Провадження № 1-кс/947/6878/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0001146 від 10.09.2024 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івантіївка Московської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого у ТОВ «ІМТРЕК», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням в рамках вказаного кримінального провадження встановлено, що 10 вересня 2024 року, приблизно о 07 годині 23 хвилини, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «HYUNDAI IONIQ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у світлий час доби, здійснював рух по асфальтованому сухому дорожньому покриттю проїзної частини проспекту Небесної Сотні, в Київському районі міста Одеса, з боку вулиці Інглезі у напрямку до вулиці Левітана, на якій організовано двосторонній трьохрядний рух, де смуги руху позначені переривчатою лінією дорожньої розмітки 1.5 ПДР, а напрямки руху розподілені розділовою смугою з конструктивним огородженням (газон).

Наближаючись до розташованого праворуч за ходом руху будинку № 14 вказаного проспекту, де проводились ремонтні роботи дороги з обладнанням дорожнього покриття третьої смуги для руху з позначенням межі ремонту конструктивним огородженням, технічно справний автомобіль «HYUNDAI IONIQ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , рухався в другій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю руху приблизно 40.2?40.5 км/год. Під час руху у вказаному напрямку, маючи об`єктивну і реальну можливість бачити мотоцикл «YAMAHA FZ-6-R», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснював рух позаду в третій смузі попутного напрямку руку, зі швидкістю руху 110.7?119.7 км/год, яка перевищувала швидкість руху автомобіля «HYUNDAI IONIQ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 був неуважним, відволіклася від керування, за дорожньою обстановкою постійно не стежив, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, чим порушив вимоги пунктів 1.5, та 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі «Правила»), якими передбачено:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

У подальшому, ОСОБА_5 у порушення вимог п.п. 10.1.,10.3., «Правил», якими передбачено:

п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 10.3. «У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися»,

не врахував дорожню обстановку, маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, розпочав маневр зміни напрямку свого руху ліворуч та під час перестроювання у третю смугу для руху, не переконався в безпечності вказаного маневру, а саме: не переконався у відсутності транспортних засобів на достатній, для виконання даного маневру, відстані, тобто відстані який буде достатньо для безперешкодного, для інших учасників руху (попутного транспортного засобу), виконання даного маневру, не надав перевагу в русі мотоциклу «YAMAHA FZ-6-R», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який здійснював рух прямолінійно в межах третьої смуги руху, позаду в попутному напрямку з більшою швидкістю, що зобов`язувало водія ОСОБА_5 відмовитись від виконання вказаного маневру, чим створив небезпеку для руху водію вказаного мотоцикла, позбавивши можливості водія мотоциклу ОСОБА_8 уникнути аварійної ситуації.

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховував на їх відвернення, не відмовився від виконання вказаного маневру перестроювання у третю смугу для руху, а навпаки продовжив рух, виконуючи маневр перестроювання ліворуч, здійснив виїзд у третю смугу для руху, де відбулось зіткнення задньою лівою частиною автомобіля «HYUNDAI IONIQ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з передньою правою частиною мотоциклу «YAMAHA FZ-6-R», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу «YAMAHA FZ-6-R», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав наступні тілесні ушкодження від яких загинув на місці ДТП:

? ??закрита черепно-мозкова травма у вигляді переломів кісток черепа, крововиливів під м?які мозкові оболонки потиличних часток, забійної рани голови;

? ??закрита травма грудної клітки: крововиливи під плевру воріт легень, садна тулуба:

? ??травми кінцівок: садна та забійні рани нижніх кінцівок, відкритий перелом правої великогомілкової кістки, відкриті переломи кісток лівої гомілки.

Слідчий зазначає про те, що смерть ОСОБА_8 полягає у прямому причинному зв?язку з наявною у нього закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під м?якими мозковими оболонками головного мозку, переломів кісток черепу. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 з`явився набряк головного мозку.

Відповідно до клопотання порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 1.5, 2.3 п/п «б», 10.1 та 10.3 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті вказаної дорожньо-транспортної події, при цьому останній мав технічну можливість запобігти вказаній дорожньо-транспортній події.

За викладених обставин, 12.05.2025 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Сторона обвинувачення звертається з клопотанням до слідчого судді і просить обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, обґрунтовуючи його тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного.

В судовому засіданні -

Прокурор оголосила подане клопотання, його вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Захисник підозрюваного просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на те, що підозра пред`явлена її підзахисному є необґрунтованою та не підтверджується матеріалами, долученими до клопотання. Ризики не обґрунтовані. Просила врахувати письмові заперечення,та відмовити в задоволені клопотання.

Підозрюваний зазначив, що з пред`явленою йому підозрою не погоджується та просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки він не збирається переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 12.05.2025 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий суддя наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_5 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для застосування відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, які було досліджено у судовому засіданні, зокрема:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.09.2024 року та схемою до нього, під час якого зафіксовано: місце ДТП: ділянка проїзної частини на пр-ті Небесної Сотні, біля будинку №14 в Київському районі м. Одеси; кінцеве положення автомобіля «HYUNDAI IONIQ» та кінцеве положення мотоциклу «YAMAHA FZ-6-R»; кінцеве положення та розташування трупа водія мотоциклу «YAMAHA FZ-6-R»; слідову інформацію у вигляді слідів кочення лівого заднього колеса автомобіля «HYUNDAI IONIQ»; осипу уламків скла та пластику; дорожню розмітку та дорожні знаки;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , який надав покази, про те, що 10.09.2024 приблизно о 07:30 він здійснював рух по проспекту Небесної Сотні на автомобілі HONDA ACCORD, в якому встановлено записуючий пристрій (відеореєстратор), на який зафіксовано обставини та механізм зіткнення автомобіля «HYUNDAI IONIQ» та мотоциклу «YAMAHA FZ-6-R»;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 , яка надала покази, що «10.09.2024 приблизно о 11:00 мені зателефонував мій чоловік ОСОБА_11 та повідомив про те, що мій рідний син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потрапив у дорожньо-транспортну пригоду в місті Одеса, в результаті якої отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди»;

- протоколами огляду компакт-диску з відеофайлами на яких відображенні обставини та механізм ДТП;

- протоколами допиту у якості свідка ОСОБА_5 (водій «HYUNDAI IONIQ»), який надав покази стосовно обставин та механізму ДТП за його участі;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі водія ОСОБА_5 , який проводився безпосередньо на місці пригоди з метою перевірки та уточнення наданих ним показів стосовно обставин та механізму ДТП;

- висновком судово-медичної експертизи №3091 від 30.10.2024 за результатами розтину трупа ОСОБА_8 , 2000 року народження;

- висновками судових експертів за результатами проведення судових автотехнічних експертиз з дослідження технічного стану транспортних засобів учасників ДТП;

- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи з дослідження механізму зіткнення транспортних засобів та їх взаємне розташування в момент первинного контактування;

- висновком комплексної судової комп`ютерно технічної та автотехнічної експертизи з дослідження відеофайлів на яких відображено обставини та механізм ДТП;

- висновком експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України, з дослідження обставин ДТП, відповідно до якого встановлено, що Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 10.1 та 10.3 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті вказаної дорожньо-транспортної події, при цьому останній мав технічну можливість запобігти вказаній дорожньо-транспортній події.

- висновком експерта Одеського НДЕКЦ МВС України, з дослідження обставин ДТП, відповідно до якого встановлено, що Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 10.1 та 10.3 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті вказаної дорожньо-транспортної події, при цьому останній мав технічну можливість запобігти вказаній дорожньо-транспортній події.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та відхиляє заперечення сторони захисту в частині зазначення про необґрунтованість пред`явленої підозри.

Одночасно, слідчий суддя акцентує увагу сторони захисту на те, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення останнім кримінально-протиправних дій.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_5 конкретних дій та доведеність його винуватості потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Щодо посилання сторони обвинувачення на існування в рамках кримінального провадження ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_5 може: переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя прийшов до наступного.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні злочину, суспільно-небезпечні наслідки злочину у вигляді смерті особи, а також те, що підозрюваний з пред`явленою йому підозрою категорично не погоджується, неодружений, офіційно не працює, слідчий суддя приходить до переконання про наявність існування ризику можливого переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органу досудового розслідування чи суду.

Проте, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, з моменту дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 07.09.2024 року, минуло вже більше 8 місяців, протягом яких підозрюваний ОСОБА_5 не ухилявся від слідства, слідчий суддя вважає, що ризик переховування підозрюваного є незначного ступеня дії, але його не можливо виключити.

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування підозрюваного, слідчий суддя визнає неспроможними, оскільки на даний час ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні, тяжкого злочину, який призвів до загибелі людини та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років та не має міцних соціальних зв`язків.

Слідчий суддя також погоджується з доводами клопотання, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_5 на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати з метою схилення їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, адже останнійнаразі підозрюється у вчиненні злочину, який призвів до загибелі людини, потерпіла та свідки безпосередньо судом допитані не були, підозрюваний категорично заперечує обставини викладені в повідомленні про підозру, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

Метою застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Слідчий суддя звертає увагу на те, що сторона обвинувачення, попри встановлені в судовому засіданні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, всупереч п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, жодним чином не обґрунтовує неможливість запобігання таким ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді особистого зобов`язання.

При розгляді можливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання слідчий суддя враховує наступне:

-відповідно до висновку експерта № СЕ-19/115-24/23814-ІТ від 24.12.2024 року, другий учасник ДТП - загиблий ОСОБА_8 , також, як і підозрюваний ОСОБА_5 порушив правила дорожнього руху України, що вказує на те, що не лише від дій підозрюваного імовірно сталася ДТП;

-відповідно до висновку експерта № 3091 від 10.09.2024 року при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_8 був виявлений етиловий спирт в концентрації 3,14 проміле, що при житті могло відповідати сильному алкогольному сп`янінню;

-з моменту дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 07.09.2024 року, минуло вже більше 8 місяців, протягом яких підозрюваний ОСОБА_5 не ухилявся від слідства;

-підозрюваний ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має постійне місце реєстрації та проживання.

За вказаних обставин, слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування наразі наявна можливість запобігання встановленим слідчим суддею ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 , шляхом застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до переконання, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вказаний запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та в повній мірі здатний запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам.

Отже, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 та можливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись, ст. ст. 177, 178, 179, 194, 309, 374 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0001146 від 10.09.2024 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком 12.07.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування, обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

-не відлучатися за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду.

-утримуватися від спілкування із свідками, потерпілими у цьому кримінальному провадженні, поза межами проведення досудового розслідування, або не під час судового засідання, тобто за відсутності слідчого, прокурора, слідчого судді;

-здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України, у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1