КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000181 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 23.02.2024 року приблизно о 00 годині 30 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Радунська, 30, знайшов, _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1690/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1

тим самим незаконно придбав, 1 (один) згорток фольги, у якому знаходилась порошкоподібна речовина біло-рожевого кольору, що містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, загальною масою 0,679 г, який в подальшому заховав до правої кишені куртки, в яку був одягнений, тим самим почав незаконно зберігати вищезазначену психотропну речовину при собі без мети збуту.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , незаконно зберігаючи психотропну речовину при собі, того ж дня 23.02.2024 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Радунська, 30, був зупинений працівниками поліції.

В подальшому, ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції з правої кишені куртки, в яку був одягнений, 1 (один) згорток фольги, в якому знаходилась порошкоподібна речовиною біло-рожевого кольору, що містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, загальною масою 0,679 г, яку останній незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення (проступку) та особі обвинуваченого, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та визначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом при призначенні покарання взагалі не враховані обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зокрема, зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, та до цього моменту взагалі не притягувався до кримінальної відповідальності.

Крім того, вказує на те, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування даного кримінального провадження добровільно, без примусу, надав показання щодо подій, які сталися за його участю, хоча, відповідно до положень КПК України, міг відмовитися від надання таких показань щодо себе, які могли стати підставою для повідомлення про підозру, а також приймав участь у проведенні слідчих дій за його участю, та активно сприяв розкриттю цього злочину.

Також ОСОБА_7 під час досудового розслідування даного кримінального провадження добровільно надав показання та визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), та дуже шкодує про вчинене ним діяння, та не оспорюючи даних фактів написав заяву, згідно якої, не заперечував щодо розгляду справи у спрощеному провадженні, адже він повністю сприяв органу досудового розслідування та не заперечував щодо обвинувачення і зібраних доказів.

Разом з тим, наявні обставини судом не було враховано як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , зокрема, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що він ніколи до цього не притягувався до кримінальної відповідальності.

Таким чином, вважає, що судом невірно було визначене покарання ОСОБА_7 , адже не було враховано наявні обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , хоча і чисто технічно зазначені у вироку.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, що відповідає юридичній кваліфікації діяння ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які ніким з учасників судового провадження не оспорювалися, у зв`язку з чим обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 розглядався у відповідності до ст. 382 КПК України, у спрощеному провадженні.

При цьому, за змістом апеляційної скарги, вказані висновки суду першої інстанції, як і правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України захисником ОСОБА_6 не оспорюються.

Що стосується покарання, то, всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку,суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, згідно з положеннями ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, а також дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання.

Належним чином при цьому враховано судом і обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому - щире каяття, та відсутність таких обставин, які його обтяжують.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді обмеження волі, в межах визначених санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, а з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, наявності пом`якшуючих обставин та відсутності обставин обтяжуючих, визнав також і за можливе звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку, протягом якого буде здійснюватись контроль за його поведінкою, що за своїм видом і розміром не лише відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, але і є необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання.

Призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами захисника ОСОБА_6 про суворість призначеного ОСОБА_7 вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги захисника ОСОБА_6 щодо урахування того, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування добровільно надав показання, беззаперечно визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та на сьогоднішній день пройшов лікування з приводу наркотичної залежності, та у зв`язку з цим призначити йому покарання у виді штрафу, не можуть бути задоволені, оскільки окремі з вказаних обставин не лише було враховано судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання та прийнятті рішення про можливість звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням, але й не є тими обставинами, які в даному випадку давали б підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 судом покарання, зважаючи на конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що мало місце під час введеного в Україні воєнного стану у період дії комендантської години, і вказує на ігнорування ним встановлених у зв`язку з цим обмежень та правил, та те, що ОСОБА_7 офіційно не працює і відомостей про наявність у нього джерела доходів не надано, а сприяння органам досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення, яке не було встановлено ні під час досудового розслідування, ні судом, стало можливим саме внаслідок безпосереднього виявлення працівниками поліції ОСОБА_7 після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а не його з`явлення із зізнанням.

А відтак, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, і в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3