КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30.06.2025,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.06.2025 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 28.10.2025 включно, а також вирішено інші питання.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі групи осіб за попередньою змовою, а обізнаність обвинуваченого про місце проживання та інші анкетні дані потерпілого і свідків є наявним ризиком, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду, та може незаконно впливати на потерпілого чи свідків. Зазначає, що під час розгляду справи було допитано потерпілого ОСОБА_7 , під час допиту якого обвинувачений ОСОБА_6 вів себе агресивно, погрожував останньому фізичною розправою. Також суд врахував тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушенні, дані про особу обвинуваченого, а саме, що він не одружений, є раніше судимим за вчинення особливо тяжких злочинів, відбував покарання у виді позбавлення волі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_5 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його постійного проживання, заборонивши залишати визначене місце проживання цілодобово, крім необхідності виходу до укриття або отримання медичної допомоги.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ризики значно зменшились, враховуючи завершення стадії досудового розслідування та судового розгляду, а нових ризиків не з`явилось. Зазначає, що підзахисний став на шлях виправлення, добровільно вступив до лав Збройних сил України. При цьому ОСОБА_6 не є винним та жодних злочинів не вчиняв. Стверджує, що ризик того, що ОСОБА_6 може впливати на потерпілого та свідків, оскільки йому відомо їх місце проживання, не відповідає дійсності, оскільки жодним чином він не збирається впливати на свідків чи потерпілого. Крім того ніяких доказів можливого наміру впливу на свідків стороною обвинувачення до клопотання не додано. Також вказує на відсутність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення з огляду на те, що обвинуваченому можна повністю забезпечити застосування домашнього арешту, оскільки ОСОБА_8 в розшук не оголошувався, від працівників поліції не переховувався, був військовослужбовцем.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо застосування та продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_6 , тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, та його процесуальну поведінку.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30.06.2025, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 28.10.2025 включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3