ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 954/1697/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/346/25 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч. 3 ст. 309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні зі змінами внесеними першим заступником керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 09 квітня 2025 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Осокорівка, Нововоронцовського р-ну, Херсонської обл., громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно працюючого на посаді директора КП «Дніпро», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 309, ч.3 ст. 310, ч.1

ст. 263 КК України та призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 310 КК України у виді обмеження волі на строк 1 року;

-за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні на загальну суму 15520,05 грн.

Витрати на проведення експертиз в сумі 3183,60 грн. віднесено на рахунок держави.

Вирішено питання арешту майна та речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на порушення встановленого ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року правового режиму обігу наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, не маючи спеціального дозволу - ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, посіяв насіння коноплі у ґрунт в теплиці, що розташована на території його домоволодіння за вищевказаною адресою, після чого в подальшому здійснював їх вирощування шляхом проведення поливів та культивування, в результаті чого виростив 29 рослин роду коноплі, які виявлені та вилучені працівниками поліції 25.09.2024 року під час проведення санкціонованого обшуку при наступних обставинах. Так, в період часу з 12:04 години по 19:57 години 25.09.2024 року під час проведення санкціонованого обшуку по місцю проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в теплиці виявлено та вилучено 29 рослин буро-зеленого кольору, на яких відповідно висновку ботанічного дослідження є ознаки догляду, що обумовлено застосуванням технологічних прийомів та способів для поліпшення умов росту та розвитку рослин: вирощування рослин виконувалося в спеціальному приміщенні - теплиці; обробіток ґрунту виконувався механічно за допомогою сільськогосподарських знарядь; присутня і використана система затінення культур (світлозатіняюча сітка); присутня і використана система підв`язки культури (підв`язувальний шпагат); зрошування виконувалося за допомогою крапельної стрічки; в теплиці і навколо рослин виконано знищення бур`янів; виконана чеканка рослин (техніка обрізки верхівок пагонів, яка сприяє кращому розгалуженню та формуванню більшої кількості квіток), та які відповідно до висновку експерта є рослинами роду коноплі.

Крім того, ОСОБА_8 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, знаходячись на території подвір`я за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на порушення встановленого правового режиму обігу наркотичних засобів, встановленого ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, незаконно, шляхом відокремлення листя та кореню від стебел з рослин роду коноплі, які він вирощував на території власного домоволодіння за вищевказаною адресою, придбав наркотичний засіб та шляхом природного висушування виготовив речовину, яка відповідно до висновків судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів є наркотичним засобом обіг якого обмежено - канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 9238,18 г., що відповідно до таблиці 1 затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 є особливо великим розміром наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, який незаконно зберігав у теплиці на подвір`ї домоволодіння за вищевказаною адресою, без мети збуту, до моменту його виявлення та вилучення у період часу з 12:04 години по 19:57 годину 25.09.2024 року працівниками поліції в ході проведення санкціонованого обшуку.

Крім того, ОСОБА_8 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою зберігання бойових припасів для власних потреб, у порушення вимог «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 р. № 622, Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 р., без передбаченого законом дозволу, у невстановлений досудовим розслідуванням час, незаконно, у невстановленому місці, у невстановлений спосіб придбав 246 патронів, які відповідно до висновків судових експертиз виготовлені промисловим способом і є боєприпасами, з них: двісті два патрони - 5,45-мм проміжні патрони зразка 1974 року, призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї: автоматів «АК-74», «АКС- 74», «АКС-74У», ручних кулеметів «РПК-74» та їх модифікацій; двадцять шість патронів з маркуванням «S&B 9мм М», «270x03», «38хК» виготовлені промисловим способом, є 9-мм пістолетними патронами центрального бою до бойової нарізної вогнепальної зброї - пістолетів калібру 9мм (ПМ, АПС, Форт та ін. калібру 9x18 мм); вісімнадцять патронів без маркування є пістолетними патронами, виготовленими саморобним способом за типом пістолетних патронів калібру 9x18 мм, шляхом спорядження перероблених капсульованих гільз патронів під калібр 9x18 мм метальним снарядом - кулею з округлою вершиною, саморобно виготовленою з металу сірого кольору, що не притягується постійним магнітом та метальним зарядом, по своїм розмірно-конструктивним характеристикам дані патрони можуть бути використані для проведення пострілів з нарізної вогнепальної зброї - пістолетів 9х 18 мм (ПМ, АПС, Форт та ін. калібру 9x18мм), а також саморобної зброї, виготовленої під патрон даного калібру, які придатні до стрільби, та у подальшому переніс їх до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав до моменту їх виявлення та вилучення у період часу з 12:04 години по 19:57 годину 25.09.2024 року працівниками поліції в ході проведення санкціонованого обшуку.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, та ухвалити, в цій частині, новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання

-за ч. 1 ст. 310 КК України у виді обмеження волі на строк 1 року;

-за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років 6 місяців.

Виключити в з вироку пом`якшуючі обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга прокурора мотивована доводами про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зокрема, як зазначає апелянт, що усупереч Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» без належної оцінки суду першої інстанції залишився той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 в період військового стану, усвідомлюючи характер своїх дій, незаконно придбав та зберігав без мети збуту наркотичну речовину, обіг якої обмежено канабіс, загальною масою 9238,18 г., незаконно посіяв та вирощував кущі коноплі в кількості 29 штук та незаконно придбав і в подальшому зберігав і бойові припаси.

Крім того, апелянт зазначає що матеріали кримінального провадження не містять підтвердження активного сприяння розкриттю кримінального правопорушенню з боку ОСОБА_8 , оскільки його злочинні дії були безпосередньо припиненні працівниками поліції, а його участь у ході обшуку, під час якого були вилучено наркотичні речовини та бойові припаси, не має ініціативного характеру та фактично зазначені події не залежали від його волевиєвлення.

В змінах до апеляційної скарги перший заступник керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за:

-за ч. 1 ст. 310 КК України у виді обмеження волі на строк 1 року;

-за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці;

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років 4 місяці.

Виключити із резолютивної частини вироку рішення щодо конфіскації мисливської рушниці моделі «ТОЗ-Б», заводський номер « НОМЕР_1 », - у дохід держави.

Зокрема, як зазначає апелянт, в оскаржуваному вироку суду вказано про те, що обвинувачений ОСОБА_8 є директором KП «Дніпро» в с. Осокорівка, який має позитивні характеристики за місцем проживання i роботи, активно займається волонтерською діяльністю, організовував відновлення критичної інфраструктури у зоні бойових дій, допомагав військовим та місцевому населенню, нагороджений подяками та відзнаками. Має III гpyпy інвалідності, хронічні захворювання, сім`ю при цьому зазначавши, що обставини справи та зазначені дані про особу обвинуваченого, істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчинених діянь.

Разом з тим, на переконання апелянта, не взяв до належної уваги фактичну тяжкість злочину, враховуючи характер i спрямованість посягання, цінність суспільних відносин, на які воно посягав, наслідки, спосіб його вчинення, форму та ступінь вини, мотиви, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак. При цьому ступінь суспільної небезпечності впливає й кількість епізодів, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності. Зазначеним безпідставно було занижено оцінку суспільної небезпеки дій ОСОБА_8 , а саме не враховано сукупність вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 263 KK України, що свідчить про тривалу, інтенсивну та свідомо протиправну діяльність, небезпечну для правопорядку та безпеки держави.

Крім того, як зазначає апелянт призначення покарання реалізується від імені держави з дотриманням приписів ст.ст. 50, 65 та 75 KK України i спрямоване не лише на кару, але й на виправлення засудженого та запобігання новим злочинам. У межах санкції закону, відповідно до ст. 65 KK України та п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7, суд зобов`язаний забезпечити справедливість, співмірність та індивідуалізацію покарання, виходячи з характеру й ступеня тяжкості злочину, даних про особу винного, а також yciх пом`якшуючих i обтяжуючих обставин.

Застосування ст. 75 КK України, є можливим виключно за наявності достатніх та належним чином мотивованих підстав, коли встановлено реальну можливість виправлення особи без відбування покарання; будь- яке інше, формальне чи поблажливе використання цього інституту підриває авторитет правосуддя та превентивну функцію кримінального закону.

Так, дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення та судом за одним із епізодів кваліфіковані за ч. 3 ст. 309 KK України, пов`язані із незаконним зберіганням особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу загальною масою 9238,18 г, що відноситься до особливо великих розмірів, становлять виключно високий ступінь суспільної небезпеки. Таким чином, зберігання ОСОБА_8 особливо небезпечного наркотичного засобу у особливо великих обсягах не лише підтверджує високу інтенсивність та свідомий характер протиправної діяльності, але й обумовлює необхідність призначення йому суворого та реального покарання, оскільки будь-яке поблажливе ставлення до таких злочинів, у тому числі шляхом необґрунтованого застосування ст. 75 KK України, підриває авторитет правосуддя, девальвує превентивну функцію кримінального закону та суперечить завданню держави із захисту здоров`я нації.

Крім того, як зазначає апелянт, відповідно до положень ст. 374 KПK України та роз`яснень, які містяться в п. 13 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства i постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ i постановлення вироку», резолютивна частина судового рішення повинна бути викладена чітко i ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо змісту рішень, викладених у цій частині, зокрема рішень речових доказів.

Так, оскаржуваним вироком вирішено питання про речові докази, зокрема вказано, що мисливську рушницю моделі «ТОЗ-Б», заводський номер « НОМЕР_1 », конфіскувати в дохід держави.

Незаконне зберігання вказаної рушниці не інкримінувалось ОСОБА_8 за епізодом, передбаченим ч. 1 ст. 263 KK України, оскільки вказане порушення відноситься до адміністративних правопорушень.

При цьому, поза увагою суду першої інстанціі залишився факт, що у відповідності до Постанови Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18.12.2024 року (справа № 954/1748/24) ОСОБА_8 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 190 KУпAП, а саме за фактом зберігання без законного дозволу мисливської рушниці моделі «ТОЗ-Б», заводський номер « НОМЕР_1 ». Цією ж постановою вирішено питання щодо конфіскації мисливської рушниці моделі «ТОЗ-Б», заводський номер « НОМЕР_1 ». Таким, чином суд вийшов за межі обвинувачення та прийняв рішення по предмету, який не є речовим доказом по кримінальному провадженню, та по якому вже існує рішення суду, яке набуло чинності.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти її задоволення в частині зміни призначеного покарання, провівши часткове судове слідство, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при зазначених у вироку обставинах та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, учасниками судового провадження не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного йому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає про наступне.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених санкцією статті Особливої частини Кодексу, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для ї виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даними про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Конституційний Суд України у Рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Зважаючи на викладене, з урахуванням всіх вищевказаних обставин, на переконання колегії суддів, покарання у визначеному судом першої інстанції виду та розміру, передбаченому санкціями ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 309 та ч. 1 ст. 263 КК України, буде справедливим, співрозмірним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для його посилення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, у постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС по справі № 523/12810/15-к від 26.05.2020 року, зазначено що, питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 вчинив декілька кримінальних правопорушень, двоє з яких відносяться до категорії тяжких.

Разом з тим, ОСОБА_8 є особою, яка в силу ст. 89 КК України не має судимості, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання за яким характеризується позитивно, як за місцем проживання, так і за місцем роботи, що підтверджується письмовою характеристикою на обвинуваченого Нововоронцовської селищної військової адміністрації.

Крім того, згідно письмової характеристики старости Осокорівського старостинського округу від 02.10.2024 року, ОСОБА_8 , працює в Осокорівському старостаті директором КП «Дніпро».

Як вірно зазначена судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, саме наявність постійного місця роботи обвинуваченого у сфері «критичної» інфраструктури у зоні можливих бойових дій, займани ним посада, важливість його праці для Нововоронцовської громади та її відновлення, яке відбувається в умовах постійних обстрілів ворогом с. Осокорівка, позитивна характеристика з боку начальника Нововоронцовської селищної військової адміністрації, старости с. Осокорівка та військового командування, активна волонтерська діяльність обвинуваченого, значна допомога у зміцненні обороноздатності нашої держави, допомога військовим та громадянам в умовах воєнних дій, наявність проблем зі здоров`ям та інвалідність обвинуваченого, представлення його до державної нагороди, є тими виключними обставинами, які дозволяють суду зробити висновок про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

Крім того, відповідно досудової доповіді ДУ «Центр пробації» в Херсонській області від 17.01.2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства є можливим.

Щодо посилань прокурора про необхідність виключити з вироку пом`якшуючі обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень обвинуваченого, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в тому числі і поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та в суді, останній вину у вчиненому визнав, у вчиненому щиро розкаявся. Будь яких належних та ґрунтовних доказів неможливості визнання щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень пом`якшуючими обставинами, прокурорам не наведено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийшов до переконання про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Разом з тим, є слушними доводи апеляційної скарги про необхідність виключення із резолютивної частини вироку рішення щодо конфіскації у дохід держави мисливської рушниці моделі «ТОЗ-Б», заводський номер « НОМЕР_1 » 16 калібру.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку суду, судом було вирішено питання щодо долі речових доказів, в тому числі конфіскації в дохід держави мисливської рушниці моделі «ТОЗ-Б», заводський номер « НОМЕР_1 » 16 калібру.

Однак, незаконне зберігання вказаної рушниці не інкримінувалось ОСОБА_8 за епізодом, передбаченим ч. 1 ст. 263 KK України, оскільки вказане порушення відноситься до категорії адміністративних правопорушень.

При цьому, поза увагою суду першої інстанціі залишився факт, що у відповідності до Постанови Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18.12.2024 року (справа № 954/1748/24) ОСОБА_8 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 190 KУпAП, а саме за фактом зберігання без законного дозволу мисливської рушниці моделі «ТОЗ-Б», заводський номер « НОМЕР_1 ». Цією ж постановою вирішено питання щодо конфіскації мисливської рушниці моделі «ТОЗ-Б», заводський номер « НОМЕР_1 ». Таким, чином суд вийшов за межі обвинувачення та прийняв рішення по якому вже існує рішення суду, яке набуло чинності.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставами для скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

Зважаючи на викладене апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає до часткового задоволення, а оскаржуваний вирок суді зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407,409,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні зі змінами внесеними першим заступником керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 09 квітня 2025 року, стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України - змінити.

Виключити із резолютивної частини вироку рішення щодо конфіскації в дохід держави мисливської рушниці моделі «ТОЗ-Б», заводський номер « НОМЕР_1 ».

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13