце у м.Черкаси з 13.09.2023 по 07.10.2023 за участі обвинуваченої ОСОБА_8 , яка у ході спілкування у режимі телефонії виправдовувала, визнавала правомірною збройну агресію рф проти України, що виявлені через підтримку та заохочення цієї агресії, зумовленої потребою демілітаризації підтримуваною Америкою України, зокрема негайної відповіді на знищення ракетами іноземного виробництва російської військової техніки та особистого складу російської армії на території Криму, та повторно виправдовувала, визнавала правомірною збройну агресію рф проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, чим вчинила інкриміновані їй кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

У цьому випадку, вчиняючи вказані злочини ОСОБА_8 діяла з прямим умислом, з мотивів несприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора, що відповідно зафіксовано у протоколах НС(Р)Д від 11.10.2023, які належним чином досліджено судом, де містяться розмови від 23.09. 2023 об 07:50:54 з ОСОБА_10 , в яких обвинувачена висловлює фрази, що містять текстові маркери виправдування, визнання правомірною збройну агресію рф проти України, виявлені через схвалення слів співрозмовника, який виправдовує російську агресію потребою демілітаризації України, зокрема й ракетний удар по готелю в центрі Черкас з метою знищення військовослужбовців ЗСУ.

Щодо ст. 114-2 КК слід зауважити, що всі злочини проти основ національної безпеки України вчиняються з прямим умислом. Наведене зафіксовано у протоколі від 11.10.2023 за результатами проведення НС(Р)Д у кримінальному провадженні № 0000295 від 18.08.2023, з якого випливає, що ОСОБА_8 передала ОСОБА_10 23.09.2023 о 13.25 хв. в телефонній розмові інформації про розташування колон військових машин та їх рух по м. Черкаси. Крім того, в телефонній розмові з ОСОБА_10 від 26.09.2023 о 14 год.54 хв., ОСОБА_8 повторно повідомляє про розташування техніки саме по вул. Оборонній в м. Черкаси та про те, яка саме техніка знаходиться.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК, доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині встановлення фактичних обставин кримінального провадження є законним та обґрунтованим, суд чітко сформулював суть обвинувачення, визнаного ним доведеним, взяв до уваги докази, які істотно вплинули на його висновки, правильно проаналізував та надав оцінку показанням обвинуваченої ОСОБА_8 вірно кваліфікував її дії за ч.2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК, проаналізувавши всі докази в сукупності, покази обвинуваченої, свідків, письмові докази, суд надав їм відповідну оцінку та дійшов правильного висновку про наявність в діях останньої складу вказаних кримінальних правопорушень.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що у цьому кримінальному проваджені не встановлювалось місце вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, а у вироку вказане припущення щодо місця вчинення злочинів, яке не підтверджене жодним об`єктивним доказом, то на думку колегії суддів, вони є непоґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що органом досудового розслідування встановлено місце вчинення злочинів відповідно до ст. 91 КПК, що підлягало доказуванню - м. Черкаси, що зокрема відображено у протоколі НС(Р)Д від 11.10.2023. Ба більше наведене місце перебування обвинуваченою не оспорювалось.

Наведене знайшло своє відображенні у вироку, що оскаржується, а саме у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням, в тому числі місця, часу, способу вчинення, форми вини.

У відповідності до постанов прокурора від 31.10.2023 було визначено місце проведення досудового розслідування - СВ УСБУ в Черкаській області (т. 1 а.с. 67-68; 69-70).

Обвинувальний акт прокурором до Соснівського районного суду м. Черкаси був спрямований на підставі ч. 9 ст. 615 КПК за місцем розташування УСБУ в Черкаській області: м. Черкаси , вул. Гоголя, 240.

Отже аргументи сторони захисту про порушення правил підсудності є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо не набуття телефонних розмов ОСОБА_8 та ОСОБА_10 статусу інформації, з огляду на положення Закону України «Про інформацію» є надуманими.

Заразом апеляційний суд відзначає, що ОСОБА_8 не інкримінувалось, що вона розповсюджувала, поширювала матеріали, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України.

Обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК, - кількість присутність осіб, їх родинні зв`язки, близькість цих осіб, не впливають на наявність в діях особи складу цього кримінального правопорушення, тому посилання на ці обставини захисника, як на окрему підставу для скасування вироку суду є безпідставними.

Попри аргументи сторони захисту, мотив вчинення злочинних дій обвинуваченою у цьому кримінальному проваджені не має істотного значення для кваліфікації її дій.

Окрім того, за встановленою практикою Верховного Суду при кваліфікації дій особи мотив має кримінально-правове значення тільки у випадках, коли він безпосередньо вказаний в диспозиції кримінально-правової норми (постанова Верховного Суду у справі № 751/7320/20, провадження № 51-555 км 22).

Щодо встановлених обставин за ч. 2 ст. 114-2 КК, то судом першої інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_8 усно у розмові з іншою особою поширила інформацію про переміщення, рух Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, що утворює склад цього кримінального правопорушення.

Також апеляційний суд бере до уваги, що відповідно до положень ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, однак здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам.

Згідно з нормами ст.64 Конституції України, в умовах воєнного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Тому, враховуючи інтереси національної безпеки, територіальної цілісності та громадського порядку в умовах введеного воєнного стану, апеляційний суд зауважує, що проведенні відносно ОСОБА_8 . НСРД були проведенні з урахуванням вимог закону.

Разом з тим у цьому кримінальному проваджені не були обмежені такі конституційні права: права на свободу та особисту недоторканість, права на судовий захист, презумпції невинуватості, права на захист.

Апеляційний суд не вбачає порушення стороною обвинувачення положень ч. 2 ст. 290 КПК щодо зобов`язання надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в їхньому розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Щодо малозначності діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КК не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Тобто, специфіка встановлення малозначності діяння полягає в обов`язковій наявності трьох умов:

1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого КК, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, які у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК характеризують певний склад кримінального правопорушення. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу кримінального правопорушення, не може визнаватись малозначним. Якщо істотність матеріальної (майнової чи фізичної) шкоди визначена безпосередньо в кримінальному законі шляхом закріплення конкретного розміру шкоди, яка має бути завдана при вчиненні відповідного злочину, то недосягнення цього рівня шкоди свідчить про відсутність у діях особи кримінальної протиправності, що унеможливлює звернення до частини другої статті 11 КК;

2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного кримінального правопорушення. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;

3) таке діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди. Якщо існує невідповідність між фактично вчиненим малозначним діянням і умислом, спрямованим на заподіяння істотної шкоди, має наставати кримінальна відповідальність за замах на те кримінальне правопорушення, яке особа бажала вчинити.

Поняття істотної шкоди у контексті ч. 2 ст. 11 КК носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи. Про оціночний характер шкоди можна говорити лише в тому випадку, коли законодавець у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК України використовує загальні оціночні поняття: тяжкі наслідки, інші тяжкі наслідки (відносно визначені правові норми).

Якщо істотність шкоди знаходить своє чітке відображення у визначенні об`єктивних ознак того чи іншого складу кримінального правопорушення, тобто характер шкоди є фіксованим і не може оцінюватись на розсуд правозастосувача (абсолютно визначені правові норми), то застосування кримінально-правової норми про малозначність виключається.

Доводи апеляційної сторони захисту про відсутність у обвинуваченої умислу на заподіяння шкоди Збройним Силам України, а тому й відсутність складу кримінального правопорушення в її діях або малозначними, є хибними.

Всупереч позиції сторони захисту, апеляційний суд враховує, що склад злочинів, передбачених ст.114-2, ст. 436-2 КК України, є формальним, тобто вважається закінченим з моменту вчинення дій зазначених у диспозиції вказаної статті, незалежно від мети та цілей таких дій.

Заразом щодо цього слід врахувати, що обвинувачена вчинила злочини, що належить до злочинів проти основ національної безпеки України та проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, які є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, оскільки забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни та її конституційний лад. Без належної кримінально-правової охорони цих соціальних цінностей неможливе нормальне функціонування держави та відповідних її інститутів, зокрема, в період повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України.

Тому факт несанкціонованого поширення обвинуваченою інформації про рух, переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а ще виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану не може визнаватися малозначним.

Апеляційні доводи про не дослідження судом першої інстанції долучених прокурором до матеріалів кримінального провадження документів у спосіб, визначений ч. 1 ст.358 КПК, а стороні захисту не було забезпечено можливість ознайомитись з долученими прокурором доказами є необґрунтованими з таких підстав.

Частиною 1 ст. 23 КПК передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Статтею 358 КПК визначено порядок дослідження документів під час судового розгляду. Зокрема у частині 1 цієї статті зазначено, що протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.

Таким чином, КПК не містить вимоги щодо необхідності оголошення документів саме головуючим суддею.

Як убачається з аудіозапису судового засідання, прокурором було оголошено докази сторони обвинувачення відповідно до переліку, які були долучені до провадження.

За таких обставин колегія суддів не вбачає порушень судом принципу безпосередності дослідження доказів. Крім цього, зазначені документи були попередньо відкриті стороні захисту, тобто їх зміст був стороні захисту відомий.

Разом з тим, доводи захисника про те, що висновок спеціаліста ОСОБА_17 від 03.11.2023 та його показання в суді першої інстанції не є допустимим доказом винуватості ОСОБА_8 , оскільки вони отримані не у порядку, визначеному КПК, колегія суддів вважає слушними за таких підстав.

Норма ст.84 КПК закріплює поняття доказів, належність та допустимість при визнанні відомостей доказами. Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.2 ст.84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тобто, в розумінні вимог ст.84 КПК висновок спеціаліста від 03.11.2023, який складений доктором філологічних наук ОСОБА_17 і його показання з приводу цього висновку, не може бути доказом, покладеним в основу обвинувального вироку. Місцевий суд не мав права посилатися на ці докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду, як на доказ винуватості ОСОБА_8 - висновок спеціаліста від 18.01.2023, складений доктором філологічних наук, професором кафедри українського мовознавства і прикладної лінгвістики ЧНУ імені Богдана Хмельницького ОСОБА_17 та його показання в суді першої інстанції.

Водночас апеляційним розглядом встановлено, що у даному кримінальному провадженні семантико-текстуальна лінгвістична експертиза не проводилась. Крім того під час досудового розслідування, а також в судах першої та апеляційної інстанції з цього приводу сторони кримінального провадження не заявляли клопотань, що з урахуванням вимог ч.3 ст.404 КПК унеможливлює проведення такої експертизи в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням змісту та інформації, яка зафіксована у телефонних розмовах за участі обвинуваченої ОСОБА_8 , спеціальні знання в галузі лінгвістики не потрібні, а відтак призначення лінгвістичної експертизи у даному кримінальному провадженні не є обов`язковим в розумінні вимог статей 91-94 КПК, тому суд самостійно може надати оцінку наявним доказам без проведення лінгвістичної експертизи.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинувачена у телефонних розмовах визнала правомірною збройну агресію рф проти України, що виявлені через підтримку та заохочення цієї агресії, зумовленої потребою демілітаризації підтримуваною Америкою України, зокрема негайної відповіді на знищення ракетами іноземного виробництва російської військової техніки та особистого складу російської армії на території Криму, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно послався як на доказ винуватості ОСОБА_18 на показання свідка ОСОБА_12 , хоча остання в своїх показаннях не підтвердила обставин інкримінованих обвинуваченій злочинів, є неспроможними, оскільки будучи допитана в судовому засіданні свідок підтвердила факт спілкування з ОСОБА_8 . Зміст цих розмов зафіксований у відповідних протоколах НСРД.

З урахуванням обставин кримінального провадження судом першої інстанції епізоди за ст. 436-2 КК від 13 вересня 2023 року о 19.31 годині щодо розмов з ОСОБА_10 і у подальшому стосовно розмов з ОСОБА_12 від 14 вересня 2023 року згідно зі ст. 32 КК України правильно кваліфіковані за ч. 3 цією статті закону України про кримінальну відповідальність за кваліфікуючою ознакою - повторність кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд виходить з того, що обвинувачена вчинила окремі злочини, кожен з яких мав свій умисел, адже вона виправдовувала, визнавала правомірною збройну агресії Російської Федерації проти України, глорифікувала її учасників у різноманітних розмовах, з різними особами, цебто умисел ОСОБА_8 виникав перед кожним окремим діянням, а не охоплювався єдиним умислом.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанови Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі № 195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі № 754/17019/17, від 16.09.2020 у справі № 760/23459/17).

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону та стандарт доведення поза розумним сумнівом у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 було дотримано.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи сторони захисту щодо пом`якшення покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Відповідно до положень ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , місцевий суд формально врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжкого злочину і тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є особою похилого віку, її стан здоров`я, що підтверджується виписками з амбулаторної картки, те що обвинувачена на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває, добровільно надала грошову допомогу Збройним силам України в розмірі 100000 грн., а також передала на потреби ЗСУ автомобіль та квадрокоптер, раніше несудима, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують її покарання, і вважав за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених відповідними статтями закону України про кримінальну відповідальність з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченої.

Апеляційний суд не погоджується з позицією суду щодо відсутності обставин, що пом`якшують покарання, хоча й вказав на ці обставини у вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що фактично обвинувачена визнала свою вину та висловила жаль з приводу змісту розмов зі своїми знайомими, пояснивши, що не бажала нашкодити інтересам України, зокрема ЗСУ.

Через свою дочку ОСОБА_23 займається благодійністю, надає допомогу ЗСУ, перерахувавши 100000 грн на підтримку ЗСУ, передавши автомобіль благодійній організації, а також квадрокоптер вартістю 82000 грн.

Отже добровільне перерахування коштів на ЗСУ, надання матеріальних цінностей ЗСУ рідними особами, за згодою обвинуваченої, апеляційним судом визнається обставиною, що пом`якшує покарання.

Також обставинами, що пом`якшують покарання, апеляційний суд відносить похилий вік обвинуваченої, якій на час апеляційного перегляду виконалось 64 роки, стан здоров`я - у 2020 році визнавалась інвалідом ІІ групи, має морфо-функціональні порушення (т. 2 а.с. 165).

Стаття 69 КК визначає можливість, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Наведені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, зваживши на відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має родину, цебто міцні соціальні зв`язки, дають можливість призначення обвинуваченій покарання за ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 436-2 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК, а також для пом`якшення покарання за ч. 1 ст. 436-2 КК.

У той же час за відсутності інших обставин, що впливають на призначення покарання, враховуючи тяжкість злочинів та інші обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, внаслідок чого не може прийняти рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК.

На думку колегії суддів таке покарання буде відповідає принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності та є достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченою нових кримінальних правопорушень.

Щодо застосування судом першої інстанції норм ч. 2 ст. 59 КК України та призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Частинами 1, 2 ст. 59 КК України передбачено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК.

Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 4, 5 ст. 12 КК України, якщо його вчинено із корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. Санкція ч. 3 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. У цій нормі конфіскація майна передбачена як альтернативне додаткове покарання.

Вирішуючи питання щодо доцільності призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.

Судом першої інстанцій достовірно встановлено, що ОСОБА_8 виправдовувала, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників за відсутності корисного мотиву, а тому призначення судом додаткової міри покарання у виді конфіскації майна за ч. 3 ст. 436-2 КК, цебто не за злочин проти основ національної безпеки України та громадської безпеки є неправильним.

З урахуванням наведеного вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання щодо його пом`якшення.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 404, 405, 407, 409,414, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_8 покарання та призначити їй за ч. 2 ст. 114-2 КК зі з застосуванням ст. 69 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Пом`якшити ОСОБА_8 покарання та призначити їй за ч. 1 ст. 436-2 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Пом`якшити ОСОБА_8 покарання та призначити їй за ч. 3 ст. 436-2 КК зі з застосуванням ст. 69 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців без конфіскації майна.

Виключити з мотивувальної частини вироку покликання суду, як на доказ винуватості ОСОБА_8 : висновок спеціаліста Черкаського національного університету ім.Богдана Хмельницького від 03 листопада 2023 року та пояснення спеціаліста ОСОБА_17 .

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Повний текст ухвали оголосити 27 червня 2025 року о 14.00 годині.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення копії ухвали апеляційного суду.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3