Справа № 351/922/25
Номер провадження №1-кп/351/199/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні у приміщенні Снятинського районного суду Івано-Франківської області кримінальне провадження № 0000045, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.03.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Снятинського районного суду Івано-Франківської області надійшов, затверджений прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000045, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.03.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст.121 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 15.05.2025 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21 червня 2025 року включно.

Прокурор під час підготовчого судового засідання подав до суду клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою терміном 60 діб без визначення розміру застави. Клопотання отримане обвинуваченим та захисником у встановленому КПК України порядку. У клопотанні прокурор зазначає, що ОСОБА_4 , у період часу з 10.03.2025 по 12.03.2025 перебуваючи на території господарства, розташованого по АДРЕСА_1 , яке перебуває у постійному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом пошкодження вхідних дверей, проти волі законного володільця проник до житлового будинку, а також до підсобного приміщення, які перебувають у постійному користуванні ОСОБА_6 , цим самим порушив гарантоване останньому статтею 30 Конституції України право на недоторканість житла та іншого володіння, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи.

Він же, у період часу з 20 год 15 хв 11.03.2025 по 08 год 13 хв 12.03.2025, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на території господарства, розташованого по АДРЕСА_1 , яке перебувало у власності та користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом пошкодження вхідних дверей проти волі законного володільця проник до житлового будинку, який перебував у власності та користуванні ОСОБА_7 , цим самим порушив гарантоване їй статтею 30 Конституції України право на недоторканість житла, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла.

Він же, у період часу з 20 год 15 хв 11.03.2025 по 08 год 13 хв 12.03.2025, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в приміщенні житлового будинку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований на території господарства по АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті спричинити ОСОБА_7 тілесні ушкодження, завдав останній не менше 10 ударів, у результаті чого, відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 01.04.2025, спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців правого і лівого ока, чола зліва, нижньої щелепи зліва, лівого плеча, лівого передпліччя та китиці, лівої і правої молочної залози, бокової поверхні грудної клітки, правої китиці, крововиливу в м`які покриви голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, переломів 2-ого ребра зліва, 7-ого та 8-ого ребер справа, гемопневматораксу, які відносять до тілесних ушкоджень середнього ступеня важності, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя, а також закритої черепно-мозкової травми, кровивиливу під оболонки головного мозку, набряку головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя, внаслідок отримання яких 14.03.2025 ОСОБА_7 померла у відділенні інтенсивної терапії КНП «Снятинська багатопрофільна лікарня» Снятинської міської ради, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України-умисні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілої.

У свою чергу, вчинення військовослужбовцем ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 162 КК України підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 12.03.2025, протоколом огляду трупа від 14.03.2025, лікарським свідоцтвом про смерть №12 від 14.03.2025, протоколом огляду місця події від 14.03.2025, протоколом огляду місця події від 15.03.2025, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 14.03.2025, протоколом перегляду відеозапису від 14.03.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 17.03.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 14.03.2025, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.03.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 17.03.2025, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.03.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 17.03.2025, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.03.2025, протоколом допиту свідка від ОСОБА_13 від 17.03.2025, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.03.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 17.03.2025, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.03.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 17.03.2025, висновком трасологічної експертизи від 21.03.2025 №СЕ-19/109-25/4800-ТР, висновком трасологічної експертизи від 20.03.2025 №СЕ-19/109-25/4802-ТР, висновком трасологічної експертизи від 20.03.2025 №СЕ-19/109-25/4804-ТР, висновком трасологічної експертизи від 25.03.2025 №СЕ-19/109-25/4803-ТР, висновком молекулярно-генетичної експертизи від 21.03.2025 №СЕ-19/109-25/4737-БД, висновком комплексної в частині молекулярно-генетичного дослідження експертизи від 27.03.2025 №КСЕ-19/109- 25/4700, висновком дактилоскопічної експертизи від 20.03.2025 №СЕ-19/109- 25/4810-Д, висновком судово-медичної експертизи №12 від 01.04.2025 та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказовими матеріалами.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що відповідають вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним, зокрема, у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Аналогічні твердження викладеного у рішеннях по справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990 (п. 32, Series A,N 182). Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

На підставі викладеного, ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , із середньою освітою, не одружений, на утриманні нікого немає, депутатом не обирався, судимий, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді солдата резерву взводу резерву рядового складу 5 роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 відносяться до категорії тяжких, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Окрім того, згідно із ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

21 березня 2025 року ОСОБА_4 з додержанням вимог ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 162 КК України.

Ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2025 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів включно до 11 год 00 хв 19.05.2025, без визначення розміру застави.

12 травня 2025 року постановою заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, а саме до 21.06.2025.

15 травня 2025 року ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано- Франківської області продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 строком до 21.06.2025 включно.

Також прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених пунктом 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжуються існувати на даний час, а саме: переховуватися від суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 розуміючи невідворотність покарання за вчинені ним кримінальних правопорушень, може переховуватись від суду, оскільки одне із кримінальних правопорушень, яке інкримінується останньому є тяжким і передбачає можливість призначення покарання останньому у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватись від суду з метою уникнення покарання.

Крім того існує також ризик, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України,тобто вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється. Ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення злочинів проти власності, маючи на даний час непогашену судимість, достовірно знаючи, що відносно нього Сторожинецьким районним судом Чернівецької області розглядається обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, незважаючи на обов`язок неухильно дотримуватися вищезазначених норм законодавства, вкотре вчинив ряд нових злочинів, що свідчить про можливість продовження ОСОБА_4 своєї протиправної діяльності.

Вищевказане свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення виконання процесуальних рішень.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігання продовженню злочинної діяльності та визначеним законодавством ризикам виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Прокурор у підготовчому судовому засіданні клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав з підстав наведеному у ньому, просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , узгодивши позицію із підзахисним, не заперечував проти задоволення клопотання.

У частині 3 статті 315 КПК України зазначено, що під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II КПК. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим. Отже за правилами частини 3 статті 315 КПК України суд з урахуванням думки інших присутніх учасників підготовчого судового засідання вирішує питання про обрання, доцільність зміни чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу, обраного обвинуваченому з урахуванням ризиків, визначених статтею 177 КПК, та обставин кримінального провадження. Суд продовжує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до порядку, визначеного Главою 18 КПК України, тобто у будь-якому разі суд зобов`язаний з`ясувати наявність та характер ризиків, які обґрунтовують доцільність та правомірність подальшого обмеження прав людини у кримінальному провадженні. При цьому про право вирішення судом самостійно питання щодо продовження запобіжного заходу, який має обмежений строк дії (домашній арешт, тримання під вартою), та порядок розгляду цього питання статтею 315 КПК України не визначені. Оскільки при направленні обвинувального акта до суду запобіжний захід щодо обвинуваченого є незмінним у межах строку, визначеного ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування (для запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту та тримання під вартою), тому за наявності клопотання сторони обвинувачення суд під час підготовчого судового засідання вправі продовжити строк тримання під вартою в межах, визначених частиною 1 статті 197 КПК України.

Таким чином, можна дійти висновку про те, що за наявності клопотання сторони обвинувачення має бути вирішено саме питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , оскільки строк тримання під вартою останнього завершується 21.06.2025 року.

Заслухавши думки учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд, враховуючи характер інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушеннь, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначених статтею 177 КПК України, дійшов висновку про необхідність продовження тримання ОСОБА_4 під вартою з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Враховуючи вимоги частини 3 статті 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , визначених частиною 1 статті 177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення; переховуватись від суду.

З огляду на прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд оцінює заявлений стороною обвинувачення ризик переховування ОСОБА_4 від суду, виходячи з тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, в сукупності з іншими обставинами, якими підтверджується наявність такої небезпеки.

Вказані обставини свідчать про негативну репутацію ОСОБА_4 та наявність ризиків передбачених пунктами 1 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: можливості переховування обвинуваченого від суду та можливості вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення.

Також при вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені статтею 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого; негативну репутацію, майновий стан обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, відсутністьбеззаперечних відомостей про міцність соціальних зв`язків,також судом враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Тому, запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості злочинів, які йому інкримінуються та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених статтями 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, на даному етапі провадження не зменшились. Нових даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надійшло, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, судовий розгляд не завершено.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи викладене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду, від виконання процесуальних дій, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечити виконання ним процесуальних рішень, суд не знаходить підстав для зміни щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на менш суворий, з урахуванням цілей пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, вважає доцільним, продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 60 діб (до 18.08.2025).

Крім того, згідно з частиною 4 статті 183 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України, який спричинив загибель людини.

На підставі наведеного, керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196 197,199, 331, 369,372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянину України, зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, без визначення розміру застави.

Строк тримання ОСОБА_4 під вартою обчислювати з 20 червня 2025 року.

Строк дії ухвали - до 18 серпня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому і прокурору негайно після її оголошення, інші сторони мають право отримати її копію в суді.

Копію ухвали направити для виконання до Державної установи «Івано-Франківської установи виконання покарань №12».

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя ОСОБА_16