Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/46/2025 Справа № 553/3743/22
УХВАЛА

17 червня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до ЄРДР за № 0000141 від 01.07.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться вказане кримінальне провадження.

29.01.2024 року захисником ОСОБА_5 було надано до суду клопотання про закриття кримінального провадження, в якому він просив кримінальне провадження, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000141 від 01.07.2020 року та розглядається судом в справі № 553/3743/22 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення приватного обвинувачення передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, закрити на підставі пункту 4 ст. 26 КПК України з огляду на відсутності в даній справі приватного обвинувачення заяви потерпілого і проведенні провадження в справі про дане кримінальне правопорушення приватного обвинувачення шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. В обґрунтування вказаного клопотання зазначив, що відповідно до витягу з ЄРДР за № 0000141 від 01.07.2020 року, а саме в графі ПІБ потерпілого, заявника (найменування юридичної особи та код ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) зазначено: «самостійне виявлення прокурором кримінального правопорушення». Здійснюється кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема: підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (ч. 4 ст. 26, ст. 478 КПК); безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення згідно з ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення. В даному випадку потерпіла сторона не може відмовитися від обвинувачення, оскільки вона ніколи не зверталася із заявою про вчинення кримінального правопорушення, тобто кримінальне провадження розпочато прокурором всупереч волі сторони, яку прокурор вважає потерпілою, а всі слідчі дії в даній справі здійснені шляхом реалізації органами досудового розслідування своїх повноважень, не передбачених КПК, тобто всі без виключення слідчі дії і отримані в результаті їх докази є недопустимими в силу прямої вказівки КПК.

Крім того вказав, що КП «Харківспецбуд» і КП «АССА м. Харкова» є підприємствами, кінцевим бенефіцеаром котрих є Харківська міськрада, і фактично кошти міськради із одного належного їй підприємства перейшли до іншого належного їй же підприємства, і зважаючи на те, що ні обвинувальний акт, ні матеріали справи не містять, грошові кошти залишилися у власності Харківської міськради, а тому підстав вважати, що заволодіння коштами керівником КП «Харківспецбуд» без доказів вилучення коштів із рахунку підприємства не має.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні проти клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження заперечував, та пояснив, що матеріали кримінального провадження виділені з іншого кримінального провадження, та відповідно до ст. 214 КПК України, коли було виявлено обставини інших кримінальних правопорушень, відповідні відомості були внесені до ЄРДР. Також зазначив, що потерпілий звертався з заявою про залучення його представника до участі у кримінальному провадженні у якості представника потерпілого, про що було винесено постанову.

У підготовчому судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_4 проти клопотання захисника про закриття кримінального провадження заперечував та пояснив, що підтримує думку прокурора. Крім того вказав, що відсутні підстави для закриття кримінального провадження, представником потерпілого не заявлялось про відмову від кримінального переслідування обвинуваченого, та в свою чергу потерпілий звертався з заявою щодо участі в якості представника потерпілого.

Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання про закриття кримінального провадження та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні підтримав думку захисника ОСОБА_5 , та просив клопотання про закриття кримінального провадження задовольнити.

Суд, вислухавши думку прокурора, представника потерпілого, захисника, обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, зазначає наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Статтею 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 58 КПК України представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, зокрема щодо кримінального правопорушення, передбаченого з-поміж інших ст. 365-2 (зловживання повноваженнями особами, які надають публічні послуги) КК України.

Згідно з абз. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України якщо обставини, передбачені п. 5, 6, 7, 8, 9, 9-1, 10 ч. 1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому п. 2, 3 ч. 2 цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Суд зазначає, що критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.

Злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу.

У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.

Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

Згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Таким чином, виходячи зі змісту п. 1 ч.1 ст. 477 КПК України, це кримінальне провадження відноситься до кримінального провадження, що здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі № 288/1158/16-к вбачається, що кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.

Згода потерпілого в судовому засіданні з викладеною в обвинувальному акті кваліфікацією кримінального правопорушення як злочину публічного обвинувачення не може прирівнюватися до відмови від обвинувачення і зумовлювати закриття кримінального провадження відповідно до пункту сьомого частини першої статті 284 КПК. Навпаки, зазначене волевиявлення, виражене в належний процесуальний спосіб (у формі письмової або усної заяви, зафіксованої у відповідному документі та/або журналі судового засідання і на технічному записі процесу), варто розцінювати як спрямоване на застосування до обвинуваченого кримінально-правових заходів примусу.

За наявності цих умов або принаймні однієї з них, якщо потерпілий у подальшому не відмовився від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, суд наділений повноваженнями ухвалити обвинувальний вирок із перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від думки потерпілого щодо такої його юридичної оцінки.

Закриття судом справи за таких умов не виправдає легітимних очікувань особи, котра зазнала шкоди, щодо застосування до обвинуваченого заходів кримінальної репресії і не узгоджуватиметься з визначеними у статті 2 КПК завданнями захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини. Відмова держави від кримінального переслідування обвинуваченого лише з огляду на нездійснення потерпілим правильної юридичної оцінки його дій суперечитиме засадам як верховенства права і законності, так і диспозитивності, призведе до безкарності винного, а особу, котрій завдано шкоди, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для її повторної віктимізації.

Лише в разі якщо потерпілий із заявою про кримінальне правопорушення не звертався і, будучи забезпеченим необхідними умовами для реалізації своїх процесуальних прав, не ставив у будь-який спосіб ні перед органами досудового розслідування (прокурором), ні перед судом питання про застосування щодо винного заходів кримінальної репресії або ж беззастережно відмовився від застосування таких заходів, суд, перекваліфікувавши діяння на злочин приватного обвинувачення, керуючись частиною сьомою статті 284 КПК, зобов`язаний постановити ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі пункту сьомого частини першої цієї статті (крім винятків, передбачених цим пунктом).

Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що представником потерпілого висловлено думку щодо притягнення винного до кримінальної відповідальності, раніше ним подавалася відповідна заява про вступ у справу, як потерпілого, тому суд приходить до висновку. що клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження на підставі пункту 4 ст. 26 КПК України задоволенню не підлягає.

Керуючись п. 5 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя- ОСОБА_1