ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2843/25 Номер провадження 11-сс/814/595/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваногоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2025 року за №0000721, задоволено клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , і застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 15 вересня 2025 року, підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Київ, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 211 960 гривень, і постановлено покласти на ОСОБА_8 в разі внесення застави обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, строком до 15 вересня 2025 року.

Відмовлено в задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, обставини й тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, особу підозрюваного та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Водночас слідчий суддя, врахувавши положення ст.ст.182, 183 КПК України, дійшов висновку про необхідність визначення ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 липня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, який визнає винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінально протиправних дій, не судимий, є волонтером, головою благодійної організації, учасником бойових дій, має: міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, сім`ю - дружину та 3 малолітніх дітей, на утриманні, ряд захворювань.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Миргородським РВП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2025 року за №0000721 (а.п.4).

Досудовим розслідуванням установлено, що 18 липня 2025 року приблизно о 06 годині ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , діючи з прямим умислом, спрямованим на пощкодження чужого майна шляхом підпалу житлового будинку, таємно, зайшли на територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , де, перебуваючи біля вхідних дверей, поклали автомобільну шину, яку підпалили заздалегідь підготовленою для підпалу пластиковою ємністю із запалювальною сумішшю, спричивши в такий спосіб займання, після чого автомобілем «Dodge Challenger», н.з. НОМЕР_1 , зникли з місця вчинення кримінального правопорушення. Тим самим вони здійснили умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, заподіявши потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду.

Затим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , продовжуючи свій злочинний умисел направлений на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, 18 липня 2025 року приблизно о 07 годині, діючи таємно, з прямим умислом, діставши заздалегідь підготовлені для підпалу 4 пластикові ємності із запалювальною сумішшю, підпалили їх та кинули через паркан на територію домогосподарства по АДРЕСА_3 , де відбулося загорання, і, виконавши всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, зникли з місця його вчинення. Домогосподарство за вказаною вище адресою внаслідок дій ОСОБА_11 та ОСОБА_8 не було пошкоджено вогнем із незалежних від них причин, оскільки пожежу ліквідовано власницею домогосподарства ОСОБА_13 . Таким чином, протиправні дії ОСОБА_11 та ОСОБА_8 полягали у здійсненні закінченого замаху на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу.

18 липня 2025 року слідчим ОСОБА_10 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 повідомлено ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України (а.п.48-51).

19 липня 2025 року слідчий ОСОБА_10 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави в максимальному розмірі строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам (а.п.1-67).

Слідчий суддя за результатами розгляду клопотання слідчого застосував ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та одночасно визначив йому заставу 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в разі внесення застави.

Слідчий суддя вказав, що зазначені у клопотанні обставини щодо необхідності застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають місце, підтверджуються достатніми, на цьому етапі розслідування доказами, й у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук та Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року визначено, що термін "обґрунтована підозра" означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Розглядаючи клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, обставини й тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі визнання його винуватим від 3 до 10 років позбавлення волі, особу підозрюваного, зокрема, те, що він має міцні соціальні зв`язки, не має джерела доходу, та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється та відповідно до матеріалів, доданих до клопотання слідчого, підтверджується вагомими доказами, на підставі розумної оцінки сукупності яких убачається, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, підозра в яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Не оспорюється учасниками провадження й сама необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваному.

Разом з цим, із урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині доведеності в цьому кримінальному провадженні заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, наявні у справі факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може: переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, що, в свою чергу, дає підстави для застосування до нього одного із запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження.

Усупереч доводам сторони захисту, даних (медичних висновків) щодо неможливості перебування підозрюваного під вартою чи неналежного надання йому медичної допомоги перевіркою матеріалів справи не встановлено й стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції не надано. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України ОСОБА_8 не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується, в тому числі з урахуванням установлених йому медичних рекомендацій.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому умисних тяжких злочинів, а саме цілеспрямованих дій, спрямованих на пошкодження домогосподарств людей шляхом підпалів у період дії воєнного стану, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

З викладеного вище слідує, що слідчий суддя в ході прийняття рішення про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, й зазначені обставини підтверджені достатніми даними.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту в нічний період доби, як просить сторона захисту.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_8 не судимий, є волонтером, керівником Благодійної організації "Благодійний Фонд Протидія», учасником бойових дій, одружений, має: 3 малолітніх дітей, відзнаки, однак ці відомості з урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності не спростовують факт неможливості запобігти ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, в разі незастосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та необхідність його обрання.

Водночас, застосувавши підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив ОСОБА_8 заставу в межах розміру, передбаченого п.2 ч.5 ст.182 КПК України 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка, при цьому, не є максимальною. Обраний же розмір застави з урахуванням: обставин інкримінованих ОСОБА_8 умисних тяжких злочинів злочинної діяльності щодо пошкодження в умовах воєнного стану шляхом підпалу чужих домогосподарств, необхідних для забезпечення життєдіяльності людей, що заподіяло в такий спосіб потерпілій стороні, зокрема, майнову шкоду, наведених вище даних про особу підозрюваного та його поведінку, у співставленні з ризиками, визначеними в п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідає критеріям, закріпленим у ч.4 ст.182 КПК України, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи, та підстави для його зменшення є відсутніми.

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи , з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4