Провадження № 1-кс/643/3742/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві у кримінальному провадженні №0000350 від 07.04.2016,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2025 до Салтівського районного суду міста Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві у кримінальному провадженні №0000350 від 07.04.2016.

У поданій скарзі заявник зазначив, що у провадженні Другого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0000350, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2016 на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.03.216 (справа №646/2524/16-к) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України. 28.06.2025 на електронну пошту Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві мною направлено клопотання про призначення судово-психологічної експертизи за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000350 та надання копії постанови про її призначення. Станом на 02.07.2025 клопотання не розглянуто, про результати його розгляду не повідомлено, відтак почалась бездіяльність слідчого, у зв`язку з чим, звернувся до слідчого судді із вказаною скаргою. Просив зобов`язати слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, розглянути його клопотання від 28.06.2025 про призначення судово-психологічної експертизи за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000350 та надати копію постанови про її призначення.

На судове засідання заявник не з`явився, разом із скаргою подав заяву, у якій просив проводити розгляд скарги без його участі.

Слідчий у судове засідання не з`явився, до його початку заяву про розгляд скарги без його участі, у задоволенні скарги просив відмовити. Також надав матеріали кримінального провадження №0000350 від 07.04.2016 для огляду їх у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.2 ст.306 КПК України скарги на бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги. Враховуючи, що судове засідання вдруге було перенесено, з метою недопущення тривалого розгляду скарги, а також недопущення порушення прав ініціатора скарги, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд цієї скарги по суті.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність, яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.

Слідчий суддя розглянувши скаргу з додатками прийшов до наступного.

Відповідно до ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом, створеним на підставі закону.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як зазначено в ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Бєлоусов проти України» (заява №4494/07 від 7 листопада 2013 року) у п. 55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (див., наприклад, рішення від 19 липня 2012 року у справі «Алексахін проти України» (Aleksakhin v. Ukraine), заява №31939/06, п. 55).

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст.1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ч.1 ст.40 КПК України передбачає, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Таким чином, наведені законодавчі положення передбачають, з одного боку, право учасників кримінального провадження ініціювати здійснення процесуальних, у тому числі, слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, а з іншого регламентують недопустимість необґрунтованої та невмотивованої відмови у проведенні відповідних дій органами досудового розслідування.

Так, з матеріалів скарги вбачається, що у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0000350 від 07.04.2016.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 14.05.2025 у справі №643/6979/25 постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві про закриття кримінального провадження №0000350 від 07.04.2016 скасовано, а матеріали кримінального провадження повернуто до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві для продовження досудового розслідування.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження №0000350 від 07.04.2016 встановлено, що вони не містять клопотання ОСОБА_3 від 28.06.2025 про призначення у кримінальному провадженні судово-психологічної експертизи, однак у підтвердження того, що ним було направлено клопотання на електронну адресу ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 надав знімок екрану ПК про направлення клопотання від 26.06.2025 на електронну адресу .

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що заявником доведено, що дійсно мала місце бездіяльність, яка полягає в тому, що слідчим не виконано процесуальні дії, а саме його клопотання від 26.06.2025, яке ним було направлено на електронну адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, 28.06.2025, не було розглянуто у передбаченому законом порядку.

З врахуванням вищевказаного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність бездіяльності з боку органу досудового розслідування, оскільки слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у провадження якого знаходиться кримінальне провадження №0000350 від 07.04.2016, в порушення вимог ст.220 КПК України, клопотання ОСОБА_3 від 26.06.2025 не було розглянуто у передбаченому законом порядку та у передбачений законом строк.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, тому слідчий суддя не наділений повноваженнями давати доручення чи вказівки або зобов`язувати слідчого, прокурора вчинити ту чи іншу процесуальну дію або прийняти відповідне рішення.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Верітас проти України» і «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством.

Згідно з ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві щодо нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, підлягає частковому задоволенню, зобов`язавши слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000350 від 07.04.2016, розглянути клопотання заявника від 26.06.2025, яке ним було направлено на електронну пошту та повідомити його про прийняте рішення в порядку, передбаченому ст.220 КПК України.

Відповідно до ст.307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення дію чи бездіяльність слідчого постановляється ухвала, окрім іншого, про зобов`язання вчинити певну дію.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 40, 110, 220, 303-307 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві у кримінальному провадженні №0000350 від 07.04.2016 задовольнити частково.

Зобов`язати старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000350 від 07.04.2016, розглянути клопотання ОСОБА_3 від 26.06.2025 про призначення судово-психологічної експертизи, направлену на електронну пошту ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві 28.06.2025, та повідомити про прийняте рішення в порядку, передбаченому ст.220 КПК України.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1