Справа № 362/1488/23
Провадження № 1-кп/362/213/25
ВИРОК

Іменем України

16.05.2025 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василькові Київської області об`єднане кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000663 від 26.09.2022 та за № 0000121 від 01.02.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області, українець, громадянин України, одружений, освіта середня спеціальна, працює без укладення трудової угоди, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

Епізод 1 ОСОБА_8 , механік відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 130, 199, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4, 6, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1-3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 07.09.2022 близько 07:00 год. самовільно залишив місце служби розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, до моменту його з`явлення 09.02.2023 близько 12:00 год. до місця служби розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Епізод 2 Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , під час дії воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасового ухилитися від проходження військової служби, без поважних причин та дозволу відповідних командирів (начальників), 25.05.2023 самовільно залишив місце служби розташування підрозділу за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Кодаки, після чого проводив час на власний розсуд (окрім періоду з 06.07.2023 по 17.07.2023 коли перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 3»), не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до військової частини. До правоохоронних органів або інших державних органів військового управління не з`являвся до аж до 02.04.2024, коли добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві (м. Київ, вул.. Олени Теліги, 8) та заявив про себе.

ОСОБА_6 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень. Він повністю погодився з їх кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті щодо місця, часу, способу. Підтвердив, що, будучи військовослужбовцем з березня 2022 року, дійсно двічі самовільно залишав військову частину, після чого проводив час на власний розсуд та у тому числі займався лікуванням дружини, яка хворіє на онкологічне захворювання. Особисто також перебував на лікуванні у липні 20223 року. Щиро розкаявся, просив суд суворо не карати, зробив для себе відповідні висновки, не допустить подібної поведінки в майбутньому, має намір продовжувати військову службу, уже отримав відповідні документи від командира військової частини.

Показання ОСОБА_6 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд вважає, що подія кримінальних правопорушень мала місце, вина ОСОБА_6 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфіковані: за епізодом 1 - за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин в умовах воєнного стану; за епізодом 2 - за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_6 вчинив умисні кримінальні правопорушення, які згідно із ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, негативно характеризується за місцем служби, водночас суд враховує, що ОСОБА_6 має сім`ю, тобто у нього наявні місці соціальні зв`язки, на обліку у лікаря-нарколога та/або у лікаря-психіатра не перебуває, працює без укладення трудової угоди, у силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, які були встановлені як у ході досудового розслідування та знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду. Зокрема щире каяття, на думку суду, виразилось у критичній оцінці обвинуваченим та осуді протиправної поведінки, усвідомленні наслідків скоєних ним кримінальних правопорушень, щирого жалю за скоєне, висловленні ствердного наміру не вчиняти в майбутньому кримінальних правопорушень та намірі продовжувати захист України від збройної агресії.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин у справі, ступеня тяжкості цих кримінальних правопорушень, наявності обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, особи винного, його ставлення до скоєного, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкцій інкримінованих санкцій у виді позбавлення волі та за сукупністю кримінальних правопорушень визначити обвинуваченому покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання виді позбавлення волі.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

При цьому суд враховує, що відповідно до Закону України № 2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023 року, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень та обмежено застосування ст.69 КК України у випадку засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці та внесено зміни до ч. 1 ст. 75 КК України, а саме перелік кримінальних правопорушень, за якими виключається можливість застосування положень ч.1 ст. 75 КК України, доповнено, зокрема, злочином, передбаченим ст. 407 КК України, вчиненим в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 29.04.2025, а відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_6 було фактично затримано 28.04.2025 о 22:00 год. Під час судових дебатів прокурор просив залишити обвинуваченому до набрання вироком законної сили запобіжний захоід у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати в даному кримінальному провадження відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 28.04.2025 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початком строку відбування покарання ОСОБА_6 за цим вироком вважати момент набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1