Справа №949/29/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

потепілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

представника Служби у справах дітей ОСОБА_9 ,

старшого інспектора СЮП ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000351 від 28 жовтня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти повної загальної середньої, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

27 жовтня 2024 року близько 19 год., неповнолітній ОСОБА_4 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи мотоциклом KOVI JNR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_11 , в темну пору доби, рухаючись із швидкістю 60 км/год по вул. Центральній в с. Залужжя, Сарненського району Рівненської області, по кам`яній сухій дорозі, з центру с. Залужжя в напрямку с. Заслуччя, Сарненського району Рівненської області, в порушення пунктів 10.1, 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та розминаючись з автомобілем, що стояв на проїжджій частині вул. Центральна , не маючи небезпеки та перешкоди для руху у межах дороги, раптово змінив напрямок руху вправо, в результаті чого відбувся виїзд керованого ним мотоцикла на праве узбіччя по ходу руху, де ОСОБА_4 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалася в попутному з ним напрямку. В результаті наїзду на потерпілу ОСОБА_7 , вона отримала тілесні ушкодження у вигляді післятравматичного набряку, внутрішньотканинної гематоми лівого стегна, множинних синців обох нижніх кінцівок різної форми та величини, закритого уламкового черезвертельного перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням, закритого в/суглобового перелому зовнішнього виростку правої в/гомілкової кістки зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія мотоцикла ОСОБА_4 не відповідали вимогам пунктів 10.1, 12.2, 12,4 Правил дорожнього руху України:

- 12.2 - згідно якого, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

- 12.4 - згідно якого, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

В безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди і наслідками, що настали є грубе порушення водієм мотоцикла ОСОБА_4 наступного пункту Правил дорожнього руху України:

- 10.1 - згідно якого, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Прокурор ОСОБА_3 під час судового розгляду даного кримінального провадження, звернула увагу суду на те, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, примирився з потерпілою та власним коштом відшкодував їй заподіяні збитки, займається волонтерською діяльністю, а тому щодо обвинуваченого існують кілька обставин, котрі пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому просить суд застосувати відносно обвинуваченого положення статті 69 Кримінального кодексу України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, а саме у вигляді пробаційного нагляду терміном один рік із покладенням обов`язків, передбачених частиною 2 та пунктом 4 частини 3 статті 59-1 Кримінального кодексу України. Окрім того просить застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене санкцією цієї статті - позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 в присутності свого захисника адвоката ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, щиро розкаявся у скоєному.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 додатково пояснив, що 27 жовтня 2024 року близько 19 год., він, не маючи посвідчення водія відповідної категорії та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував мотоциклом KOVI JNR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_11 . Це було увечері, в темну пору доби. Він рухався зі швидкістю близько 60 км/год по вул. Центральній в с. Залужжя, Сарненського району Рівненської області по кам`яній, сухій дорозі, з центру с. Залужжя в напрямку с. Заслуччя, Сарненського району Рівненської області. Оскільки перебував в стані алкогольного спяніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки, хотів розминутись із автомобілем, що стояв на проїжджій частині села по вул. Центральна . При цьому він не мав небезпеки та перешкоди для руху у межах дороги, однак раптово змінив напрямок руху вправо, в результаті чого він виїхав мотоциклом на праве узбіччя по ходу руху. Внаслідок даного виїзду мотоциклом на праве узбіччя, він допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалася в попутному з ним напрямку,від чого остання отримала тілесні ушкодження.

Окрім того, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 додав до своїх пояснень, що у 2025 році він завершив навчання в Залузькому ліцеї Дубровицької міської ради, здобувши повну загальну середню освіту. Він засуджує власну протиправну поведінку, цілком усвідомлює свою провину, примирився з потерпілою, відшкодовував кошти, які заробив самостійно, на лікування та завдану шкоду потерпілій.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду даного кримінального провадження зазначила, що ОСОБА_4 є її рідним сином. 27 жовтня 2024 року вона перебувала за кордоном на заробітках, коли їй зателефонували та повідомили, що її син ОСОБА_4 потрапив у ДТП. Сама вона не була свідком події, про конкретні обставини дізналась згодом від поліцейських та медиків. Вказала, що її син дуже розкаюється з приводу наслідків ДТП, котра сталась з його вини, просила суд суворо не карати сина, дозволити йому виправитись без ізоляції від суспільства. Окрім того законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 суду пояснила, що після скоєного правопорушення, її неповнолітній син самостійно заробив кошти на лікування потерпілої, таким чином усвідомивши свою провину.

Захисник неповнолітнього обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 під час судового розгляду даного коримінального провадження звернув увагу суду на те, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся з приводу власної неправомірної поведінки, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, примирився з потерпілою, відшкодував їй власним коштом заподіяні збитки, займається волонтерською діяльністю. А тому, захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 вважає, що існують кілька обставин, котрі пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому просить суд застосувати відносно обвинуваченого положення статті 69 Кримінального кодексу України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті ) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. Також захисник неповнолітнього обвинуваченого просив суд не карати неповнолітнього ОСОБА_4 суворо, дозволивши йому виправитись без ізоляції від суспільства. Окрім того, захисник неповнолітнього обвинуваченого погодився із думкою прокурора щодо застосування до неповнолітнього обвинуваченого покарання у виді пробаційного нагляду із покладенням обов`язків, передбачених частиною 2 та пунктом 4 частини 3 статті 59-1 Кримінального кодексу України.

Потерпіла ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінального провадження зазначила, що вона не має претензій до неповнолітнього обвинуваченого з приводу ДТП та отриманих тілесних ушкоджень, оскільки примирилася з обвинуваченим ОСОБА_4 , отримала від нього грошові кошти для покриття витрат на лікування та відшкодування завданої шкоди, відносно міри покарання обвинуваченому, потерпіла поклалася на розсуд суду. Поданий нею 28.01.2025 року до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - просить суд залишити без розгляду.

В судовому засіданні представник Служби у справах дітей ОСОБА_9 , та представник уповноваженого підрозділу органів Національної поліції старший інспектор СЮП ОСОБА_10 підтримали позицію прокурора щодо обрання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, оскільки до моменту вчинення кримінального правополрушення , неповнолітній обвинувачений в поле зору не потрпаляв та не перебував у них на обліку.

Беручи до уваги те, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги те, що учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального кодексу України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд дійшов переконання, що винуватість неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, його діяння містить ознаки складу правопорушення, кваліфікованого за частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України.

При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України належить до категорії нетяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, обставини, котрі обтяжують покарання.

Обвинувачений є неповнолітньою особою, громадянином України, здобув повну загальну середню освіту у Залузькому ліцеї Дубровицької міської ради, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має зареєстроване місце проживання у с. Залужжя, Сарненського району Рівненської області, фізично та психічно здоровий, не перебуває на диспансерному чи профілактичному обліку у лікарів - психіатра та нарколога за місцем проживання.

Згідно з досудовою доповіддю, складеною 21 травня 2025 за дорученням суду уповноваженим органом з питань пробації, щодо ОСОБА_4 констатовано низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства. Обвинувачений не має схильності до девіантної поведінки, позитивно характеризується за місцем проживання, розкаявся у своїй протиправній поведінці, усвідомив та зробив для себе на майбутнє правильні висновки, його виправлення є можливим без ізоляції від суспільства.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, суд в розглядуваному випадку вважає скоєння кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття обвинуваченого, його примирення з потерпілою, добровільне відшкодування власним коштом потерпілій заподіяних збитків, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, згідно довідки, виданої керівником громадської організації Ветеранська спілка учасників АТО та захисників Вітчизни, займається волонтерською діяльністю.

Обставин, які б обтяжували покарання згідно зі статтею 67 Кримінального кодексу України, прокурором в обвинувальному акті не наведено. У постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі №679/783/17 (провадження № 51-8609км18) висловлена правова позиція, згідно з якою: "Відповідно до статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме. За пунктом 4 частини 1 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 Кримінального процесуального кодексу України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого…". Визнання судом обставини, яка не була зазначена прокурором в обвинувальному акті, такою, що обтяжує покарання, не узгоджується з положеннями статті 337 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 2 статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Покарання повинно бути призначено необхідне та достатнє для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У судовому засіданні сторона обвинувачення вважала за можливе застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 положення статті 69 Кримінального кодексу України щодо призначення особі іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, а саме у вигляді пробаційного нагляду терміном один рік із покладенням обов`язків, передбачених частиною 2 та пунктом 4 частини 3 статті 59-1 Кримінального кодексу України. Окрім того просить застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене санкцією цієї статті - позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Сторона захисту погодилась із думкою прокурора щодо застосування до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 положень статті 69 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 69 Кримінального кодексу України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може (крім випадків засудження за окремі види кримінальних правопорушень) призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Отже, суд вважає, що в даному випадку є декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, до яких відносить: скоєння кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття неповнолітнього обвинуваченого, його примирення з потерпілою, добровільне відшкодування власним коштом потерпілій заподіяних збитків, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, волонтерська діяльність.

Згідно зі статтею 59-1 Кримінального кодексу України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Відповідно до статті 100 Кримінального кодексу України, пробаційний нагляд застосовується до неповнолітніх відповідно до статті 59-1 цього Кодексу. Пробаційний нагляд стосовно неповнолітніх призначається на строк від одного до двох років.

З урахуванням особи неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкості інкримінованого йому діяння, кількох обставин, які пом`якшують покарання винного та на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 статті 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, а саме - покарання у виді пробаційного нагляду терміном один рік із покладенням обов`язків, передбачених частиною 2 та пунктом 4 частини 3 статті 59-1 Кримінального кодексу України.

Суд також застосовує до неповнолітнього обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, оскільки ОСОБА_4 знехтував вимогами Правил дорожнього руху, керував мотоциклом як водій, не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії, під час керування не вжив заходів для убезпечення інших учасників дорожнього руху, що призвело до заподіяння потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Щодо можливості призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли така особа на момент вчинення кримінального правопорушення не мала посвідчення на право керування транспортними засобами, то суд керується правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, в якій зазначено про те, що відповідно до ч. 1 ст. 55 КК позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років.

Окрм того слід зазначити, що Об`єднана палата звертає увагу на те, що " безпосередньо у ст. 55 КК не встановлено обмежень щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, особам, які на момент вчинення кримінального правопорушення не мали права керувати транспортними засобами.

Окрім того, позбавлення права керувати транспортними засобами як обов`язкове додаткове покарання передбачено у санкціях всіх частин ст. 286-1 КК, якою передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння.

Суб`єкт зазначеного кримінального правопорушення також загальний і додаткових вимог до суб`єкта, а саме наявність у нього права на керування транспортними засобами, ст. 286-1 КК також не містить.

Отже, ні норми Загальної частини КК, ні статті 286, 286-1 КК не містять жодних застережень чи умов застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, об`єднана палата вважає, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 286-1 КК, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Враховуючи зазначене, виходячи із аналізу положень статей 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами."

Під час досудового розслідування кримінального правопорушення, неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Згідно зі статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Відповідні клопотання від прокурора щодо обрання запобіжного заходу до обвинуваченого на час завершення судового розгляду справи до суду не надходили, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 упродовж судового розгляду справи сумлінно виконував покладені на нього процесуальні обов`язки у кримінальному провадженні, підстав для застосування такого заходу суд не вбачає.

До початку розгляду справи по суті, потерпілою ОСОБА_7 28 січня 2025 року було заявлено цивільний позов до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

З приводу заявленого потерпілою ОСОБА_7 цивільного позову суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства (частини 4 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України).

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 просила суд залишити поданий нею цивільний позов до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, без розгляду.

Беручи до уваги викладене, а також волевиявлення потерпілої ОСОБА_7 щодо позовної заяви, суд вважає за необхідне залишити цивільний позов без розгляду із урахуванням норм пункту 5 частини 1 статті 257 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки Кримінальним процесуальним кодексом України таке питання не врегульовано.

Під час досудового розслідування на проведення судових експертиз були здійснені процесуальні витрати на загальну суму 6367,20 грн.

Відповідно до статті 118 Кримінального процесуального кодексу України, витрати, пов`язані із залученням експертів, віднесені до складу процесуальних витрат. Згідно зі статтею 124 Кримінального процесуального кодексу України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта (експертів). З урахуванням наявності у неповнолітнього ОСОБА_4 власних коштів, суд вважає за необхідне стягнути із нього в дохід держави здійснені процесуальні витрати на залучення екпертів в сумі 6367,20 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року, було накладено арешт на мотоцикл марки "KOVI JNR", реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_2 .

Крім того, 13 січня 2025 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_11 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року, було накладено арешт на мотоцикл марки "KOVI JNR", реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 .

Тому, у зв`язку з відсутністю в подальшому необхідних цілей, визначених частиною 2 сатті 170 Кримінального процесуального кодексу України, суд скасовує арешт, накладений на мотоцикл ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року.

Керуючись статтями 100, 118, 124, 128, 349, 368, 370, 371, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України у вигляді пробаційного нагляду терміном 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Згідно частини 2, пункту 4 частини 3 статті 59-1 Кримінального кодексу України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок строку відбування покарання засудженому неповнолітньому ОСОБА_4 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 , на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у сумі 6367,20 грн. (шість тисяч триста шістдесят сім гривень 20 коп.).

Клопотання ОСОБА_11 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року, арешт на майно, а саме: мотоцикл марки "KOVI JNR", реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_2 .

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мотоцикл марки "KOVI JNR", реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , що знаходиться на зберіганні в складському приміщенні ВП №1 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області за адресою: м. Дубровиця, вул. Ю. Колесника, 88ж, Сарненського району Рівненської області - повернути власнику ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_2 ;

- оптичний диск із відеозаписом проведення освідування ОСОБА_4 на стан алкогольного сп`яніння на допомогою газоаналізтора "Drager" - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1