Справа № 591/7331/25
Провадження № 1-кс/591/2468/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу представника ВЧ НОМЕР_1 на бездіяльність 4-го СВ (з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В :

До Зарічного районного суду м. Суми зі скаргою звернувся представник ВЧ на бездіяльність 4-го СВ (з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР), яку в письмовій заяві підтримав та мотивував тим, що 04 квітня 2025 року представник ВЧ звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинене на його думку кримінальне правопорушення, зумовлене відсутністю в умовах воєнного стану на службі військовослужбовця ОСОБА_3 . Проте, відповідних відомостей до ЄРДР внесено не було, тому просив зобов`язати вчинити ці дії.

Представник органу, дії якого оскаржуються, в судове засідання не з`явився, заперечень по суті вимог не подав, з клопотаннями не звертався.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та не спростовано сторонами, що 04 квітня 2025 року представник ВЧ звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення на його думку наведеного кримінального правопорушення.

Відомості до ЄРДР по заяві внесені не були, чого не було спростовано суду та підтверджено копіями звернення до ДБР та матеріалів щодо його вирішення, з яких вбачається фактична відмова у вчиненні процесуальної дії.

Ст. 214 КПК України та пп. 1 п. 2 розділу І, пп. 2 п. 1 розділу ІІ Положення «Про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30 червня 2020 року, передбачено обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про його вчинення.

Зі змісту цих норм випливає, що відомості, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, повинні наводитись заявником саме в заяві, з якою він звернувся до правоохоронних органів і відсутність наведених даних в такому зверненні в контексті вказаних норм закону може вказувати на відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Відтак, суд, вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для внесення даних до ЄРДР (а отже про наявність або відсутність підстав для задоволення скарги), повинен робити такі висновки саме з дослідження заяви особи про вчинений на її думку злочин.

З дослідженого судом звернення ВЧ вбачається те, що, хоча його заявник і вважає заявою про злочин, проте в ньому відсутнє наведення достатніх ознак вчинення кримінального правопорушення, вказаного вище. Зокрема, в ньому взагалі не наведено дій чи бездіяльності осіб, що могли б свідчити про вчинення ними злочинів, а наводяться власна оцінка дій особи, яка не містить викладу обставин в контексті об`єктивної сторони диспозиції ст. 407 КК України та термінів відсутності на службі згідно диспозиції норми, що, до речі, зазначено і в самій заяві ВЧ.

Іншими словами, заявником не наводяться в заяві обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, а зазначаються дії, які він вважає неправомірними, без наведення достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вони (дії чи бездіяльність) є злочинними.

Ч. 2 ст. 307 КПК України передбачений перелік рішень за наслідками розгляду скарг осіб, на бездіяльність правоохоронних органів, в тому числі і на бездіяльність, пов`язану з невнесенням відомостей до ЄРДР. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, результатом розгляду скарги на бездіяльність відповідної службової особи, може бути рішення про відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, а також за відсутності наведених в заяві скаржника достатніх даних, що могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, на думку суду прокуратурою області обґрунтовано по зазначеному зверненню ВЧ не були внесені відомості до ЄРДР.

Інші обставини, наведені в скарзі заявника не доводять його вимог щодо необхідності внесення даних до ЄРДР, як і не спростовують зазначених висновків суду, з огляду на зміст дослідженого в судовому засіданні звернення та наданих матеріалів.

Таким чином, з поданої скарги та матеріалів не вбачається, а в судовому засіданні так і не було встановлено наявності достатніх підстав для внесення відомостей до ЄРДР, а тому скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Згадана позиція суду цілком узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 та в постанові від 30 вересня 2021 року в справі справа № 556/450/18.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 303-307 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні скарги ВЧ НОМЕР_1 на бездіяльність 4-го СВ (з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по заяві від 04 квітня 2025 року, стосовно вчиненого на думку заявника кримінального правопорушення, пов`язаного з відсутністю в умовах воєнного стану на службі військовослужбовця ОСОБА_3 .

Положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020.

Слідчий суддя ОСОБА_1