Провадження №1-кс/523/4456/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , в присутності підозрюваної, розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_5 , в матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000230 від 09.04.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Фастів, Київської області, яка зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження за № 0000230 від 09.04.2025 за підозрою громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що на виконання затвердженої вищим військово-політичним керівництвом російської федерації політики ведення підривної діяльності проти України, на початку 2025 року (але не пізніше липня 2025 року, більш точну дату та час досудовим розслідування не встановлено), невстановлений співробітник розвідувального органу російської федерації, знаходячись у невстановленому місці на території російської федерації або на окупованій російською федерацією території України, розробив і почав реалізовувати план вчинення терористичного акту вчиненням вибуху, який створював небезпеку для життя чи здоров`я людей або заподіяння значної майнової шкоди чи настання інших тяжких наслідків

Реалізуючи власний злочинний умисел, направлений ведення підривної діяльності проти України шляхом вчинення на території України терористичних актів, наприкінці червня-початку липня 2025 року (більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено), невстановлений співробітник розвідувального органу російської федерації в ході спілкування в месенджері (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) «Telegram», із громадянкою України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тимчасово проживала у Федеративній Республіці Німеччина, звернувся до останньої із пропозицією і вказівками вчиняти на території м. Одеси і Одеської області терористичні акти шляхом вчинення вибуху, за грошову винагороду. На вказану пропозицію і вказівки ОСОБА_6 відповіла згодою, тим самим вступила з невстановленим співробітником розвідувального органу російської федерації у злочинну змову, направлену на вчинення терористичних актів із застосуванням саморобного вибухового пристрою. При цьому, невстановлений співробітник розвідувального органу російської федерації повідомив ОСОБА_6 , що до його функціональної ролі у вчиненні терористичних актів входитиме прибуття до міста Одеси, отримання саморобного вибухового пристрою із засобами ураження (металеві гайки), який заздалегідь знаходилвся у т.зв. «тайнку» (схроні) на території міста Одеси.

На виконання спільного злочинного умислу, направленого на вчинення в м. Одесі і Одеській області терористичних актів, на початку липня 2025 року (більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , діючи за вказівками невстановленого співробітника розвідувального органу російської федерації і згідно з його інструкціями, придбала у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці квиток з Федеративної Республіки Німеччина до міста Одеси на рейсовий автобус, та в подальшому прибула на початку липня 2025 року (більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено) до міста Одеси.

Надалі, ОСОБА_6 , продовжуючи діяти за вказівками невстановленого співробітника розвідувального органу російської федерації, заселилася у житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, ОСОБА_6 використовуючи власні мобільні телефони: марки «iPhone» моделі «16» s/n НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , із сім-картою: НОМЕР_4 , марки «Redmi Note 11» IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , марки «Samsung» моделі «Galaxy M33 5G», IMEI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 із сім-картами: НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , постійно підтримувала контакт та отримала інструкцію щодо місцезнаходження т.зв. «тайнику» (схрону), в якому знаходився саморобний вибуховий пристрій, для вчинення терористичного акту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 17.07.2025 у невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_6 , перебуваючи за тимчасовим місцем свого проживання у житловому приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , діючи за вказівками невстановленого співробітника розвідувального органу російської федерації, направилась до місцезнаходження т.зв. «тайника» (схрону), в якому знаходився саморобний вибуховий пристрій, який знаходився біля адреси: м. Одеса, вул. Чорноморська (більш точна адреса досудовим розслідуванням не встановлено), для подальшого використання вищевказаного саморобного вибухового пристрою для вчинення терористичного акту, який мав призвести до загибелі людей або заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

В подальшому, отримавши усі необхідні інструкції, у вигляді текстових вказівок, фотоматеріалів, 17.07.2025 (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи біля місцезнаходження т.зв. «тайника» (схрону) біля адреси: м. Одеса, вул. Чорноморська (більш точна адреса досудовим розслідуванням не встановлено) із рюкзаком синього кольору, всередині якого знаходився саморобний вибуховий пристрій із прикріпленими до нього засобами ураження металевими гайками у кількості понад 200 шт, які направлені на збільшення кількості уражених об`єктів, маючи умисел на вчинення терористичного акту шляхом вчинення вибуху і переслідуючи протиправну мету порушення громадської безпеки, залякування населення, привернення уваги громадськості до політичних і ідеологічних поглядів вищого військово-політичного керівництва російської федерації щодо знищення державності і суверенітету України, створення хибного інформаційного приводу для російських пропагандистських медіа-ресурсів щодо нібито діяльності на території м. Одеси і Одеської області «російського підпілля» з проросійсько налаштованих політично і ідеологічно громадян України, створення серед населення України суспільної думки по неприйняттю державності України, протидії співробітникам органів військового управління та іншим представникам Сил оборони України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді порушення громадської безпеки від проявів тероризму, загибелі людей, настання інших тяжких наслідків, направилась до місць паркування автомобілей ІНФОРМАЦІЯ_2 , які знаходились у місті Одеса, біля адреси по АДРЕСА_3 на Куликовому полі та неподалік безпосереднього розташування, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , запланувала вчинити терористичний акт, шляхом вчинення вибуху саморобного вибухового пристрою, що мав призвести до загибелі людей або заподіяння значної майнової шкоди.

Прибувши до площі Куликове поле у м. Одеса, приблизно о 12 год. 00 хв. 17.07.2025, ОСОБА_6 використовуючи власні мобільні телефони марки «iPhone» моделі «16» s/n НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , із сім-картою: НОМЕР_4 , марки «Redmi Note 11» IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , марки «Samsung» моделі «Galaxy M33 5G», IMEI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 із сім-картами: НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , в яких був завантажений та авторизований мессенджер «Telegram» (сервіс для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) за допомогою якого остання, підтримувала контакт із невстановленим співробітником розвідувального органу російської федерації та отримувала інструкції щодо належного виконання ОСОБА_6 терористичного акту, в режимі реального часу, спілкувалась за допомогою аудіодзвінка у мессенджері «Telegram».

Завершуючи спільні протиправні дії по вчиненню терористичного акту, приблизно о 12 год. 30 хв. 17.07.2025 невстановлений співробітник розвідувального органу російської федерації, знаходячись у невстановленому місці на території російської федерації або на окупованій російською федерацією території України, надав вказівку ОСОБА_6 в мессенджері «Telegram» (сервіс для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) вказівку залишити рюкзак, всередині якого знаходився саморобний вибуховий пристрій, до якого були прикріплені засоби ураження у вигляді металевих гайок, орієнтовною кількістю понад 200 шт., біля місць паркування автомобілей ІНФОРМАЦІЯ_2 , які знаходились у АДРЕСА_3 на площі Куликовому полі та неподалік безпосереднього розташування, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , вчинила незакінчений замах на терористичний акт, але злочинний умисел ОСОБА_6 направлений на вчинення терористичного акту із вчиненням вибуху, який створював небезпеку для життя і здоров`я людей, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, впливу на прийняття рішень чи вчинення або невчинення дій органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів привернення уваги громадськості до певних політичних поглядів винного (терориста) не був доведений нею до кінця, з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки о 12 год. 34 хв. 17.07.2025 співробітниками Управління Служби безпеки України в Одеській області затримано громадянку України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з викладеними фактичними обставинами, громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України незакінчений замах на терористичний акт, тобто вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя і здоров`я людини і заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, якщо такі дії були вчинені з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, впливу на прийняття рішень чи вчинення або невчинення дій органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів привернення уваги громадськості до певних політичних поглядів винного (терориста), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

17.07.2025, о 18 год. 45 хв., ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України.

18.07.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Клопотання вмотивоване тим, що ризики, визначені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, тому просив продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання, надавши пояснення аналогічні змісту клопотання.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання та просив застосувати запобіжний захід з застосуванням застави.

Підозрювана підтримала думку захисника.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Підставою для обрання і надалі продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_6 може переховуватися від суду, може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Крім того статтею 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Крім того, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», суд зазначив, що «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться». Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а таким чином підозрюваний усвідомлює тяжкість вчинених діянь, суворість можливого покарання за їх вчинення.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

- повідомленням ГВ КР Управління СБ України в Одеській області про вчинення кримінального правопорушення, в якому викладені обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення;

- протоколом огляду місця події від 17.07.2025;

- протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_6 ;

- іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності.

Так, ОСОБА_6 підтримувала зв`язок із представником спеціальних служб Російської Федерації, вчинив кримінальне правопорушення в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення Російською Федерацією війни проти України, що у свою чергу свідчить про обґрунтовані підстави вважати, що у розмірі застосування щодо підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу чи внесення ним визначеного слідчим суддею розміру застави, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, він може:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, спеціаліста, експерта у цьому ж кримінальному провадженні;

4.перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України, санкція статті передбачає можливість призначити покарання у вигляді позбавленням, що згідно п. 4, 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, дозволяє обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому ОСОБА_7 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Погоджуючись з прокурором, слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Таким чином, враховуючи особу підозрюваної, її характеризуючи дані, ризики, які стали підставою для обрання і надалі продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які продовжують існувати і не зменшилися, а також те, що останній підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, яке має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, є підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, за даних обставин суд вважає недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України - під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою.

Відповідно до положення ст. 183 КПК України - під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації її дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 376 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_5 , в матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідування за №0000230 від 09.04.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 15.09.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1