ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 630/1162/24

провадження № 51-2164км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 березня 2025 року, постановлену стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, жительки АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 436-2, частиною 3 статті 436-2 Кримінальногокодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Люботинського міського суду Харківської області від 14 січня 2025 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 436-2 та частиною 3 статті 436-2 КК, та призначено їй покарання:

- за частиною 1 статті 436-2 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік і 6 місяців;

- за частино 3 статті 436-2 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, покладено обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Судовий розгляд здійснювався в порядку частини 3 статі 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

За обставин, детально викладених у вироку , ОСОБА_7 у невстановлені під час досудового розслідування час та місці, з використанням власного мобільного телефону Motorola E13 Imei1: НОМЕР_1 , Imei2: НОМЕР_2 у який встановлено картки операторів мобільного зв`язку: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 зареєструвалась у соціальній мережі «Telegram» під ім`ям користувача « ОСОБА_8 », після чого вступила до соціально орієнтованої груп (каналу) під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_2». Зазначений «Telegram»-канал є майданчиком для групового спілкування, інформація з якого може бути прочитана (переглянута) колом осіб, що мають до неї доступ. Розуміючи, що коментарі в ньому є донесення певної інформації до значної кількості людей, які беруть участь у обговоренні (спілкуванні), що свідчить про публічний характер відомостей зазначених у коментарях, в період часу з 24 березня 2023 року по 20 листопада 2023 року ОСОБА_7 розміщувала під публікаціями в цій групі коментарі, зміст яких містить виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, глорифікацію осіб, які здійснюють збройну агресію рф проти України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 березня 2025 рокувирок Люботинського міського суду Харківської області від 14 січня 2025 року залишено без змін.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 березня 2025 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування вимог касаційної скарги прокурор зазначає про те, що в порушення вимог статті 419 КПК суд апеляційної інстанції, погоджуючись з судом першої інстанції в частині звільнення від відбування покарання не зазначив переконливі мотиви, з яких апеляційну скаргу прокурора визнав необґрунтованою і не надав належну оцінку даним, які характеризують особу засудженої ОСОБА_7 , ступінь тяжкості вчинених злочинів, підвищену суспільну небезпечність цих правопорушень, конкретні обставини, за яких вони були скоєні, форму вини, що, на переконання прокурора, призвело до неправильного звільнення від відбування покарання на підставі статті 75 КК.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просила задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думки прокурора та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 436-2, частиною 3 статті 436-2 КК, й правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.

Натомість прокурор у касаційній скарзі указує про невмотивованість рішення суду апеляційної інстанції та безпідставне неврахування доводів апеляційної скарги прокурора про неможливість застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання.

За правилами статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення місцевого суду з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Зі змісту положень, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 419 КПК, убачається, що в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, крім іншого, зазначаються встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Згідно з частиною 2 статті 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Ухвала суду апеляційної інстанції - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому повинна відповідати вимогам статті 370 КПК.

Тобто суд апеляційної інстанції має перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен з них вичерпну відповідь у своєму рішенні.

Однак, на переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження в порядку апеляційної процедури суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Так, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання встановив, що вона раніше не судима, з 2022 року зареєстрована у місті Люботині, як внутрішньо переміщена особа, не працює, заміжня, дітей та утриманців не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується нейтрально, як ввічлива та спокійна особа.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Також суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких, відповідно до статті 12 КК, є нетяжким злочином, а інше - тяжким злочином.

Крім того, у своєму рішенні суд врахував і ту обставину, що після здійснення останнього злочину у вигляді написання коментарю у групі через месенджер «Telegram», і до виявлення цих злочинів правоохоронними органами, сплинуло 7 місяців, за час яких ОСОБА_7 не вчиняла жодних правопорушень. Такі обставини, на думку місцевого суду, можуть свідчити про те, що ОСОБА_7 добровільно відмовилася від продовження злочинних дій, та за своїми особистими якостями і поведінкою ОСОБА_7 не виявляє підвищеної небезпеки для суспільства.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 і попередження скоєння нею нових злочинів можливо без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконання покладених на неї обов`язків протягом максимального строку випробування, терміном на 3 роки.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, зокрема, в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.

За наслідком апеляційного перегляду колегія суддів апеляційної інстанції погодилась з висновками місцевого суду, у своєму рішенні зазначила про вмотивованість рішення суду щодо призначеного ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування.

Колегія суддів Верховного Суду з таким висновком апеляційного суду не може погодитися з огляду на таке.

Статтею 75 КК передбачено, що, якщо суд, крім випадків зазначених у ній, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або ухвалення рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість або коли звільнення від відбування покарання засудженим є безпідставним.

На думку колегії суддів Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на положення закону, згідно з якими при вирішенні зазначеного питання суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, та враховувати, що положення статті 75 КК застосовуються лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які необхідно послатися у рішенні.

Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, колегія суддів апеляційної інстанції визнала її доводи безпідставними, суто суб`єктивними, такими, що суперечать положенням статті 50 КК та такими, що мають формальний характер.

Верховний Суд вважає висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_7 положень статті 75 КК необґрунтованим, зробленим без урахування особливостей правозастосування вказаної норми матеріального права, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності рішення апеляційного суду вимогам статей 370, 419 КПК.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що поза увагою апеляційного суду залишилось те, що ОСОБА_7 , будучи громадянкою України, у надважкий період для країни та суспільства, шляхом розміщення у соціально орієнтовній мережі, яка налічує більш ніж 95 тисяч підписників, своєї антиукраїнської позиції, виправдовувала, визнавала правомірною збройну агресію російської федерації проти України й окупацію українських територій, глорифікувала таких осіб, чим спряла створенню у ворога уяви про підтримку таких дій громадянами України, що свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого.

Ураховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду потрібно врахувати, що за умови підтвердження аналогічного обсягу даних про особу засудженого та обставин, які пом`якшують покарання, призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень статті 75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 березня 2025 рокустосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3