Кримінальне провадження №629/3803/25
Номер провадження 1-кп/629/256/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова, судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Центральне, Снігірівського району Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, 8 класів, непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.05.2018 року Лозівським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна. Звільнений 29.09.2023 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 21.01.2025 о 14 годині 47 хвилин перебував у кафе «EL BAR», який розташований за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Богданівська, буд. 35/2, де також знаходився потерпілий ОСОБА_6 , в стані алкогольного сп`яніння, який при розрахунку за товари, передав продавцю свою банківську картку АТ «Райффайзен Банк» з розрахунковим рахунком IBAN НОМЕР_1 з № НОМЕР_2 та назвав PIN-код до вищезазначеної картки «2191». Вказаний PIN- код почув ОСОБА_5 . Далі ОСОБА_5 вийшов на вулицю де слідом за ним вийшов потерпілий ОСОБА_6 з яким вони попрямували за адресою: АДРЕСА_3 , до під`їзду №2, та ОСОБА_6 сідаючи на лавку впав, в результаті чого з його сумки випав паспорт громадянина України та банківська картка АТ «Райффайзен Банк» з розрахунковим рахунком IBAN НОМЕР_1 з № НОМЕР_2 , після чого у ОСОБА_5 виник умисел на викрадення грошових коштів з вищевказаною банківської картки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою використання вказаної банківської картки для таємного викрадення грошових коштів з банківського рахунку, шляхом вільного доступу, упевнившись, що потерпілий не слідкує за його діями, таємно викрав банківську картку АТ «Райффайзен Банк» з розрахунковим рахунком IBAN НОМЕР_1 з № НОМЕР_2 , яку поклав до своєї кишені, та яка відповідно до Постанови Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» являється офіційним документом.

Крім того, 21.01.2025 у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_6 які перебували на його банківській картці АТ «Райффайзен Банк», з розрахунковим рахунком IBAN НОМЕР_1 з № НОМЕР_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 21.01.2025, в період часу з 14:52 по 15:22, утримуючи у себе раніше викрадену вказану банківську карту ОСОБА_6 , достовірно знаючи PIN-код до вищезазначеної картки, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про те, що згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено воєнний стан на всій території України, та продовжено його дію, здійснив зняття грошових коштів в сумі 12000 грн., в банкоматі АТ «Райффайзен Банк», який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Соборна, буд. 18.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 завдав майнову шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 12000 гривень.

ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення правопорушення, викладеного в обвинувальному акті, не заперечував визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються, пояснив, що 21.01.2025 сидів в кафе ««EL BAR», де був потерпілий. Коли потерпілий розраховувався, то голосно назвав свій пін-код і він ( ОСОБА_5 ) його почув. Потерпілий взяв коньяк, вийшов з кафе, він пішов з ним. Через деякий час потерпілий сів на лавочку і в нього з кишені випали документи, він ( ОСОБА_5 ) зібрав всі документи віддав потерпілому, а потім побачив банківську карточку, яка лежала трохи далі. Він одразу згадав пін-код і тоді в нього виник умисел зняти гроші. Він взяв банківську карту «Райффайзен Банк», поклав в кишеню. Потім пішов до банкомату, де зняв кошти в розмірі 12000 грн. Коли приїхали працівники поліції, він одразу зізнався у скоєному і віддав 8000 грн., так як 4000 грн. вже потратив. Після отримання зарплати, працює неофіційно зварювальником, віддав потерпілому 4000 грн. Просив не позбавляти його волі, так як він ВІЛ інфікований і його стан постійно погіршується.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, а також те, що ним не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежив дослідження доказів по кримінальному провадженню, обмежившись допитом обвинуваченого, та вивченням його особистості, та визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оскаржуються.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає вина ОСОБА_5 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях доведена.

Таким чином дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.357 КК України тобто викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, та за ч.4 ст.185 КК України тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він є громадянином України, з неповною середньою освітою, 8 класів, не офіційно працює зварювальником, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Раніше перебував з приводу синдрома залежності від опіоідів, вперше взятий на облік у 1993 році. Синдром залежності від алкоголю в анамнезі. Знятий з обліку в 2018 році із засудженням. Раніше судимий.

При призначенні та визначенні виду покарання для обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує те, що він вчинив кримінальний проступок та тяжкий злочин, згідно ч. 2, 5 ст.12 КК України.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд вважає його щире каяття в скоєному, добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, та обставини, яка обтяжує покарання, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання, застосувавши ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, та вважає, що таке покарання буде справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Стосовно доводів сторони захисту про застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, то суд зазначає наступне.

В силу ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим. Як зазначено вище, суд визнав тільки дві обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку. Однак з урахуванням особи винного, який неодноразово був притягнутий до кримінальної відповідальності, з місць позбавлення волі звільнився 29.09.2023, суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України.

Посилання сторони захисту на стан здоров`я, як на підставу застосування ст. 69 КК України, на думку суду є безпідставними, оскільки на момент вчинення злочину обвинувачений був ВІЛ інфікований та вказана обставина не завадила йому вчинити тяжкий злочин.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання

- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років.

На підставі ч. 1 ст.70, ст. 72 КК України за сукупністю скоєних кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити до відбуття ОСОБА_5 у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 3 роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт на майно накладений ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28.01.2025 р. скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню: грошові кошти на загальну суму 8000 грн., з яких 4 купюри номіналом 1000 грн., та 8 купюр - 500 грн, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити в останнього; оптичний носій інформації DVD-R диск із відеозаписом з камер спостереження у кафе «EL BAR», який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_7