печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000377 від 07.05.2025, -

В С Т А Н О В И В :

02.06.2025 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , за погодженням у кримінальному провадженні № 0000377 від 07.05.2025 на тимчасово вилучене майно (із позбавленням права відчуження, користування та розпорядження), вилучене 27.05.2025 в ході особистого обшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час затримання останнього в порядку ст. 208 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме на:

- мобільний телефон марки Xiaomi, модель 2306EPN60G;

- паперовий конверт білого кольору.

Мотивуючи подане клопотання, слідчий вказує, що ОСОБА_4 перебуваючи на посаді прокурора відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, вчинив кримінальне правопорушення у сфері службової діяльності за наступних обставин.

Згідно з прийнятою присягою працівника прокуратури ОСОБА_4 зобов`язувався: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків, сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Згідно з положеннями ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокуратура України є органом державної влади України, а прокурори забезпечують виконання її функцій.

Таким чином, ОСОБА_4 є представником влади та, згідно із ч. 3 ст. 18 КК України, службовою особою.

Незважаючи на обізнаність з вимогами нормативно-правових актів, ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою, яка займає відповідальне становище та зобов`язаний, відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, діяти лише на підставі,

у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, діючи всупереч зазначеним нормативно-правовим актам, в т.ч. присязі працівника прокуратури та обмеженням щодо використання свого службового становища, встановленим ст. ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції», умисно, з корисливих мотивів вирішив використати надане службове становище всупереч інтересам служби за наступних обставин.

Так, 04.05.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у приміщенні закладу громадського харчування «Sunset Terrace» за адресою: м. Київ, вул. Протасів Яр, 23-А, у прокурора відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, винник злочинний умисел на вимагання від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 неправомірної вигоди для себе, за вплив на прийняття рішення невстановленою особою, уповноваженою на виконання функцій держави щодо укладання та подальшого затвердження угоди про визнання винуватості та отримання покарання не пов`язаного з позбавленням волі обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України ОСОБА_7 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 , перебуваючи разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у приміщенні закладу громадського харчування «Sunset Terrace», за адресою: м. Київ, вул. Протасів Яр, 23-А, о 13 год. 49 хв. 04.05.2025 зателефонував ОСОБА_7 від якого отримав інформацію про бажання останнього укласти угоду з прокурором про визнання винуватості у вчиненні злочину та отримання покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, ОСОБА_4 з метою вимагання неправомірної вигоди, у вищезазначений час та місці, розпочав умисно створювати умови, за яких ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будуть вимушені надати йому неправомірну вигоду, щоб запобігти негативним наслідкам щодо прав та законних інтересів ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що категорія корупційних злочинів, зокрема у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 на високому рівні документуються працівниками правоохоронних органів, є резонансними, перебувають на особистому контролі керівництва, а тому останньому отримати умовний термін покарання майже не реально. При цьому ОСОБА_4 запевнив вказаних осіб у тому, що вказане питання вирішить шляхом впливу на невстановлену органом досудового розслідування особу, уповноваженою на виконання функцій держави виключно у випадку надання особисто йому неправомірної вигоди у розмірі 10 000 доларів США.

Створивши відповідні умови, за яких ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вимушені погоджуватися на його вимоги щодо надання неправомірної вигоди, задля запобіганню негативним наслідкам щодо прав та законних інтересів ОСОБА_7 , у період часу з 16 до 17 год. 20.05.2025 ОСОБА_4 перебуваючи по вулиці Клінічній у м. Києві, більш точне місце не встановлено, під час зустрічі із ОСОБА_5 повідомив останньому, що для укладання угоди про визнання винуватості ОСОБА_7 необхідно скласти відповідну заяву про намір її укладання та скерувати на розгляд прокурору, яким підтримується публічне обвинувачення у Бориспільському міськрайонному суді Київської області.

У той же час, ОСОБА_4 запевнив ОСОБА_5 , що здійснить вплив на невстановлену особу, уповноважену на виконання функцій держави щодо прийняття рішення про укладання та подальшого затвердження угоди про визнання винуватості та отримання покарання не пов`язаного з позбавленням волі обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України ОСОБА_7 виключно у випадку надання особисто йому неправомірну вигоду у розмірі 10 000 доларів США.

Крім того, 24.05.2025 приблизно о 13 год. 30 хв. ОСОБА_4 перебуваючи у приміщенні закладу громадського харчування «Sunset Terrace», за адресою: м. Київ, вул. Протасів Яр, 23-А, під час зустрічі із ОСОБА_5 підтвердив свої наміри щодо одержання неправомірної вигоди у розмірі 10 000 доларів США за раніше визначені ним дії щодо впливу на невстановлену особу, уповноважену на виконання функцій держави.

Після цього, 27.05.2025 приблизно о 17 год 45 хв, ОСОБА_4 діючи за заздалегідь розробленим планом, керуючись злочинним умислом, перебуваючи біля будівлі закладу громадського харчування «Sunset Terrace», за адресою: м. Київ, вул. Протасів Яр, 23-А, одержав від ОСОБА_5 неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави у вигляді грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ становить 451 707 гривень).

Після вчинення злочину 27.05.2025 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

В ході проведення особистого обшуку під час здійснення затримання ОСОБА_4 , яке відбулося на території відкритої місцевості поряд із закладом громадського харчування «Sunset Terrace» за адресою: м. Київ, вул. Протасів Яр, 23-А, у затриманого було виявлено та вилучено наступне майно:

- мобільний телефон марки Xiaomi, модель 2306EPN60G (задня панель якого у пошкодженому стані) - поміщено та упаковано до спеціального полімерного пакету Державне бюро розслідувань №В1014346;

- паперовий конверт білого кольору - поміщено та упаковано

до спеціального полімерного пакету Державне бюро розслідувань №В2006999.

Постановою про визнання речових доказів від 27.05.2025 вище зазначені вилучене майно (речі та документи) визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий вказує, що враховуючи викладене, є обґрунтована необхідність застосування на цій стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.

Прокурор подав до суду заяву про проведення розгляду клопотання без фіксації технічними засобами, вимоги клопотання підтримав.

Підозрюваний/вололіець майна подав до суду заяву про проведення судового засідання без фіксації технічними засобами та зазначив, що заперечує щодо задоволення вимог клопотання.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, окрім іншого, що неприбуття учасників розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання їх явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність нез`явившихся осіб.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань у складі слідчої групи здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000377 від 07.05.2025 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

ОСОБА_4 перебуваючи на посаді прокурора відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, вчинив кримінальне правопорушення у сфері службової діяльності.

Після вчинення злочину 27.05.2025 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

В ході проведення особистого обшуку під час здійснення затримання ОСОБА_4 , яке відбулося на території відкритої місцевості поряд із закладом громадського харчування «Sunset Terrace» за адресою: м. Київ, вул. Протасів Яр, 23-А, у затриманого було виявлено та вилучено наступне майно:

- мобільний телефон марки Xiaomi, модель 2306EPN60G (задня панель якого у пошкодженому стані) - поміщено та упаковано до спеціального полімерного пакету Державне бюро розслідувань №В1014346;

- паперовий конверт білого кольору - поміщено та упаковано до спеціального полімерного пакету Державне бюро розслідувань №В2006999.

Постановою про визнання речових доказів від 27.05.2025 вище зазначені вилучене майно (речі та документи) визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Абзацом 1 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Судовим розглядом встановлено, що затримання, під час якого було вилучено майно та на арешті якого на даний час наполягає сторона обвинувачення, був проведений 27.05.2025, 28.05.2025, що підверджується поштовою накладною, та вказує на дотримання строків на звернення до суду з даним клопотанням.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на зазначені вимоги закону, слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000377 від 07.05.2025 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майно.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на вилучене майно, з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000377 від 07.05.2025 на тимчасово вилучене майно (із позбавленням права відчуження, користування та розпорядження), вилучене 27.05.2025 в ході особистого обшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час затримання останнього в порядку ст. 208 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме на:

- мобільний телефон марки Xiaomi, модель 2306EPN60G;

- паперовий конверт білого кольору.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_8