ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1484/25 Справа № 192/1201/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2025 року,

відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шульгівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-19.10.2015 Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання за іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

-28.04.2016 Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі. Звільнений 12.03.2018 умовно-достроково на 11 місяців 10 днів;

обвинуваченого у скоєнні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

За ч. 1 ст. 162 КК України у виді одного року обмеження волі.

За ч. 3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначивши до відбуття покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_8 від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, строком на 3 роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , 10.06.2019 приблизно о 5 год. 55 хв, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , помітив відсутність господаря домоволодіння за вище вказаною адресою, внаслідок чого у останнього, виник умисел спрямований на незаконне проникнення до житла.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що не вправі проникати до житла особи, діючи умисно, без згоди власника будинку упевнившись, що його дії залишаються непомітним для сторонніх осіб 10.06.2019 приблизно о 06 год. 00 хв., підійшов до вхідних воріт та через хвіртку зайшов на територію подвір?я. Продовжуючи реалізувати свій умисел, підійшов до вхідних дверей будинку АДРЕСА_2 та молотком пошкодив навісний замок, після чого, шляхом ривку відчинив вхідні двері та проник у вказаний будинок, тим самим порушивши вимоги ст. 30 Конституції України, незаконно проник до житла, яким користується ОСОБА_9 .

Продовжуючи свою діяльність, ОСОБА_8 , 29.06.2019 приблизно о 7 год. 55 хв, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , помітив відсутність господаря домоволодіння за вище вказаною адресою, внаслідок чого у останнього, виник умисел спрямований на незаконне проникнення до житла.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що не вправі проникати до житла особи, діючи умисно, без згоди власника будинку упевнившись, що його дії залишаються непомітним для сторонніх осіб 29.06.2019 приблизно о 08 год. 00 хв., підійшов до вхідних воріт та через хвіртку зайшов на територію подвір?я.

Продовжуючи реалізувати свій умисел, ОСОБА_8 підійшов до вікна будинку АДРЕСА_2 та шляхом зняття скла з вікна, проник через нього у вказаний будинок, тим самим порушивши вимоги ст. 30 Конституції України, незаконно проник до житла, яким користується ОСОБА_9 .

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, а саме, незаконне проникнення до житла, відповідальність, за який передбачена ч.1 ст.162 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, що ОСОБА_8 05.08.2019 приблизно о 13 год 55 хв перебував біля території подвір?я будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення майна із господарської будівлі вказаного домоволодіння.

Реалізуючи свій злочинний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, ОСОБА_8 05.08.2019 приблизно о 14 год. 00 хв., підійшов до вхідних воріт та через хвіртку зайшов на територію подвір?я. Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, підійшов до вхідних дверей господарської будівлі, по АДРЕСА_2 та шляхом підбору ключа до навісного замка відчинив його, після чого проник у вказану господарську будівлю, що є іншим приміщенням, звідки діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав майно, що належить ОСОБА_9 , а саме: машину пральну автоматичну «Атлант 70C87-000», 2013 р.в., вартістю 4379 грн. та металевий лист розміром 1х2м., товщиною 3 мм,, вартість якого визначити не надалось можливим через відсутність даних щодо товарного стану, виду металу листа, цільового призначення, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 4379 грн.

Після чого ОСОБА_8 з місця вчинення злочину, утримуючи при собі вказане майно втік.

Продовжуючи свою діяльність, ОСОБА_8 , 08.11.2019 приблизно о 22:30 годин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , помітив відсутність господаря домоволодіння за вище вказаною адресою, внаслідок чого у останнього виник умисел спрямований на незаконне проникнення до житла.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що не вправі проникати до житла особи, діючи умисно, без згоди власника будинку упевнившись, що його дії залишаються непомітним для сторонніх осіб 08.11.2019 приблизно о 22 год. 35 хв., підійшов до вхідних дверей будинку по АДРЕСА_2 та скориставшись відчиненим замком на вхідних дверях, шляхом вільного доступу проник до вказаного будинку, тим самим порушивши вимоги ст. 30 Конституції України, незаконно проник до житла, яким користується ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано як кримінальний проступок, а саме незаконне проникнення до житла, відповідальність, за який передбачена ч.1 ст.162 КК України та злочин, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, відповідальність за що передбачена ч. 3 ст. 185 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи висновки суду про винуватість ОСОБА_8 , які відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2025 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України скасувати в частині засудження за ч.1 ст.162 КК України з підстави неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

На підставі ч. 2 ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження в цій частині.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого закінчились 07 листопада 2024 року, чого судом першої інстанції при призначенні покарання враховано не було.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів викладений в ній.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 ст. 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За вимогами п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження у кримінальній справі його не було закрито, крім випадків, коли провадження може бути закрито лише за згодою підозрюваного, обвинуваченого, який проти цього заперечував.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ч 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 49 КК України встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.

Частина 2 зазначеної статті містить нормативні приписи такого змісту: «Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухиляється від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років».

У разі ухилення особи від досудового розслідування або суду зупинення і відновлення вказаних строків є доцільним лише тоді, коли після з`явлення або затримання особи продовжується перебіг строку, який у кінцевому підсумку обчислюється шляхом врахування диференційованого терміну, встановленого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення особи від досудового розслідування або суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку останній епізод кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, оскільки санкція зазначеної норми передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, ОСОБА_8 вчинив 08.11.2019 року.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 49 КК України, загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України закінчився 07.11.2024 року, з чим колегія суддів погоджується.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02.02.2023, у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК України, подовженого на період ухилення.

Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності, таке звільнення є обов`язковим.

Колегія суддів погоджується з дововдом прокурора про те, що суд першої інстанції приймаючи рішення не переконався в тому, що загальні строки давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України сплили 07.11.2024 року.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2025 року за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_8 в частині засудження за ч. 1 ст. 162 КК України - скасувати.

На підставі ч. 2 ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінального правопорушення.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2025 року за ч. 3 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4