Провадження №1-кп/193/94/25
У Х В А Л А

іменем України

24 квітня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у межах кримінального провадження № 0000010 від 10.01.2025 клопотання прокурора Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інвалідності немає, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.10.2024 за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на один рік,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23.04.2025 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000010 від 10.01.2025 відносно ОСОБА_5 про його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвалою судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23.04.2025 призначено підготовче судове засідання на 24.04.2025 на 13 год.00 хв.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 27.07.2025, з тих підстав, що ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не відпали та не змінились, застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу унеможливить забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Наявність ризиків обґрунтував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який він вчинив у період іспитового строку, у зв`язку з чим у разі визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, йому загрожує лише покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до семи років, тому усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки, з метою уникнення від відповідальності за вчинене він може переховуватись від суду; оскільки обвинувачений ознайомився з матеріалами справи, то йому стали відомі всі свідки у справі, проте які судом ще не допитувалися, тому на них ОСОБА_5 може здійснювати незаконний вплив. ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення інших корисливих злочинів, вичинив теперішній злочин у період іспитового строку, а відтак останній схильний до вчинення інших кримінальних правопорушень. Крім того, прокурор просив залишити раніше визначений судом альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 60 560 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив пом`якшити йому запобіжний захід на домашній арешт. Пояснив, що страждає на тяжку онкологічну хворобу, зокрема має рак анального отвору, тому йому важко випорожнюватися. В умовах слідчого ізолятора йому надають фактично лише знеболювальні. Перебуваючи під вартою його конвоювали до Криворізькоого онкодиспансеру, де після проведення обстеження лікарем онкологом рекомендовано йому провести операцію колостомію. Наголосив, що в умовах ізоляції йому таку операцію виконати не зможуть, тому просив на час судового розгляду кримінального провадження відпустити його на волю під домашній арешт.

Захисник підтримав доводи обвинуваченого щодо доцільності заміни йому запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту, вважає, що після обрання такого запобіжного заходу ОСОБА_5 буде сумлінно виконувати процесуальні обов`язки, покладені на нього судом, а також зможе отримати повноцінну кваліфіковану медичну допомогу з лікування онкозахворювання, у тому числі проведення необхідного операційного втручання.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що за ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_5 , в межах вказаного кримінального провадження на досудовому розслідуванні, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27 квітня 2025 року з можливістю внесення застави у сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60 560 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень глави 18 КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховується втому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців, постійного місця роботи, навчання; репутацію, його майновий стан; наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З пояснень учасників справи та матеріалів, що маються у справі, вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк у від трьох до семи років. Вказаний злочин був вчинений у період іспитового строку (1 рік), призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10.10.2024 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, що йому інкримінується, імовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому.

Суд враховує ризик вірогідності його переховування від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще судом безпосередньо не допитувалися, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не припинили існувати.

Обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_5 обвинувачення, можливо виправдано вважати, що такий ризик існує.

Слід зауважити також про репутацію самого обвинуваченого, який неодноразово був раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, зокрема зі слів самого обвинуваченого: він власного житла не має, проживає у будинкуАДРЕСА_1 , куди тимчасово дозволила йому вселитися знайома йому жінка і він сплачує їй лише витрати за комунальні послуги; власної сім`ї не має, проживає у цьому будинку разом з співмешканкою, яка має інвалідність і сама потребує подекуди стороннього нагляду; ніде не працює, проживає лише за рахунок випадкових заробітків, отриманих за виконання тяжкої фізичної праці по найму місцевих мешканців; до цього ув`язнення систематично зловживав алкогольними напоями.

На переконання суду, у обвинуваченого на теперішній час не має жодних чинників, які б підтримували його, утримували його від подальшого вчинення протиправних діянь та забезпечували виконання ним процесуальних обов`язків без тимчасової ізоляції від суспільства. Наявність самої лише хвороби у обвинуваченого не може бути безумовною підставою для пом`якшення йому запобіжного заходу, з огляду на те, що протікання такої хвороби не перешкоджала ОСОБА_5 вчиняти як попередній злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, так і злочин у якому він наразі обвинувачується.

У зв`язку з вищенаведеним, суд вважає що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Таким чином, суд вважає, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав, вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і про необхідність продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 діб з можливістю внесення раніше визначеної застави у розмірі 60 560 грн.

Слід також відмітити, що вказана застава визначена судом з урахуванням п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у мінімальному розмірі.

Посилання захисника на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 не знайшло свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки відповідні докази стороною захисту не надані, матеріали провадження не містять висновку лікаря про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 утримується під вартою з 28.02.2025 у ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)», а тому на нього розповсюджується дія Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. №239/5/104 (надалі Порядку).

Так, відповідно до п.2.3 цього Порядку, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Пунктом 2.6 Порядку передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Відповідно до вимог п.2.7 зазначеного Порядку, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво СІЗО.

Між тим, під час судового розгляду не було установлено, що обвинувачений звертався до лікарів медичної частини з приводу його хвороби, але йому було відмовлено у наданні медичної допомоги. Більш того, зі слів обвинуваченого, лікарі медичної частини йому постійно надавали знеболювальні препарати, і, за відповідною вказівкою лікаря, його було направлено на обстеження до КП «Криворізький онкологічний диспансер», де 25.03.2025 обвинувачений був оглянутий хірургом-онкологом, який установив ОСОБА_5 діагноз: клінічно рак анального каналу з розповсюдженням на промежину та сідниці Т4№1 Мх кл. гр. ІІ, рекомендовано провести калостомію з наступним вирішенням подальшої тактики лікування в ОД.

Про те, що вказане операційне втручання не можливо здійснити згідно приписів п. 2.7 зазначеного Порядку матеріали справи не містять.

Також слід зауважити, що як повідомив під час розгляду цього клопотання сам обвинувачений, на вказане онкологічне захворювання він страждає вже чотири роки, проте перебуваючи на волі він лікувався самостійно, хаотично, не системно, приймаючи також здебільшого лише знеболювальні, за кваліфікованою медичною допомогою не звертався через брак коштів, й став наголошувати про необхідність кваліфікованого медичного лікування, у тому числі операційного втручання лише після того як його було взято під варту.

Проте з огляду на антисоціальний спосіб життя обвинуваченого на волі (систематичне зловживання алкогольними напоями, відсутність здорового харчування) та умови його самостійного лікування на свободі (хаотичне приймання ліків в основному знеболювальних, відсутність коштів для придбання необхідних ліків), суд доходить висновку, що на теперішній час саме в умовах слідчого ізолятора у обвинуваченого є значно більше можливостей отримати необхідну медичну допомогу.

Керуючись ст. 182, 183, 194, 197, 199, 315, 331, 371, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, - задовольнити. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 23 червня 2025 року включно з можливістю внесення раніше визначеної застави у сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

У випадку внесення обвинуваченим ОСОБА_5 застави у визначеному розмірі, вважати, що до нього застосований запобіжний захід у вигляді застави та зобов`язати обвинуваченого виконувати такі обов`язки на строк до 23.06.2025, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з м. Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи;

- утриматися від спілкування з усіма свідками та членами їхніх родин.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг).

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1