Справа № 482/1259/25
Номер провадження 1-кс/482/472/2025
УХВАЛА

Іменем України

20 червня 2025 року місто Нова Одеса

Слідчий суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000956 від 04.11.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

1.До Новоодеського районного суду Миколаївської області на розгляд слідчого судді надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №№0000956 від 04.11.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, про арешт майна, яке було вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти, а саме 25 купюр номіналом 100 доларів США;

- фіскальні чеки;

- грошові кошти, а саме: купюри номіналом 100 євро у кількості 38 шт., 50 євро 59 шт., 100 доларів США 65 шт., 50 доларів США 6 шт., та фіскальні чеки від 02.06.2025;

- мобільний телефон належний ОСОБА_4 , марки «РОСО F5» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 в якому міститься сім картка з серійним номером № НОМЕР_3 .

На обґрунтування клопотання вказано, що у провадженні відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУ НП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000956 від 04.11.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.11.2024 до СУ ГУНП в Миколаївській області від УСР в Миколаївській області ДСР НПУ надійшли матеріали про те, що службові особи вищих навчальних закладів, які розташовані на території Миколаївської області, у період дії воєнного стану на території держави, зловживають своїм службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Миколаївською обласною прокуратурою.

Слідчі дії у вказаному провадженні проведено у службовому кабінеті СУ ГУ НП в Миколаївській області за адресою: вул. Ф. Осадчого, 21, м. Нова Одеса, Миколаївський район, Миколаївська область, який відповідно наказу начальника ГУ НП в Миколаївській області від 16.10.2024 №252 закріплено за СУ ГУ НП в Миколаївській області.

З огляду на викладене, клопотання про надання дозволу на проведення обшуку підсудне Новоодеському районному суду Миколаївської області.

До інших судів клопотання про застосування заходів забезпечення у кримінальному провадженні №0000956 від 04.11.2024 не подавались.

04.06.2025 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем розташування КНП «Братська лікарня» Братської селищної ради за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, смт. Братське, вул. Лесі Українки, буд. №49, було виявлено та вилучено вищевказане майно.

05.06.2025 року слідчим винесено постанову про визнання вилучених предметів - речовими доказами, оскільки зазначені речі відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України є матеріальним об`єктом, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилаючись на те, що вищевказані речі можуть містити інформацію, що має значення стосовно вчинюваного правопорушення, воно відповідає критеріям речових доказів та критеріям зазначеним у п. 1 ч.2 ст.167 КПК України, оскільки зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, використовувались як засіб вчинення кримінального правопорушення, прокурор просив слідчого суддю накласти на арешт на вказане майно.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав.

Власник майна у судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки.

Відповідно до вимог ч.1ст.172 КПК України неявка вказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши доводи клопотання дослідивши надані матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

В пункті 86 Рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року зазначено, що судом враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра що до вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арешт майна, відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, є одним із заходів кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів; спеціальної конфіскації.

Зі змістуст.170КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98КПК України; крім того, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 96-2 КК України, передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. А також, у разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у частині першій цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. Якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у частині першій цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна. Спеціальна конфіскація застосовується також у разі, коли особа не підлягає кримінальній відповідальності у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, або неосудністю, або звільняється від кримінальної відповідальності чи покарання з підстав, передбачених цим Кодексом, крім звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів. Спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача. Спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Ч.1 ст.173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Отже, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження арешту майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження можливого вчинення особою кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак, вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати вид обмеження, з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріалами клопотання підтверджується наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 364 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у провадженні відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУ НП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000956 від 04.11.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи вищих навчальних закладів, які розташовані на території Миколаївської області, у період дії воєнного стану на території держави, зловживають своїм службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки.

Ухвалою слідчого судді №482/1139/25 від 27.05.2025 року було надано дозвіл на проведення обшуку об`єкту нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою фіксування, документування вчинення кримінального правопорушення, відшукування та вилучення засобів злочинної діяльності, речей та предметів здобутих злочинним шляхом, речей та документів, зокрема:

?Документів, що становлять інформацію про навчальне навантаження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

?Робочих програм ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

?Тематичних планів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

?Розкладу занять ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;;

?Протоколів засідань тарифікаційної комісії;

?Наказів по тарифікації по кожному викладачу (майстру, тощо);

?Робочих планів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;;

?Особової справи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

?Документів, які стали підставою для виплати заробітної плати (премій, матеріальних допомог та інших виплат) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

?Платіжних інструкцій, на підставі яких здійснено виплати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

?Інформації щодо обліку робочого часу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

?Журналу обліку роботи академічних груп та викладачів (класні журнали, журнали, в яких міститься інформація щодо обліку проведення занять, їх відвідування та успішності здобувачів освіти (учнів));

?Журналу реєстрації наказів (витягів) щодо призначення на посади;

?Журналу приходу на роботу (щодо наявності інформації по приходу/уходу з (на) роботу);

?Засобів стільникового зв`язку, мобільних терміналів, сім-карт, стартових пакетів, комп`ютерної техніки та планшетів, електронних носіїв інформації та інші предметів і речей, що можуть зберігати інформацію про протиправну діяльність;

?Особової картки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

04.06.2025 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти, а саме 25 купюр номіналом 100 доларів США;

- фіскальні чеки на придбання іноземної валюти;

- грошові кошти, а саме: купюри номіналом 100 євро у кількості 38 шт., 50 євро 59 шт., 100 доларів США 65 шт., 50 доларів США 6 шт., та фіскальні чеки на придбання іноземної валюти від 02.06.2025;

- мобільний телефон належний ОСОБА_4 , марки «РОСО F5» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 в якому міститься сім картка з серійним номером № НОМЕР_3 .

Мобільний телефон із сімкарткою, на які просить накласти арешт прокурор, відповідають критеріям речових доказів, відповідно до ст.98 КПК України, оскільки існує сукупність підстав і підозр вважати, що вони містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, ці речі 05.06.2025 р., постановою слідчого, було визнано речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Враховуючи вказані обставини, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, клопотання прокурора, в частині накладення арешту на мобільний телефон належний ОСОБА_4 , марки «РОСО F5» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 в якому міститься сім картка з серійним номером № НОМЕР_3 , є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Разом з тим, не підлягає задоволенню подане прокурором клопотання в частині накладення арешту на майно:

грошові кошти, а саме 25 купюр номіналом 100 доларів США;

фіскальні чеки на придбання іноземної валюти;

грошові кошти, а саме: купюри номіналом 100 євро у кількості 38 шт., 50 євро 59 шт., 100 доларів США 65 шт., 50 доларів США 6 шт., та фіскальні чеки на придбання іноземної валюти від 02.06.2025.

Так, прокурор аргументує своє клопотання про накладення арешту на зазначені кошти та фіскальні чеки тим, що вказані грошові кошти були набуті останнім внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть бути тими коштами, які ОСОБА_4 отримав у якості грошової винагороди зловживаючи своїм службовим становищем і влаштовуючи осіб призивного віку на посади до Вищого професійного училища №21, після чого такі особи отримують право на отримання відстрочки від призову до ЗСУ не приймаючи участі в освітньому процесі та не виконуючи покладені на них функціональні обов`язки.

Однак, будь-яких підтверджуючих вказані обставини відомостей, прокурором до клопотання долучено не було.

Слідчий суддя звертає увагу й на ту обставину, що у кримінальному провадженні №0000956 від 04.11.2024 року, не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення власнику або володільцю зазначеного майна, що могло б свідчити про існування підстав вважати, що останні могли набути це майно кримінально-протиправним шляхом.

Не свідчать матеріали кримінального провадження й про те, що вищевказані грошові кошти , фіскальні чеки, містять у собі відомості щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень. Окрім того, незважаючи на наявність означеної постанови слідчого від 05.06.2025 р. про визнання майна речовими доказами, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення в своєму клопотанні не доведено наявності достатніх підстав вважати, що зазначені грошові кошти, фіскальні чеки, на теперішній час, містять ознаки речових доказів саме в означеному кримінальному провадженні, яке розслідується.

Зокрема, прокурором не доведено, що грошові кошти, дозвіл на відшукання яких не було надано в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, окрім того, ці речі не є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, відсутні й підтверджуючі відомості, що вказане майно було набуте кримінально протиправним шляхом. Тобто, в даному випадку відсутні підстави вважати, що вищеозначені, вилучені у за місцем мешкання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 грошові кошти, у розумінні ст.98 КК України, мають будь-яке відношення до кримінального провадження №0000956.

Тобто, ці речі не відповідають критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, які б давали підстави тимчасово вилучати певне майно, а отже стороною обвинувачення не доведено, що були наявні правові підстави для вилучення вказаного майна, дозвіл на відшукання та вилучення якого під час обшуку, слідчим суддею не надавався.

Саме по собі твердження прокурора про те, що ОСОБА_4 зловживаючи своїм службовим становищем за грошову винагороду влаштовує осіб призивного віку на посади до Вищого професійного училища №21, після чого такі особи отримують право на отримання відстрочки від призову до ЗСУ не приймаючи участі в освітньому процесі та не виконуючи покладені на них функціональні обов`язки, не може свідчити про те, що вищезазначені грошові кошти були здобуті злочинним шляхом.

Також будь-яких документів, на підтвердження тієї обставини, що у даному випадку може бути застосована спеціальна конфіскація щодо вилучених, без належних правових підстав грошових коштів прокурором в обґрунтування доводів клопотання не представлено.

Тому, правові підстави для накладення арешту на вищевказані грошові кошти та фіскальні чеки про купівлю валюти відсутні.

Отже, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон належний ОСОБА_4 , марки «РОСО F5» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 в якому міститься сім картка з серійним номером № НОМЕР_3 .

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала може бути скасована в порядку ст. 174 КПК України за клопотанням власника, володільця майна, що не був присутнім під час розгляду.

Слідчий суддя ОСОБА_1