Провадження №1-кп/761/1187/2025
В И Р О К

іменем України

04 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001851 від 25 травня 2021 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, який має середню освіту, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17 вересня 2021 року вироком Новодністровського міського суду Чернівецької області за ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до арешту на строк 6 місяців; 04 березня 2024 року вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області за ч. 1 ст. 126 КК України до 140 годин громадських робіт; 15 травня 2024 року вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області за ч. 1 ст. 382 КК України до штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 30 квітня 2025 року вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області за ч. 3 ст. 382 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

У С Т А Н О В И В:

24 травня 2021 року приблизно з 16 години 00 хвилин ОСОБА_3 перебував у гаражному боксі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де звернув увагу на розташований на столі, належний ОСОБА_8 , планшет марки «Samsung» моделі «Galaxy Tab S7+ Mystic Black», з об`ємом пам`яті 128 GB, який вирішив таємно викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 24 травня 2021 року приблизно о 16 годин 01 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи у гаражному боксі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, користуючись відсутністю сторонніх осіб та вільним доступом до чужого майна, взяв зі столу у вищезазначеному гаражному боксі належний ОСОБА_8 планшет марки «Samsung» моделі «Galaxy Tab S7+ Mystic Black» з об`ємом пам`яті 128 GB, вартістю 28295 гривень 00 копійок, тобто незаконно заволодів ним, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоди на суму 28295 гривень 00 копійок.

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, та зазначив, що час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. Показав, що він дійсно 24 травня 2021 року, перебуваючи у гаражному боксі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вкрав належний потерпілому ОСОБА_8 планшет марки «Samsung». З розміром заподіяної потерпілому шкоди згоден, але просив врахувати, що матеріальну шкоду він потерпілому повністю відшкодував. У скоєному щиро розкаявся, вину усвідомив та повністю визнав, просив суворо не карати, надавши шанс на виправлення.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, що не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та, беручи до уваги те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини подій, і судом встановлено, що учасники зазначеного кримінального провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до яких останні будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово вибачався за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини, матеріальну шкоду потерпілому відшкодував у повному обсязі.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також приймаючи до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення спрямованого проти власності, враховуючи, що відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, на утриманні осіб похилого віку чи дітей не має, раніше неодноразово судимий, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення).

Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03) (рішення Конституційного Суду від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011).

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Саме такий захід примусу, на думку суду, відповідає вимогам справедливості при призначенні покарання і відображає співмірність злочину та кари, та здатний внести корективи в соціально-психологічні властивості ОСОБА_3 , нейтралізувати негативні настанови та змусити його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

На переконання суду застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України не сприятиме ні меті покарання, ні виправленню ОСОБА_3 , оскільки раніше призначені покарання, не пов`язані з ізоляцією від суспільства, не призвели до виправлення обвинуваченого, а тому суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без реального відбуття призначеного йому покарання у виді позбавлення волі в межах призначеного судом покарання, а тому обрання йому такого виду покарання, яке належить відбувати реально в умовах ізоляції від суспільства, відповідає правилам призначення покарання, визначеним у статтях 50, 65 КК.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 30 квітня 2025 року був засуджений вироком Сокирнянського районного суду Чернівецької області за ч. 3 ст. 382 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, при цьому, вчинив інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння у цьому кримінальному провадженні до ухвалення зазначеного вироку суду, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_3 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Суд також враховує правовий висновок Верховного суду, викладений у постанові Об`єднаної палати ККС від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17, провадження № 51-8867 кмо 18), згідно з яким при визначені того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупності злочинів чи за сукупності вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів); б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Щодо вироку Сокирнянського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2024 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то вказаний вирок на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України підлягає самостійному виконанню.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення ним нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили, оскільки згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, тобто покарання може бути призначене лише з моменту ухвалення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України необхідно зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 за даним вироком покарання строк частково відбутого покарання за вироком Сокирнянського районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2025 року з 13 березня 2025 року по день набрання даним вироком законної сили.

Відповідно до ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням в рамках досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_3 судової експертизи № СЕ-19/111-21/43475-НЗПРАП від 10 вересня 2021 року в сумі 1372 грн 96 коп. та судової експертизи № СЕ-19/111-21/27305-НЗПРАП від 23 червня 2021 року в сумі 343 грон 24 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Сокирнянського районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2025 року, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 за даним вироком покарання строк частково відбутого покарання за вироком Сокирнянського районного суду Чернівецької області від 30 квітня 2025 року з 13 березня 2025 року по день набрання даним вироком законної сили.

Вирок Сокирнянського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2024 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн 96 коп. процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експертів у зв`язку з проведенням судової експертизи № СЕ-19/111-21/43475-НЗПРАП від 10 вересня 2021 року та 343 (триста сорок три) грн 24 коп. процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експертів у зв`язку з проведенням судової експертизи № СЕ-19/111-21/27305-НЗПРАП від 23 червня 2021 року.

Речові докази: мобільний телефон марки «Lenovo Vibe» imei: НОМЕР_1 , який відповідно до постанови начальника СД ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 16 липня 2021 року передано на зберігання ОСОБА_3 - повернути ОСОБА_3 .

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1