15.04.2025 Справа № 756/4114/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/4114/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000513 від 12.03.2024, на підставі обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачена ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000513 від 12.03.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні під час дослідження письмових доказів сторони обвинувачення захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом результатів обшуку, проведеного 22.02.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13.02.2023 (759/2616/23) в рамках кримінального провадження №0000513 від 12.03.2024.

Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник послався на те, що 22.02.2023 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , який було проведено слідчим на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13.02.2023 №759/2616/23 у присутності, серед інших, понятих та за участю ОСОБА_5 , слідчим було допущено вчинення дій, що свідчать про істотне порушення прав та свобод ОСОБА_5 .

Насамперед, на думку захисника, було порушено правила ст. 218 КПК України щодо територіальної підслідності кримінального провадження, оскільки досудове розслідування здійснювалося слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України за відсутності належним чином мотивованої постанови прокурора про встановлення неефективності органу досудового розслідування відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК України; відеозапис обшуку не містить зафіксованого моменту проникнення до житла; особи понятих викликають сумніви в їх незаінтересованості; обшук проведено оперативними працівниками; під час обшуку на ОСОБА_5 здійснювався психологічний тиск, ставилися запитання з метою отримання відомостей від останньої про можливу причетність до кримінально-протиправної діяльності, хоча на момент проведення обшуку ОСОБА_7 не мала жодного статусу в кримінальному провадженні; також у квартирі знаходився тринадцятирічний син останньої та під час обшуку його кімнати йому також ставилися запитання, однак протокол обшуку не містить відомостей про таке, як і не містить зазначення про сина ОСОБА_7 як учасника проведеної слідчої дії; крім того, слідчим всупереч положень процесуального закону зроблено перерву відеофіксації з метою складання протоколу обшуку, тобто відеозапис не є безперервним. Все вищеперелічене, на думку захисника, свідчить, що протокол обшуку, що було проведено 22.02.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , з невід`ємним додатком відеозаписом слідчої дії, що міститься на флеш-карті «goodram 32Gb», є очевидно недопустимим доказом, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу в судовому засіданні.

Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала клопотання захисника та просила задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні вважав, що доводи захисника є необґрунтованими, оскільки, на думку прокурора, відсутні підстави вважати, що під час проведення обшуку слідчим було істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, що тягне за собою визнання очевидно недопустимим доказом протоколу обшуку від 22.02.2023 з невід`ємним додатком, а тому просив клопотання сторони захисту залишити без задоволення.

Оцінюючи вищенаведені доводи сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №601/1143/16).

У зв`язку з цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими необхідно лише тоді, коли такі порушення: 1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи 2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу у випадках, коли: такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду.

Тобто, кримінальним процесуальним законом не визначено переліку підстав, за наявності яких можливо виокремити очевидно недопустимі докази від недопустимих. Наведене слугує підставою для визнання доказу очевидно недопустимим, коли недопустимість ґрунтується на обставинах, фактах, що є безсумнівними, беззаперечними, зрозумілими для всіх учасників судового провадження і не потребують додаткового дослідження.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На даній стадії судового розгляду відсутні підстави вважати, що протокол обшуку, який було проведено 22.02.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , з невід`ємним додатком відеозаписом слідчої дії, що міститься на флеш-карті «goodram 32Gb», є очевидно недопустимим доказом, про що порушує питання захисник, а тому обґрунтованих підстав для задоволення клопотання останнього суд не вбачає.

Оцінку доказам у кримінальному провадженні судом буде надано у нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті обвинувачення, оскільки встановлення судом ознак недопустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду та на цій стадії судового провадження суд не вбачає підстав і вважає передчасним вирішення питання про недопустимість протоколу обшуку, який було проведено 22.02.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , з невід`ємним додатком відеозаписом слідчої дії, що міститься на флеш-карті «goodram 32Gb», без дослідження під час судового розгляду та оцінки в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Керуючись положеннями статей 84, 87, 89, 358, 369-372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання очевидно недопустимими доказами результатів проведення обшуку, проведеного 22.02.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1