ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року про накладення арешту на майно (ЄРДР №0002085),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на атракціон «Ланцюгова карусель», який розташований у Центральному парку культури і відпочину імені Лесі Українки міста Луцька, позбавивши фізичну особу-підприємця ОСОБА_9 права на користування, відчуження та розпорядження, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0002085, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.137 КК України.

У поданій апеляційній скарзі представник власника майна адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою. Посилається на те, що причиною ударів стала не технічна несправність атракціону, а натиснення аварійної кнопки зупинки після того, як атракціон почав працювати. Вказує на те, що закон не вимагає арешту майна для проведення експертизи, достатньо постанови про призначення експертизи і фактичного доступу до майна. Зазначає, що господарська діяльність ФОП ОСОБА_9 містить сезонний характер, а такі дії фактично заблокують його підприємницьку діяльність. Просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_7 , яка підтримувала подану апеляційну скаргу і просила скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в накладенні арешту на вказане майно, прокурора, яка апеляційну скаргу заперечувала та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, пояснення слідчого, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчим суддею дотримані.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002085 від 27.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.137 КК України.

Вбачається і те, що 26.07.2025 близько 19 години, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на атракціоні «Ланцюгова карусель», що у Центральному парку культури і відпочинку імені Лесі Українки міста Луцька, внаслідок неналежного виконання професійних обов`язків адміністрації вищевказаного атракціону, отримала тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких встановлюється..

Вищевказаний атракціон постановою слідчого від 20 серпня 2025 року визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Доводячи підставність поданого клопотання, слідчий вказував про те, що атракціон «Ланцюгова карусель», який розташований у Центральному парку культури і відпочинку імені Лесі Українки міста Луцька відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, є достатні підстави вважати, що він зберіг на собі сліди злочину, також, причина події повинна бути встановлена шляхом проведення судової інженерно-технічної експертизи, слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 просив накласти арешт на це майно.

Проаналізувавши вищенаведені докази та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що атракціон «Ланцюгова карусель», який розташований у Центральному парку культури і відпочинку імені Лесі Українки міста Луцька, на який накладено арешт, дійсно можуть бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.137 КК України, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 та п.3 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту.

Таким чином, вищевказані посилання представника власника майна на доводи, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, на увагу суду не заслуговують, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків слідчого судді.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування та постановлення нової про відмову в задоволенні клопотання слідчого, як того просить апелянт, - немає.

З урахуванням вищенаведених мотивів, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року про накладення арешту на майно без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді