ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 628/595/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/48/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків в режимі відеоконференції апеляційні скарги першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_12 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному 15 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002358, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Куп`янськ, Харківської області, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 13 вересня 2018 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.4 ст.296 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Куп`янська Харківської області, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 25 вересня 2013 року вироком Куп`янського міськрайонною суду Харківської області за ч.2 ст.310, ч.1 ст.309, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст.75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням (з іспитовим строком 1 рік 6 місяців);

- 18 серпня 2014 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців, 04 січня 2017 року звільненого від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 20 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.4 ст.296 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Куп`янська Харківської області, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.4 ст.296 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року засуджено:

ОСОБА_9 :

-за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-за ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна;

-за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_10 :

-за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-за ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна;

-за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, визначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_11 :

-за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-за ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

-за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням (з іспитовим строком 3 роки), з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цим же вироком цивільний позов АТ «Харківобленерго» про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Постановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз з кожного по: 262 грн., 2160,10 грн., 5175,93 грн., 1564,09 грн., 1564,09 грн., 2563,17 грн., 1839,27 грн., 3921,27 грн., 2040,22 грн., 1736,61 грн., 3547,08 грн., 2118,88 грн., 2485,56 грн., 2485,56 грн., 418,70 грн., 3023,02 грн., 1634,40 грн.

Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, 20 серпня 2019 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_9 , знаходячись в якості гостя у будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_14 , викрав із шафи належні потерпілій ОСОБА_15 золоті прикраси, а саме: жіночий перстень із золота 585 проби вагою 9,73 гр із вставкою каменя «синтетичний корунд» вартістю 9 243,5 грн.; жіночий перстень із золота 585 проби із вставкою каменя «синтетичний корунд» вагою 8,36 гр вартістю 7 942 грн.; жіночий перстень із золота 585 проби вагою 6,48 гр. вартістю 6 156 грн.; жіночу обручку із золота 585 проби вагою 6,75 гр вартістю 6 412,5 грн. згідно з висновком вказаної експертизи; чоловічу обручку із золота 585 проби вагою 7.73 гр. вартістю 7 343,5 грн. Заволодівши вказаними виробами із золота, ОСОБА_16 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_17 матеріальну шкоду па загальну суму 37 097, 5 грн.

Крім того, 10 грудня 2019 року близько 08:00 год., ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходились на лавці поблизу території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в цей час ОСОБА_10 підійшов до малознайомого ОСОБА_18 , який в цей час вигнав свій автомобіль марки ВАЗ 210994-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , запитав у останнього чи приймає він металобрухт, та почувши негативну для себе відповідь, діючи в ході раптово виниклого умислу, спрямованого на вчинення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ОСОБА_10 дістав з рукава куртки заздалегідь заготовлену дерев`яну ніжку від стільця та почав наносити нею удари в область голови та спини потерпілого. До хуліганських дій ОСОБА_10 приєдналися ОСОБА_19 та ОСОБА_11 , які також стали спричиняти удари потерпілому заздалегідь заготовленими дерев`яними палицями від стільця, не реагуючи при цьому на зауваження матері потерпілого ОСОБА_20 . Потерпілому було нанесено близько 15 ударів в область голови та не менше 10 ударів в область спини, чим спричинено ОСОБА_18 фізичного болю та тілесні ушкодження у вигляді трьох саден на тильній поверхні правої кисті та глибокого садна у лобній ділянці голови, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після вчинення хуліганських дій, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою втечі з місця скоєння злочину, а саме від території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . діючи в ході раптово виниклого умислу, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом, скориставшись тим, що поблизу вказаного домоволодіння потерпілий залишив свій автомобіль марки ВАЗ 210994-20. державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , із заведеним двигуном та ключами у замку запалювання, сіли до його салону та з місця скоєння злочину зникли. В подальшому, використовуючи викрадене авто ОСОБА_10 , ОСОБА_21 та ОСОБА_11 , нехтуючи правилами дорожнього руху, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, пошкодили вказаний автомобіль, чим завдали потерпілому ОСОБА_18 з урахуванням відновлювального ремонту матеріальну шкоду на суму 53 679,71 грн.

Крім того, 10 грудня 2019 року близько о 08:10 год., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_9 , діючи спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , після вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.296 та ч.2 ст.289 КК України, знаходячись у салоні автомобіля марки ВА321 0994-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_18 , побачили залишений останнім пакет, в якому знаходились срібні монети 500 проби в кількості 80 штук, загальною вартістю 485,6 грн., срібні напайки 830 проби вагою близько 650 грамів, загальною вартістю 6 955 грн., та радіодеталі з коштовними металами, а саме платини вагою 5 грам, вартістю 2 925 грн., а також паладію вагою 10 грам, вартістю 6 350 грн., та діючи в ході раптово виниклого умислу, повторно, за попередньою групою осіб, викрали вказаний пакет з коштовними виробами та з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_18 матеріальну шкоду на загальну суму 16 715,6 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_12 в апеляційній скарзі, в редакції внесених до неї змін, просить вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_22 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - застосування закону, який не підлягає застосуванню конфіскація майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 внаслідок м`якості.

Також просить з`ясувати та врахувати думку обвинувачених щодо закриття кримінального провадження за ч.2 ст.185 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. У разі надання згоди обвинувачених на закриття кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності звільнити обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, вирок в цій частині скасувати на підставі ст.417 КПК України, а провадження закрити.

Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання:

ОСОБА_19 : за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_9 призначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 8 років.

ОСОБА_10 : за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень ОСОБА_10 призначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 8 років.

ОСОБА_11 вважати засудженим за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень ОСОБА_11 призначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням (з іспитовим строком 3 роки), з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В обґрунтування посилається на те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_22 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яке було вчинено 10 грудня 2019 року, у зв`язку з чим обвинувачених належить звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Окрім цього, зазначає, що досліджуючи обставини скоєних ОСОБА_9 , ОСОБА_10 злочинів, слід зазначити жорстокість та необмежене застосування насильства при їх вчиненні. Крім цього, особливу увагу звертає те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 при собі мали дерев`яні ніжки від стільця, які використовували як спеціально заготовлені предмети, призначені для нанесення ударів. Це свідчить про те, що вчинений ними злочин не був спонтанним, на ґрунті раптово виниклого умислу: принаймні мала місце підготовка до вчинення протиправних дій - підшукування знарядь вчинення злочинів. Усі троє йшли на майбутнє місце вчинення злочину усвідомлюючи, що вони мають намір вчинити напад з застосуванням насильства.

Викладене свідчить, що покарання, не пов`язане з тривалою ізоляцією від суспільства, не може стати на заваді вчинення ОСОБА_9 ОСОБА_23 нових злочинів. Крім цього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вже раніше судимі та відбували покарання у місцях позбавлення волі.

Також зазначає, що суд при призначенні покарання необґрунтовано застосував до ОСОБА_9 і ОСОБА_10 покарання у виді конфіскації майна, оскільки в їх діях не встановлено корисливого мотиву.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 в апеляційній скарзі просить вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.4 ст.296 КК України - змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню. Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок суду стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити ти без змін.

В обґрунтування посилається на те, щосанкцією ч.4 ст.296 КК України передбачено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та не передбачає призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна. Отже, призначивши за ч.4 ст.296 КК України ОСОБА_9 додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд неправильно застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню у відношенні обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок щодо нього змінити, пом`якшити йому покарання та застосувати до нього ст.69 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала апеляційні скарги прокурорів та просила їх задовольнити. Щодо апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 заперечувала.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисники в судовому засіданні підтримали апеляційні скарги прокурорів в частині виключення додаткового покарання у виді конфіскації майна, в іншій частині вважали апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою та просили залишити без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_9 просили задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник в судовому засіданні просили вирок суду щодо нього залишити без змін.

Водночас обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просили вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року щодо них скасувати в частині їх засудження за ч.2 ст.185 КК України, та на підставі п.7 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження в цій частині закрити, звільнивши їх від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора щодо поданих апеляційних скарг, пояснення обвинувачених та їх захисників, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, з урахуванням положень ст.404 КПК України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшла наступного висновку.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається із вироку, суд встановив фактичні обставини кримінального провадження, дослідив докази та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.4 ст.296 КК УкраїниОСОБА_24 за ч.2 ст.186 КК України.

Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та правильності кваліфікації їх дій, які не оскаржувалися в апеляційних скаргах, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги першого заступника прокурора Харківської області ОСОБА_12 в частині правильності призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчинених ними злочинів, дані про особу обвинувачених, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст.50, 65 КК України, а саме.

Суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених ними злочинів, які є нетяжкими та тяжким, дані про винних осіб, які судимі, характеризуються посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебувають, не працюють, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченим, судом визнано - щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченим, судом встановлено - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи прокурора про те, що суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачені вчинили тяжкий злочин з жорстокістю є безпідставними і суб`єктивними, оскільки ця обставина враховувалася при призначенні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання.

Апеляційні доводи прокурора про відповідну зайву м`якість призначеного покарання за кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185, ч.2 ст.296, ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі ОСОБА_9 на строк 5 років 6 місяців, та ОСОБА_10 на строк 5 років 3 місяці, на думку колегії суддів, - є безпідставними, оскільки згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги сторони обвинувачення, об`єктивно відсутні нові обставини, які обтяжують призначене судом покарання та вказують на його явну несправедливість через невиправдану м`якість.

Крім того, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (аналогічні позиція міститься у постанові Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Колегія суддів враховує фактичні обставини кримінального провадження; ступінь тяжкості та суспільного небезпечності вчиненого злочину; дані про особу обвинувачених, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, яке буде достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання вчинення ними нових злочинів, як за кожний злочин окремо, так й остаточне покарання, застосувавши принцип часткового складання покарань за правовою формулою, передбаченою ч.1 ст.70 КК України, а апеляційна вимога прокурора щодо призначення більш суворого покарання є формальною, оскільки в апеляційній скарзі прокурор не обґрунтував, в зв`язку з чим таке посилення покарання може позитивно вплинути на процес виправлення обвинувачених.

Отже, апеляційна вимога прокурора про призначення обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш суворого покарання, слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та призначене судом першої інстанції покарання у тому виді та розмірі, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 і ОСОБА_25 та попередження вчинення ними нових злочинів, цілком відповідає вимогам цілям та меті, визначеним ст.50,65,70 КК України.

Апеляційна скарга прокурора в цій частині не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків щодо правильності призначеного обвинуваченим покарання та справедливості обраного їм заходу примусу.

Разом з цим, апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України не є слушними, оскільки з огляду на зазначені обставини та дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів також не вбачає правових підстав для застосування до ОСОБА_9 вимог ст.69 КК України та подальшого пом`якшення покарання, як на цьому акцентує в апеляційній скарзі обвинувачений.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора щодо застосування до обвинувачених положень ст. 49 КК України та звільнення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів виходить з наступного.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засуджені за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, яке вчинено 10 грудня 2019 року.

Відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. У свою чергу злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, з огляду на приписи статті 12 КК України (у редакції, яка діяла на момент його вчинення) відноситься до категорії нетяжких.

За змістом вимог п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого кримінального правопорушення.

Таким чином, строк притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальним правопорушення, передбаченим ч.2 ст.185 КК України, сплинув 11 грудня 2024 року.

Отже на момент розгляду кримінального провадження в апеляційному суді закінчилися строки давності щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а тому доводи прокурора про це в апеляційній скарзі є цілком слушними.

Відповідно до клопотання, заявленого до апеляційної інстанції, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просили звільнити їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і закрити кримінальне провадження за ч.2 ст.185 КК України.

З огляду на викладене та з урахуванням вимог ч.1 ст.417, п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст.288 КПК України, належить скасувати оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.2 ст.185 КК ОСОБА_26 та звільнити їх від кримінальності відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Поряд з цим, колегія суддів, вважає слушними доводи прокурорів про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання необґрунтовано застосував до ОСОБА_9 і ОСОБА_10 покарання у виді конфіскації майна, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року «Вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини».

До такого ж висновку дійшла і Перша судова палата Касаційного кримінального суду Верховного суду у своїй постанові від 07 листопада 2018 року (справа № 418/689/16-к), відповідно до якого, суд касаційної інстанції зазначив, що ст. 51 та 52 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчинені злочинів, є конфіскація майна.

Відповідно до положень ст. 59 КК покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу. ВС роз`яснив, що корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 4 чи 5 ст. 12 КК України, якщо його вчинено із корисливих спонукань.

Під корисливими спонуканнями слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду, в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не встановлено корисливого мотиву. Суд встановив, що заволодіння транспортним засобом вони вчинили без корисного умислу - вони намагались покинути на автомобілі потерпілого ОСОБА_18 місце вчинення злочину.

Отже, призначення судом додаткового покарання у виді конфіскації майна є безпідставним.

Поряд з цим, санкцією ч.4 ст.296 КК України передбачено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та взагалі не передбачено призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Отже, призначивши за ч.4 ст.296 КК України ОСОБА_9 та ОСОБА_10 додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки відсутні жодні правові підстави для призначення обвинуваченим такого виду додаткового покарання.

Відтак, рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 додаткового покарання у виді конфіскації майнапідлягає виключенню із судового рішення, проте це жодним чином не впливає на вид та розмір призначеного ОСОБА_9 і ОСОБА_10 покарання.

З урахуванням вищенаведеного, порушення, допущені судом першої інстанції є такими, що можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції, та не впливають на правильність інших висновків суду, не погіршують становище обвинувачених. А тому вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.409 КПК України підлягає зміні, а апеляційні скарги прокурорів в цій частині підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_12 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 скасувати в частині засудження за ч.2 ст.185 КК України.

На підставі п.7 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч.2 ст.185 КК України закрити, звільнивши їх від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цей же вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 06 липня 2021 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 змінити в частині призначення покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Вважати засудженими:

ОСОБА_9

-за ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

-за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, вважати ОСОБА_9 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

ОСОБА_10

-за ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

-за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, вважати ОСОБА_10 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3(три) місяці.

Вважати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що відбув покарання за даним вироком, та звільнити його з під варти.

ОСОБА_11 :

-за ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

-за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 5років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням (з іспитовим строком 3 роки).

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4