ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року

м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження за №0002035 від 26.08.2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, Рівненської області, громадянин України, українець, проживаючий за адресою АДРЕСА_1 ,з середньою спеціальною освітою, одружений, офіційно не працюючий, раніше не судимого, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2024 року, близько 12 год. 47 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи біля магазину «Траш», що знаходиться за адресою м. Рівне, по вул. Олени Теліги, 53, на ґрунті неприязних відносин, які раптово виникли, будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливим мотивом, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, який в подальшому продовжено, застосував насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, із застосуванням сили, що виразилось у нанесенні потерпілому ОСОБА_6 не менше десяти травматичних дій, внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді поверхневих саден в потиличній ділянці голови по центру, поверхневих саден по задній поверхні грудної клітки справа по лопатковій лінії та під лопаткою, поверхневого садна по задній поверхні грудної клітки по центру, точкових крововиливів по задній поверхні грудно-поперекової ділянки зліва, поверхневого садна по задній поверхні правого ліктьового суглобу, по одному садну по задній поверхні навколо лівого ліктьового суглобу поверхні садна (3) по середині поверхні лівого колінного суглобу, поверхневих саден (2) по середині поверхні в проекції правого колінного суглобу, поверхневого садна по передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу поверхневого садна, після чого, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з метою власного матеріального збагачення, відкрито шляхом ривка зірвав із шиї потерпілого золотий ланцюжок 585 проби, вагою 5,520 г, вартістю 10 494,56 гривень, на якому знаходився золотий хрестик 585 проби, вагою 1,330 г, вартістю 2 528,58 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди у загальному розмірі 13 023,14 гривень.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав частково. Пояснив, що з потерпілим він не був знайомий, однак в нього з потерпілим виник конфлікт. В ході конфлікту він вдарив потерпілого один раз. Коли потерпілого хотів зловити зірвав з нього ланцюжок. Забирати ланцюжок наміру не мав. Потерілом все відшкодував. Щиро покаявся та просить суд суворо його не карати та застосувати покарання в порядку вимог статті 69 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що в нього з обвинуваченим виник конфлікт через сигарети. Обвинувачений вдарив його два рази та він впав. Зазначив, що обвинувачений вдарив а потім зірвав ланцюжок та почав тікати. Зазначив, що претензій до обвинуваченого не має оскільки, обвинувачений відшкодував йому шкоду. Просить суд застосувати відносно обвинуваченого покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 пояснив суду наступне:

Близько 11-12 год, точно пригадати не може, перебуваючи поблизу магазину «Траш», що по вул. Олени Теліги у місті Рівне, пив каву зі знайомим. Був свідком того, як обвинувачений вдарив потерпілого двічі, після першого удару потерпілий втратив рівновагу та впав. ОСОБА_8 зі знайомим підійшли, щоб розборонити їх і надати допомогу потерпілому.

Підійшли до обвинуваченого та попросили у нього, щоб він заспокоївся, оскільки він себе агресивно поводив та неадекватно, а саме висловлювався нецензурно.З його зовнішнього вигляду та поведінки було зрозуміло, що обвинувачений перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Після цього обвинувачений наніс потерпілому другий удар, від якого потерпілий впав на металевий смітник, а в момент падіння останнього, обвинувачений зірвав ланцюжок з шиї потерпілого. Бачив момент, що обвинувачений тримав той ланцюжок у своїй руці. Після цього обвинувачений намагався втекти з місця події. Однак, вони зі знайомим наздогнали його та почали кричати йому в слід, щоб він зупинився та повернув золотий ланцюжок.

На місці події працівниками поліції було вилучено хрестик, який висів на ланцюжку, ланцюжок звідки вилучили не знає.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 пояснив суду наступне:

Точного часу не пам`ятає, в цей день(26.08.2024) стояв на вулиці біля магазину «Траш», пили каву та звернули увагу на те, що біля входу у кафе «Шашлична», що знаходиться поруч біля магазину «Траш», стоять двоє невідомих чоловіків потерпілий та обвинувачений. Через деякий час обвинувачений наніс один стрімкий прямий удар кулаком правої руки потерпілому. Удар прийшовся у нижню щелепу. Від даного удару, чоловік впав на асфальтне покриття та вдарився тильної частиною голови. Потерпілий впав на асфальтне покриття.

Після цього обвинувачений наніс ще один удар потерпілому в область щелепи, від якого останній впав спиною на металевий смітник, який стояв поруч. В момент падіння обвинувачений зірвав з шиї потерпілого ланцюжок та намагався покинути місце події.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, зібраними в ході досудового розслідування, а також дослідженими в ході судового розгляду даного кримінального провадження, а саме:

карткою повідомлення на лінію 102 про вчинення кримінального правопорушення (а.к.п.8);

протоколом огляду місця події (а.к.п.9-15);

заявою про вчинення кримінального правопорушення (а.к.п.16-17);

протоколом впізнання, проведеним із потерпілим (а.к.п.24-27);

протоколом слідчого експерименту, проведеного із потерпілим (а.к.п.28-31);

постановою про призначення судово-медичної експертизи (а.к.п.33-34);

висновком судово-медичної експертизи (а.к.п.35-36);

постановами про призначення експертизи дорогоцінних металів (а.к.п.40-41, 49-50);

висновками експертиз дорогоцінних металів (а.к.п.42-27, 54-58);

протоколом впізнання, проведеними зі свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , (а.к.п.65-68, 81-84);

протоколом затримання у порядку ст.208 КПК України обвинуваченого ОСОБА_3 (а.к.п.90-98).

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, вважає із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, та вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

При цьому, суд також враховує те, що розпочавши викрадення ланцюжка таємно, обвинувачений не припинив ці дії при викритті потерпілим, не зреагувавши на зауваження останнього, а тому вказані дії кваліфіковано вірно саме як такі, що перейшли у грабіж, що крім показань потерпілого підтверджується іншими доказами у справі. Вказані показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами, логічні та послідовні протягом всього провадження.

Суд оцінює, що обвинувачений у судовому засіданні частково визнав, що фактичні обставини відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, та з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, об`єктивних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, у суду не має.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків в судовому засіданні та дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у реалізації своїх процесуальних прав.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

З врахуванням обсягу доказів, які досліджувались у судовому засіданні, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_3 суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, санкція якого передбачає: покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років, є умисним злочином, дані про особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, призначає покарання необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає відшкодування збитків, часткове визнання вини, потерпілий претензій до обвинуваченого не має, про що свідчила його поведінка в судовому засіданні, у зв`язку з чим, на думку суду, вказані обставини відносяться до таких обставин, що пом`якшують покарання, що не заперечувались сторонами під час судового розгляду. Потерпілий відмовився від цивільного позову, ланцюжок повернуто останньому, а моральних або матеріальних претензій в судовому засіданні відносно обвинуваченого не висловлював.

Також, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що він одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання, встановлено не було.

Згідно відомостей матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 раніше не притягався до кримінальної відповідальності. Відомостей у матеріалах справи, що обвинувачений перебуває на обліку психіатра, нарколога відсутні, останній має постійне місце проживання.

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (див. п. 31 Рішення Sadocha v. Ukraine, заява № 77508/11), суд неодноразово повторював, що для того, щоб втручання було пропорційним, воно має відповідати серйозності вчиненого правопорушення, а санкція - серйозності злочину, який вона має покарати.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи (пункти 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання)).

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, який відповідно до ст.12 КК відносяться до категорії тяжких; враховує пом`якшуючі обставини зазначені вище, розмір матеріальних збитків, завданих потерпілому та те що згідно обвинувального акту матеріальну шкоду було відшкодовано, наслідки вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, потерпіла сторона не заявляла претензій матеріального або морального характеру, від цивільного позову відмовився. Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, є особою, молодою за віком, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Також суд враховує, що хоча обвинувачений і вчинив кримінальне правопорушення під час дії режиму воєнного стану, але злочин був вчинений на території м. Рівне, поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ.

Зазначене вище, з урахуванням особи винного, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч. 4 ст. 186 КК України, а тому суд приходить до висновку, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України буде явно несправедливим, а тому зазначене відповідно до частини першої статті 69 КК України є підставою для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 статті 186 КК України.

За таких обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням частини першої статті 69 КК України у вигляді позбавлення волі.

Оцінюючи всі вищезазначені обставини щодо скоєних злочину у їх сукупності, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими, суд вважає, що розмір покарання ОСОБА_3 за ч.4 ст. 186 КК України, з урахуванням статті 69 КК України, відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого та вважає, що лише таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення злочинів як ним самими, так і іншими особами.

З урахуванням двох, встановлених судом пом`якшуючих покарання обставин щодо обвинуваченого, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та позитивних даних про особу обвинуваченого, суд керуючись статтями 65-67, 69 КК України, знаходить необхідним призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, що буде необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання, на переконання суду, є не лише співмірним протиправному діянню, а й необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів та запобігатиме вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року зазначив, що покарання, як втручання держави в особисте приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Положеннями ст. 75 КК передбачено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі Довженко проти України ) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Враховуючи всі встановлені обставини та дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 спосіб його життя, суд приходить до переконання, що його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства протягом іспитового строку, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і буде відповідати основним засадам та принципам індивідуалізації, обгрунтованості, гуманності, законності та справедливості призначення покарання, та дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії та стати на шлях виправлення в результаті проведення органами пробації профілактичних заходів.

Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередженням вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишити до набрання вироком законної сили без змін.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні. Питання про речові докази слід вирішити, відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100,349,368-370,373,374,394,395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та із застосуванням ст.69 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі статті 75 КК України, ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

У відповідності зі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України покласти нагляд за засудженим ОСОБА_3 на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Відповідно ч. 2 ст.124 КПК України, стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 7572, 8 грн.

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали Рівненського міського суду від 28 серпня 2024 року № 569/15923/24 (1-кс/569/5888/24) на майно, що було вилучене у ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон марки «КсіоміРедмі Про», в якому знаходиться сім карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» із абонентським номером НОМЕР_1 , зарядний пристрій до нього білого кольору, поміщено у спеціальний пакет «Національна поліція України №WAR2048766», гаманець чорного кольору, банківська картка банку «Приватбанк», № НОМЕР_2 дійсна до 06.27, навушники безпровідні, білого кольору торгового бренду «hoco», зв`язка з трьох ключів, які знаходяться на брелку, поміщаються до спеціального пакету «Національна поліція України №WAR2048765», сумка чорного кольору з маркувальними позначками «FASHIONNICENI» поміщаються до спец пакету «Національна поліція України №WAR2048767».

Речові докази: предмет із металу жовтого кольору, ззовні схожий на ланцюжок повернути потерпілому.

Файл носій із проведенням слідчого експерименту (а.с.31)- залишити в матеріалах кримінального провадження;

DVD R диск (а.с. 76) - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- Файл носій із проведенням слідчого експерименту (а.с.146)- залишити в матеріалах кримінального провадження;

Запобіжний захід залишити до набрання вироком законної сили без змін.

На вирок суду може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів моменту проголошення вироку через Рівненський міський суд.

Згідно ст. 376 ч 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1