10.07.25
Справа № 635/5190/25
Провадження № 1-в/635/657/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року сел. Покотилівка Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі судді ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 , 1988 року народження, щодо перегляду вироку на підставі Закону України № 3886-IX,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява засудженого ОСОБА_2 , який відбуває покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 25 січня 2024 року за ч. 2 ст. 190 КК України, із проханням застосувати до нього положення Закону України № 3886-IX, яким змінено межу кримінальної відповідальності за шахрайство у зв`язку з незначною шкодою.

При цьому суд зазначає, що наявність у суду доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень (ЄДРСР) та можливість самостійно перевірити інформацію про особу, в тому числі щодо її засудження за діяння, що підпадає під декриміналізацію, не звільняє орган чи установу виконання покарання від процесуального обов`язку виявляти таких осіб та подавати до суду подання про зміну або припинення виконання вироку у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України.

Такий підхід узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, який неодноразово наголошував, що держава (в особі установи виконання покарань) несе первинний обов`язок з виявлення випадків, коли особа підлягає звільненню у зв`язку з втратою кримінальним правопорушенням ознак злочину, а також з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою право на застосування більш м`якого закону не може залежати від ініціативи ув`язненого чи суто технічних чинників.

Розглянувши звернення, суд також зазначає, що правосуддя не лише повинно бути незалежним, об`єктивним та законним, але й сприйматися таким з боку суспільства та учасників процесу, що відповідає принципам верховенства права та міжнародним стандартам здійснення правосуддя, закріпленим, зокрема, в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Piersack v. Belgium" (№ 8692/79, рішення від 1 жовтня 1982 року): «Суд має бути не лише неупередженим, але й створювати зовнішнє враження неупередженості для будь-якого стороннього спостерігача».

У цій логіці, одноосібний розгляд судом питань про зміну, пом`якшення або фактичне скасування вироку без залучення відповідального органу виконання покарання або відсутності його подання, може бути розцінений як втручання в інституційний баланс повноважень, що впливає на сприйняття об`єктивності судового розгляду.

Суд не може брати на себе ініціативу з перегляду вироку без офіційної позиції установи, яка безпосередньо здійснює його виконання, оскільки саме вона володіє повною інформацією про обставини виконання покарання, поведінку засудженого, стан відбутого строку, та може надати збалансовану та обґрунтовану оцінку щодо можливості застосування змін у законодавстві.

У справі "Findlay v. United Kingdom" (№ 22107/93, рішення від 25 лютого 1997 року) ЄСПЛ підкреслив, що «Справедливість судового розгляду повинна забезпечуватись як у процесуальному аспекті, так і у формальному сприйнятті, яке він викликає у громадськості та сторін».

Отже, судове вирішення питання про зміну або припинення дії вироку без подання адміністрації установи виконання покарання і без її участі створює ризик не лише порушення процесуальної рівноваги, а й підриває довіру до незалежності та об`єктивності правосуддя, яка є його невід`ємною засадою.

Подання адміністрації установи виконання покарання є обов`язковою процесуальною передумовою для розгляду судом питання про зміну, скасування або адаптацію вироку у зв`язку з декриміналізацією або змінами у кримінальному законодавстві. Це випливає з ст. 537 КПК України, правової логіки виконання вироків, практики Верховного Суду та ЄСПЛ.

Без такого подання суд не має процесуальної компетенції для розгляду поданої заяви.

Відсутність такого подання позбавляє суд можливості розглядати заяву засудженого у порядку, передбаченому законом.

Суд також зазначає, що заява засудженого не відповідає вимогам до процесуального документа, оскільки:

подана неналежним суб`єктом (замість органу виконання покарання);

не оформлена відповідно до вимог КПК (ст. 537,539, 459 тощо);

не містить обов`язкових реквізитів;

не супроводжена доказами, які дають підстави для відкриття провадження;

не вказує на процесуальний механізм реалізації вимоги.

Таким чином, суд не має права її розглядати в межах кримінального провадження, і вона має бути повернута або залишена без розгляду, з роз`ясненням порядку звернення через орган виконання покарання.

Якщо особа звертається заявою, що не відповідає вимогам закону (наприклад, без чітких посилань, без копії вироку, без підпису або в довільній формі), то суд не має підстав розглядати таку заяву як процесуальний документ. Суд не має права діяти замість засудженого або "покращувати" за нього його звернення так вимагає закон. Це гарантує рівність та процесуальний порядок.

Усі негативні наслідки подання неналежної, неповної або формально недопустимої заяви несе сам засуджений.

Отже, виходячи із вищевикладеного, суд не має права самостійно ініціювати перегляд вироку на підставі змін у законодавстві без відповідного подання органу виконання покарання

Керуючись статтями 537, 539, КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку у зв`язку з набранням чинності Закону України № 3886-IX залишити без розгляду.

Повернути заяву заявникові.

Роз`яснити засудженому, що відповідно до ст. 539 КПК України, звернення з питань виконання вироку, у тому числі щодо зміни правової кваліфікації чи пом`якшення відповідальності внаслідок декриміналізації, подається через адміністрацію установи виконання покарання, яка готує відповідне подання до суду.

Роз`яснити адміністрації ДУ «ТВК№100», що адміністрація установи виконання покарання зобов`язана самостійно, системно та невідкладно виявляти випадки, коли засуджені особи підлягають звільненню або зміні вироку у зв`язку з декриміналізацією, та ініціювати подання до суду відповідно до ст. 539 КПК України.

Невиконання цього обов`язку тягне за собою дисциплінарну та потенційну кримінальну відповідальність службових осіб та може бути предметом прокурорського реагування.

Апеляційна скарга може бути подана протягом семи днів з дня оголошення ухвали до апеляційного суду через суд першої інстанції, який постановив ухвалу.

Суддя: ОСОБА_1