ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/6/25 Номер провадження 11-кп/814/1370/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000920 за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 , захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 26.03.2025,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, українця, громадянина України, не одруженого, працюючого автослюсарем станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_15 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

Обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді особистого зобов?язання.

Строк покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволено частково. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_14 156 800 грн. матеріальної, 959 грн. 97 коп. моральної шкоди та 19 199 грн. 52 коп. витрат на лікування.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_9 у частині стягнення моральної та майнової шкоди, залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_16 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволено. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_16 2 933 грн. 26 коп. витрат на лікування та 146 грн. 66 коп. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_16 до ОСОБА_9 у частині стягнення моральної та майнової шкоди, залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, арешту майна, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

25 червня 2024 року близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «MERCEDES BENZ 190», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі М-03 Київ Харків Довжанський з боку м. Київ у напрямку міста Решетилівка, на 304 му кілометрі вказаної автодороги, поблизу міста Решетилівка Полтавського району, порушивши вимоги пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, не врахувавши дорожню обстановку та дорожні умови, не справився з керуванням та змінив напрямок свого руху ліворуч, виїхав за межі проїзної частини відносно напрямку свого руху, де допустив наїзд на металеве профільне огородження (відбійник), від чого у подальшому його автомобіль занесло у праву сторону, де він допустив зіткнення з автомобілем марки «CITROEN C-ELYSEE», державний номерний знак НОМЕР_2 , що був припаркований на правому узбіччі. Унаслідок удару автомобіль марки «CITROEN C-ELYSEE» відкинуло на автомобіль марки «MAZDA CX-5», державний номерний знак НОМЕР_3 , який задньою частиною знаходився на правому узбіччі, а передньою - у кюветі.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля марки «CITROEN C-ELYSEE» ОСОБА_17 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла, водій автомобіля марки «CITROEN C-ELYSEE» ОСОБА_14 та водій автомобіля марки «MAZDA CX-5» ОСОБА_18 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_10 просить змінити вирок суду, призначивши ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що обвинувачений визнав вину, розкаявся, жалкує про вчинене та відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Потерпілі вибачили обвинуваченого та просили суворо його не карати.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_11 просить змінити вирок суду, призначивши ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що обвинувачений визнав вину, розкаявся, жалкує про вчинене та відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду, внаслідок чого у потерпілих відсутні претензії.

Звертає увагу, що суд при ухваленні рішення не взяв до уваги позицію потерпілого ОСОБА_14 з яких вбачається, що ДТП сталося також через неналежне утримання дорожніми службами ділянки дороги, де сталася подія.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок та призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що обвинувачений визнав вину, щиро розкаявся, жалкує про вчинене та відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду, внаслідок чого у потерпілих відсутні претензії.

Також суд не врахував думку потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 та не допитав їх у судовому засіданні.

Крім того, через обрану позицію обвинуваченого, місцевий суд не досліджував докази, тому не міг встановити невинуватість ОСОБА_9 .

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисників в підтримку поданої захисником апеляційної скарги, представників потерпілих адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в підтримку поданих ними апеляційних скарг, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 286 КК у поданій скарзі не оспорюються. Тому в цій частині судове рішення не перевіряється.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації захід примусу повинен бути адекватним характеру вчинених діянь, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання беруться до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; тяжкі наслідки протиправного діяння, а саме смерть людини; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його молодий вік; обставини, що пом?якшують покарання, а саме щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків та відсутність обставин, що його обтяжують; думку потерпілих щодо визначення необхідної міри покарання.

Проте, апеляційні доводи сторони захисту та представників потерпілих про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, є слушними.

Так, відповідно до ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання. Цей інститут означає випробування особи впродовж іспитового строку та скасування звільнення у випадку, якщо засуджений не виконує покладених на нього обов`язків і не демонструє бажання стати на шлях виправлення.

Разом з тим, для правильного застосування норм права, що регулюють призначення покарання й інституту умовного звільнення, необхідно враховувати не тільки тяжкість діяння, а й конкретні дані про особу винного, його поведінку до і після вчинення злочину, установлені пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Проте, місцевий суд залишив поза увагою те, що злочин за ч. 2 ст. 286 КК за формою вини (до настання наслідків) є необережним і закон (ст. 75 КК України) не містить застережень щодо застосування її положень до осіб, які вчинили згадане діяння.

Крім того, згідно з наявними в кримінальному провадженні документами, які місцевий суд не взяв до уваги при вирішенні питання про відсутність підстав для звільнення від покарання, що ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний злочин, обставини, що пом?якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Зазначаючи про тяжкість наслідків, місцевий суд також не врахував того факту, що потерпілий ОСОБА_14 та цивільна позивачка ОСОБА_16 в судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_9 повністю відшкодував завдану їм шкоду, у зв?язку з чим їх цивільні позови залишено без розгляду, та просили призначити обвинуваченому покарання не пов?язане із реальним позбавленням волі. Зазначену позицію потерпілого та цивільної позивачки під час судового розгляду підтримав їх представник адвокат ОСОБА_11 .

Крім того, під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_14 надіслав заяву, у якій підтримав вимоги апеляційних скарг представників потерпілих та сторони захисту, у яких апелянти просять призначити обвинуваченому покарання та звільнити від його відбування на підставі ст. 75 КК України. Потерпіла ОСОБА_16 також заявила, що не заперечує проти задоволення поданих апеляційних скарг.

У апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_10 , яку він підтримав під час апеляційного розгляду, зазначив, що потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не мають претензій до ОСОБА_9 оскільки він визнав вину, розкаявся, жалкує про вчинене та добровільно відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду. Також звернув увагу, що зазначаючи у своєму клопотанні про те, що він підтримує позицію прокурора, ОСОБА_13 не знав, що прокурор проситиме призначити обвинуваченому реальну міру покарання.

Представник потерпілого ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_19 у суді першої інстанції також вважав за можливе призначити ОСОБА_9 покарання, не пов?язане з позбавленням волі.

Також колегія суддів враховує досудову Запорізького районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області, відповідно до якої виправлення ОСОБА_9 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим оцінюється як низький та дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією інкримінованої статті із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З огляду на викладене, беручи до уваги наведені позитивні дані про особу ОСОБА_9 , установлені пом`якшуючі обставини, відсутність обтяжуючих, позицію потерпілої сторони, котра наразі не має до обвинуваченого претензій і теж просить не позбавляти його волі, колегія суддів уважає за необхідне на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, змінити вирок місцевого суду і відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із іспитовим строком 2 роки та покласти на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Такий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові КК ВС у рішенні №623/1555/20 від 17.04.2025, який за схожих обставин вважав за можливе застосувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком.

Тому подані представниками потерпілих та захисником апеляційні скарги належить задовольнити.

Підстав для скасування вироку в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 , захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 26.03.2025, щодо ОСОБА_9 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного місцевим судом основного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов?язати ОСОБА_9 протягом іспитового строку періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4