КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/6290/25 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4046/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кожанка, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27. ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2025 року задоволено частково клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2024 року за № 0001625, щодо підозрюваного ОСОБА_7 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Взято ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту негайно в залі суду.

Визначено строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - 60 днів, тобто до 01 липня 2025 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 500 000 грн.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, який вніс таку заставу, вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У випадку внесення застави покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 , у разі внесення застави, визначено два місяці з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

Попереджено підозрюваного, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків після внесення застави, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

В решті клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 . Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, апелянт зазначає, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри не доведена стороною обвинувачення, так само як і існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Апелянт вказує на те, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя посилається на те, що злочин відноситься до тяжких та корупційних, а отже існує ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватись від слідства. Однак апелянтом звертається увага, що відповідно до ч. 4 ст. 27 КК підозрюваному інкримінується форма співучасті як «підбурювач», отже відведена роль у вчиненому злочині являється мінімальною у порівнянні з іншими видами співучасті.

Також апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 не затримували в порядку 208 КПК. В судове засідання він з`явився добровільно та самостійно. Враховуючи юридичну обізнаність підозрюваного, як про це зазначає слідство, у нього з 19.02.2025 по 01.05.2025 було майже три місяці для того щобреалізувати ризикина які посилається орган досудового розслідування. Проте переконливих доказів, що підозрюваний вчиняв щось з переліченого орган досудового розслідування суду не надав, а тому зазначені ризики нівелюються.

Заслухавши суддю доповідача щодо змісту оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, щоСВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2024 року за № 0001625, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27. ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16 вересня 2008 року в приватній нотаріальній конторі Київського міського нотаріального округу, приватного нотаріуса ОСОБА_11 , згідно завіреного нотаріального договору позики, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позичила ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в строк до 16 вересня 2009 року, грошові кошти в сумі 350 000 грн.

Крім цього, в період з 30 жовтня 2008 року по 15 березня 2009 року, ОСОБА_12 додатково позичила ОСОБА_13 105 000 грн. та 3000 доларів США.

У подальшому, у зв`язку із закінченням строку позики та неповерненням ОСОБА_13 позичених коштів, ОСОБА_12 21 березня 2011 року звернулась з позовом до Оболонського районного суду міста Києва щодо стягнення в судовому порядку зі ОСОБА_13 позичених грошових коштів.

За результатами судового розгляду, 17 квітня 2012 року Оболонським районним судом міста Києва задоволено позов ОСОБА_12 до ОСОБА_13 та вирішено стягнути з останнього на користь ОСОБА_12 суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції в розмірі 588 727 грн. 40 коп., а також судові витрати в розмірі 1820 грн.

Далі, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_13 судового рішення, за заявою ОСОБА_12 від 07.12.2012 та на підставі виконавчого листа від 07.12.2012, виданого Оболонським районним судом міста Києва, старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції ОСОБА_14 відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.

Далі, 21 грудня 2012 року старшим державним виконавцем ОСОБА_14 винесено постанову про арешт майна ОСОБА_13 та оголошення заборони на його відчуження, пунктом 1 якої постановлено, накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_13 .

В подальшому, 30 січня 2020 -року виконавче провадження передано старшому державному виконавцю ОСОБА_15 , яке останнім прийнято до провадження в цей же день.

Також, встановлено, що приблизно в листопаді 2023 року, ОСОБА_13 звернувся до свого знайомого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колишнього працівника (керівника) одного з відділів державної виконавчої служби міста Києва, з метою отримання юридичної консультації та надання роз`яснень і допомоги у закритті відкритих щодо нього виконавчих проваджень в Оболонському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Оболонський ВДВС у м. Києві), а також знятті арештів з його майна.

В свою чергу, в цей же період, тобто в листопаді 2023 року, точний час та місце досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_7 , який реально розумів свої можливості впливу на прийняття рішення та закриття виконавчих проваджень відносно ОСОБА_13 в Оболонському ВДВС у м. Києві, виник злочинний умисел, направлений на особисте збагачення, шляхом використання власних корупційних зв`язків для підбурювання шляхом підкупу, тобто до фактичного схиляння службових осіб Оболонського ВДВС у м. Києві до вчинення злочину.

Зокрема, ОСОБА_7 досконально розумів та був особисто ознайомлений з наказами, положенням про Міністерство юстиції України, посадовими інструкціями виконавчого органу, законами та нормативно-правовими актами, якими регламентуються та керуються відділи державної виконавчої служби України та іншими законодавчими актами, описаними вище, оскільки останній протягом 2016-2019 років, обіймав наступні керівні посади:

- заступника начальника Управління - начальник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області;

- начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області;

- начальника відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області;

- виконуючого обов`язків начальника Подільського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а тому останній, покладаючись на власний досвід, діючи через пособників, вирішив шляхом підкупу схилити державного виконавця до зловживання своїми повноваженнями, спрямованими на закриття виконавчого провадження НОМЕР_2 відносно ОСОБА_13 в Оболонському ВДВС у м. Києві та скасування арештів із рухомого і нерухомого майна останнього.

З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_13 , що має багаторічний досвід роботи в сфері виконавчої служби та працюючи тривалий час на керівних посадах Державної виконавчої служби України у місті Києві та Київській області, має зв`язки з діючими працівниками Оболонського ВДВС у місті Києві, зокрема з числа керівного складу. При цьому зазначив, за рахунок власного практичного досвіду, за винагороду у розмірі 5000 доларів США, допоможе ОСОБА_13 у вирішенні його питання виключно законним шляхом, враховуючи, в тому числі, відомі йому колізії в законодавстві та строки давності здійснення виконавчих проваджень.

В свою чергу, ОСОБА_13 , не будучи обізнаним про справжні злочинні наміри ОСОБА_7 , приблизно наприкінці листопада 2023 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, на вказану пропозицію ОСОБА_7 погодився та перебуваючи в офісному приміщенні, що за адресою: м. Київ, вул. Гречко, 1/9, передав останньому на його вимогу грошові кошти в розмірі 5000 доларів США.

У подальшому, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , протягом листопада - грудня 2023 року, точний час та місце досудовим розслідуванням не встановлено, звернувся до колишньої своєї колеги та знайомої - невстановленої на даний час особи № 1 , з якою він разом працював в Подільському ВДВС у місті Києві, із проханням посприяти, за грошову винагороду (неправомірну вигоду), у закритті виконавчого провадження № НОМЕР_3 відносно ОСОБА_13 та зняття арештів з майна боржника.

Невстановлена на даний момент особа № 1 на пропозицію ОСОБА_7 погодилась та запевнила, що забезпечить прийняття рішення про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 відносно ОСОБА_13 державним виконавцем та зняття арештів з майна боржника.

Крім цього, невстановлена на даний час особа № 1, діючи з метою конспірації своїх дій, не бажаючи бути викритою у неправомірних діях, залучила свого чоловіка невстановлену на даний час особу № 2, до отримання грошових коштів (неправомірної вигоди) від ОСОБА_7 за закриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 та зняття арештів з майна боржника.

Так, на виконання спільно розробленого злочинного плану між невстановленою на даний час особою № 1 та невстановленою на даний час особою № 2, останній повинен був повідомити ОСОБА_7 , що грошова винагорода (неправомірна вигода) за закриття виконавчого провадження буде становити 2500 доларів США та отримати їх у останнього для подальшої передачі невстановленій на даний час особі № 1, що і було зроблено невстановленою на даний час особою № 2 в той же день, відразу після зустрічі ОСОБА_7 та невстановленої на даний час особи № 1 в Оболонському районі міста Києва, точний час та місце досудовим розслідуванням встановлено не було.

В той же час, ОСОБА_7 , здійснивши таким чином підбурення до вчинення злочину, шляхом підкупу, передав через невстановлену на даний час особу № 2 лише частину неправомірної вигоди, яка повинна були бути надана відповідним службовим особам за закриття відкритих відносно боржника виконавчих проваджень в Оболонському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а різницю від наданих ОСОБА_13 грошових коштів у розмірі 2500 доларів США, залишив собі в рахунок нібито наданих останнім послуг у вирішенні питання про зняття арешту з майна останнього.

У подальшому, після отримання описаної неправомірної вигоди, протягом грудня 2023 року, невстановлена на даний час особа № 1, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, на виконання попередніх домовленостей з ОСОБА_7 , звернулась до свого керівника Оболонського ВДВС у місті Києві ОСОБА_16 та державного виконавця Оболонського ВДВС у місті Києві ОСОБА_15 з пропозицією закрити виконавче провадження відносно ОСОБА_13 за грошову винагороду (неправомірну вигоду) та зняти арешти з майна боржника.

На таку пропозицію невстановленої особи № 1, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 погодились, узгодивши подальший план своїх злочинних дій, спрямованих на закриття виконавчого провадження і зняття арешту із майна ОСОБА_13 , визначивши ролі та розподіливши між собою грошові кошти в сумі 2500 доларів США, які до цього були отримані невстановленою на даний час особою № 1 від ОСОБА_7 , тим самим увійшли до складу групи осіб, які об`єднанні єдиним злочинним умислом та почав сприяти вчиненню кримінального правопорушення.

У подальшому, 12 грудня 2023 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_15 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою на даний момент особою № 1 та ОСОБА_16 , на виконання спільного злочинного плану, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що ОСОБА_13 грошові кошти ОСОБА_12 не повернуто, розуміючи протиправність своїх дій та їх наслідки, в порушення вимог ст. ст. 19, 129-1 Конституції України, присяги державного виконавця, вимог ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 8; ч. 1, п. З ч. 2 ст. 18; п. 1 ч. 1 ст. 37; ч. 5 ст. 37, ст. ст. 13, 37 Закону України «Про виконавче провадження», п. п. 1, 6, 8 розділу II Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017, п.п. 1.1, 2.3, 2.5, 3.1, 3.9, 5.3.2 Положенням про Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ), затвердженого наказом начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 612/6 від 01.06.2021, вимог посадової інструкції головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), п. п. 1, 4 Розділу II, п. 2 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016, з метою закриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 відносно ОСОБА_13 та зняття арештів з його майна та рахунків, перебуваючи в службовому кабінеті, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2-Д, склав від імені стягувача - ОСОБА_12 заяву про повернення без виконання виконавчого листа № 2-53 від 07.12.2012 нібито у зв`язку зі сплатою ОСОБА_13 коштів в повному обсязі ще 06.12.2012, тобто до моменту відкриття виконавчого провадження та підробив підпис від її імені в цій заяві (виконавши його власноручно), яка відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для закриття виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника.

У подальшому, в цей же день, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, в приміщенні Оболонського ВДВС у місті Києві, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2-Д, після складання підробленої заяви від імені стягувача - ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , будучи службовою особою, діючи відповідно до розробленого злочинного плану, передав заяву на погодження і проставлення резолюції своєму керівнику - ОСОБА_16 , який діючи з метою реалізації злочинного плану, узгодженого раніше, в порушення вимог ст. ст. 19, 129-1 Конституції України, присяги державного виконавця, вимог ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 8; ч. 1, п. З ч. 2 ст. 18; п. 1 ч. 1 ст. 37; ч. 5 ст. 37, ст.ст. 13, 37 Закону України «Про виконавче провадження», п.п. 1, 6, 8 розділу II Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017, п.п. 1.1, 2.3, 2.5, 3.1, 3.9, 9.3,9.5 Положенням про Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ), затвердженого Наказом начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №612/6 від 01.06.2021, п.п. 1,4 Розділу II, п. 2 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016, достовірно знаючи, що вказана заява у встановленому порядку не надходила до очолюваної ним установи, не була зареєстрована та була підроблена ОСОБА_15 , поставив на ній резолюцію щодо необхідності її розгляду ОСОБА_15 , чим надав їй офіційного статусу, а ОСОБА_15 - підстави для її розгляду. Тим самим, ОСОБА_16 , будучи учасником групи осіб, сприяв вчиненню кримінального правопорушення ОСОБА_15 , усунувши будь-які перешкоди для прийняття ним подальших рішень.

Далі, 22 грудня 2023 року, о 09 год. 53 хв., ОСОБА_15 , діючи умисно, за попередньою змовою групи осіб невстановлена на даний час особа № 1 та ОСОБА_16 , на виконання спільного злочинного плану, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що ОСОБА_13 грошові кошти ОСОБА_12 не повернуто, розуміючи протиправність своїх дій та їх наслідки, в порушення вищезазначених вимог законодавства, перебуваючи в службовому кабінеті, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2-Д, з метою отримання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів за закриття виконавчого провадження, зняття арешту з рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_17 , маючи право доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження, з використанням кваліфікованого сертифікату електронного підпису, ввівши персональний логін «ІНФОРМАЦІЯ_5» та особистий пароль, ввійшов до Автоматизованої системи виконавчого провадження, з метою вчинення виконавчих дій на користь боржника.

Завершуючи реалізацію своїх злочинних намірів, внаслідок вищеописаних злочинних дій, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_13 , що виконав усі необхідні і обговорені ними раніше дії, натомість вчинивши дії, спрямовані на підбурення до зловживання повноваженнями державним виконавцем, в результаті яких, головний державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_15 , який був обізнаним про постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, разом з накладанням арешту на кошти боржника ОСОБА_13 , на підставі виконавчого листа № 2-53 від 07.12.2012, виданого Оболонським районним судом м. Києва (виконавче провадження № НОМЕР_3), сформованих в Автоматизованій системі виконавчого провадження, не маючи на те жодних законних підстав, за допомогою використання власного логіну «ІНФОРМАЦІЯ_5» сформував постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі раніше підробленої ним же заяви про повернення без виконання виконавчого листа № 2-53 від 07.12.2012, складеної і підписаної нібито від імені стягувача ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 тяжкі наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди на загальну суму 588 727 гривень 40 копійок, а також окремо, незаконно і безпідставно стягнув із ОСОБА_13 грошові кошти у розмірі 32 598,60 гривень (квитанція № 7М2С-НКМ8- ВЕРН-Р02Н від 12.12.2023, з призначенням платежу: «Часткове стягнення за ВП НОМЕР_2 з виконання виконавчого документу: виконавчий лист № 2-53 виданий 07.12.2012, документ видав: Оболонський районний суд м. Києва. Залишок до сплати 32 207,08 гривень»).

Окремо, в ході досудового розслідування встановлено, що дата та підпис в заяві від 12.12.2023, підписаної нібито від ОСОБА_12 , виконаний ОСОБА_15 , а підпис на заяві з лівого боку верхньої частини документа від 12.12.2023, виконаний ОСОБА_16 .

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у підбурюванні до зловживання своїми повноваженнями державним виконавцем, з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, оскільки підкупом схилив іншого учасника до вчинення злочину, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

01.05.2025, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, у зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27. ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у підбурюванні до зловживання повноваженнями державним виконавцем шляхом підкупу, з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

03.05.2025 слідчий СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрованого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27. ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2024 року за № 0001625.

На обґрунтування вимог даного клопотання слідчий зазначив, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які виправдовують застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також слідчий зазначив, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.

03.05.2025 ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва задоволено частково клопотання та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Взято ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту негайно в залі суду.

Визначено строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - 60 днів, тобто до 01 липня 2025 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 500 000 грн.

У випадку внесення застави покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 , у разі внесення застави, визначено два місяці з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

В решті клопотання - відмовлено.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Під час апеляційного розгляду всупереч твердженням апелянта встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, з ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, а також дані про особу ОСОБА_7 , в їх сукупності.

Так, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі зазначив, що як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення, підтверджується наданими слідчим матеріалами, зокрема:

- протоколом обшуку від 18.09.2024 за адресою: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2-д, в ході якого вилучено виконавче провадження № НОМЕР_3 із заявою від імені стягувача ОСОБА_12 , мобільні телефони та комп`ютерну техніку;

- протоколами тимчасового доступу до речей і документів мобільних операторів для аналізу спілкування між ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та іншими особами та довідками про обробку номерної інформації, за якими встановлено спілкування ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та інших осіб у період з липня по грудень 2023 року;

- висновком експерта № СЕ-19/111-24/59895-ПЧ від 07.11.2024, який встановив, що підпис на заяві від імені стягувача ОСОБА_12 виконаний ОСОБА_15 , а резолюція на заяві - ОСОБА_16 ;

- протоколом огляду предметів (електронних носіїв інформації) від 19.03.2025, в ході якого оглянуто аудіофайл, наявний у телефоні ОСОБА_13 , у якому зафіксовано зміст розмови ОСОБА_13 з ОСОБА_7 з приводу обставин кримінального правопорушення. Зміст зазначеної розмови узгоджується з відомостями, наведеними у повідомленні про підозру;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_13 від 11.02.2025 та 13.03.2025, який повідомив про ймовірні знайомства ОСОБА_7 з працівниками Оболонського ВДВС для законного вирішення питань у виконавчих провадженнях, де він був боржником, а також про наявність аудіозапису спілкування з ОСОБА_7 після закриття провадження;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (провідних документознавців Оболонського ВДВС м. Києва); які повідомили порядок реєстрації документів та їй подальшого руху, а також зазначили, що заява ОСОБА_12 не була зареєстрована у встановленому законом порядку;

- документами виконавчого провадження, зокрема, постановами про повернення виконавчих документів стягувачу, зняття арешту з коштів та майна, зняття майна з розшуку, а також запити щодо перевірки зняття обтяжень із боржника ОСОБА_13 ;

- іншими матеріалами у сукупності.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеності його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

На об`єктивне переконання колегії суддів апеляційного суду, сукупність всіх фактичних обставин та даних, зазначених в ухвалі слідчого судді та в матеріалах клопотання, дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру повідомлену ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27. ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою здійснення подальшого розслідування кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Таким чином, як вважає колегія суддів, доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Всупереч твердженням апелянта, колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Слідчий суддя вважав обґрунтованими доводи слідчого про те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів.

На переконання слідчого судді, з чим погоджується колегія суддів, що очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

Під час оцінки цього ризику слідчий суддя врахував обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , зокрема, залучення до його вчинення інших осіб, багаторічний досвід роботи ОСОБА_7 на керівних посадах та набутих завдяки цьому зв`язків, які можуть бути використані для переховування.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також враховуючи обставини кримінального правопорушення, зокрема, вчинення його шляхом підробки документа, а також у зв`язку з посадовими особами в Оболонському ВДВС, слідчим суддею встановлено, що є обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

При цьому, під час оцінки ризику впливу на свідків, потерпілих, інших підозрюваних, слідчий суддя виходить з того, по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні.

По-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оцінюючи наявність цього ризику слідчий суддя врахував те, що особи свідків, потерпілого, інших підозрюваних відомі ОСОБА_7 , а отже він як самостійно, так й через інших осіб може впливати на них з метою підбурення їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань чи відмови від дачі показань на користь підозрюваного. Про реальність цього ризику окремо свідчать показання свідка ОСОБА_13 , який повідомив про намагання ОСОБА_7 зустрітися з ним.

Крім того, слідчий суддя вважав наявним ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи наявність у підозрюваного завдяки тривалій роботі на керівних посадах зв`язків. Зазначені можливості можуть бути використані підозрюваним для протидії кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий суддя врахував високу інтенсивність встановлених ризиків, про що свідчить, зокрема, обговорення ОСОБА_7 зі свідком заходів, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що зафіксовано в ході огляду аудіофайлу, наявного в телефоні ОСОБА_13 (протокол огляду від 19 березня 2025 року). Крім того, слідчий надав докази ухилення ОСОБА_7 від прибуття на виклики до органу досудового розслідування (протокол допиту свідка ОСОБА_20 ), а свідок ОСОБА_13 , який надав показання про обставини кримінального правопорушення, повідомив про намагання ОСОБА_7 зустрітися з ним (протокол допиту від 17 квітня 2025 року).

Окрім обґрунтованості підозри та встановлених ризиків, слідчий суддя врахував також інші обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я підозрюваного, майновий стан, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються ці обставини.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного та суворість можливого покарання за інкримінований злочин не дають підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Застосувавши до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд на законних підставах визначив йому заставу у розмірі 500 000 гривень.

Згідно п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод звільнення може бути обумовлено наданням гарантій явки в суд, й судова практика Європейського суду з прав людини встановлює, що не відповідає п. 3 ст. 5 Конвенції встановлення розміру застави, виключно в залежності від інкримінованої шкоди. Гарантія має мету не відшкодування шкоди, а забезпечення присутності обвинуваченого в залі судового засідання. Тому її розмір повинен відповідати перспективі втрати застави чи обернення на неї стягнення у разі не явки обвинуваченого до суду, й повинен утримувати обвинуваченого в межах належної процесуальної поведінки.

Слідчий суддя не в праві визначити розмір застави, який завідомо підозрюваним не може бути сплачений через його майновий стан.

Враховуючи розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відомості про матеріальний стан підозрюваного, зокрема, рівень його доходів, який згідно з декларацією особи, уповноваженою на виконання функцій держави, за 2019 рік, склав 722 тис. грн., наявні в матеріалах відомості про перебування у фактичному володінні підозрюваного автомобіля Тойота «Секвоя», д.н.з. НОМЕР_1 , слідчий суддя встановив, що застава у розмірі 500 тис. грн. не становитиме надмірного тягаря для ОСОБА_7 та не є непомірною для підозрюваного. Зазначений розмір застави є значним та цілком здатним забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених процесуальних обов`язків, а ризик її втрати буде фактором, який стримуватиме підозрюваного від реалізації наявних ризиків.

Тому, слідчий суддя виходячи з вище викладеного, дійшов правильного висновку про необхідність визначення підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 500 000 гривень, оскільки саме така застава, на думку колегії суддів, достатня у разі її внесення, забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього законом обов`язків, й повинна утримувати підозрюваного в межах належної процесуальної поведінки.

Підстав вважати його завідомо непомірними, у колегії суддів немає.

Доводи сторони захисту, за змістом апеляційної скарги, про наявність підстав для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про те, що слідчий суддя не встановив, чому не є достатнім такий запобіжний захід як домашній арешт, є безпідставними.

Крім того, як встановлено колегією суддів апеляційного суду, всупереч твердженням апелянта, обставини підозри судом з`ясовані в тій мірі, в якій закон на даному етапі кримінального провадження вимагає від слідчого судді. Так, з положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого запобіжного заходу. При цьому слідчий суддя місцевого суду не знайшов у висновках, які зробив орган досудового слідства, чогось очевидно необґрунтованого чи довільного. Не виявлено таких обставин і колегією суддів апеляційного суду.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, чи невинуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

При цьому під час апеляційного розгляду встановлено, що у кримінальному провадженні № 0001625 від 17.05.2024, складено обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27. ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, який направлено до суду, для розгляду по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

При цьому у разі направлення обвинувального акту до суду вже не слідчий суддя, а саме суд першої інстанції під час судового провадження вирішує всі питання за даним провадженням, в тому числі щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у ньому. За таких обставин судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею, переходить до повноважень суду першої інстанції під час судового провадження, саме з моменту закінчення досудового розслідування - направлення обвинувального акту до суду.

Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції, з урахуванням вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваній іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що встановлені органами досудового розслідування обставини були виправданими та необхідними елементами, що визначали потреби в застосуванні підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просив скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 184, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3