Дата документу 30.07.2025 Справа № 335/5727/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/5727/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/595/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою з доповненнями представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000043, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 7 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено 18 червня 2025 року в ході проведення санкціонованого обшуку автомобіля ВМW Х5, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в кузові сірого кольору, VIN: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, на: мобільний телефон Google Pixel піксель в корпусі сірого кольору, imei НОМЕР_3 , з сім карткою номером НОМЕР_4 ; мобільний телефон iPhone 16 PRO MAX, imei НОМЕР_5 , з сім карткою х номером НОМЕР_6 ; пластикові картки білого кольору з чорною смужкою (схожі на банківські картки) без реквізитів в кількості 310 штук; стартові пакети оператора мобільного зв`язку «Київстар» в кількості чотирьох штук номерами НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ; ноутбук LENOVO, в корпусі чорного кольору, s/n PF0D6FMU, з зарядним пристроєм; пристрій чорного кольору з роз`ємом для зчитування банківських карток з написом MSR605X; грошові кошти в кількості 130100 гривень; грошові кошти в кількості 700 доларів США.

В обґрунтування клопотання старший слідчий вказав, що досудовим розслідуванням встановлено, що мешканець міста Запоріжжя ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є фізичною особою-підприємцем, з метою особистого незаконного збагачення та незаконного збагачення інших осіб, на території міста Запоріжжя здійснює незаконну діяльність з виготовлення платіжних банківських карток українських банків, які використовуються для отримання доступу до банківських рахунків осіб, які перебувають на тимчасово окупованій території для проведення фінансових операцій з незаконної конвертації безготівкових коштів у готівку.

У 2024 році Держфінмоніторингом за результатами аналізу, отриманої від банківської установи інформації, виявлено схему, яка направлена на заволодіння невстановленими на даний час особами, в шахрайський спосіб, або безпосередньо картками фізичних осіб, або коштами, розміщеними на зазначених карткових рахунках фізичних осіб (всі картки були відкриті на ім`я клієнтів, що зареєстровані на тимчасово окупованих територіях Запорізької області).

Використовуючи торгові точки ФОП ОСОБА_7 , які обладнані віртуальним терміналом M1260QC2 ТСП Спортсмен, що має функцію NFC (дозволяє проводити оплати карткою без введення пін-коду), за 14 днів моніторингу хроніки операцій в 2024 році було проведено біля 40 операцій списання коштів з карток фізичних осіб та зараховані на рахунок, відкритий ФОП ОСОБА_7 .

При цьому, встановлено, що кошти зараховувались на рахунок ФОП ОСОБА_7 , відкритий у Запорізькій філії АТ КБ «Приват Банк», в якості відшкодування еквайрингових розрахунків шляхом здійснення декількох операцій з рівними сумами за короткий проміжок часу з карток фізичних осіб, які є пенсіонерами та зареєстровані на тимчасово окупованих територіях Запорізької області.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 , повідомив, що в місті Запоріжжя мешкає ОСОБА_7 , по вул. Північнокільцева, який займається незаконними операціями з банківськими картками. Так, ОСОБА_11 має знайомих на тимчасово окупованих територіях України, які підшукують серед місцевого населення людей, які мають українські банківські картки та які хочуть зняти кошти з цих карток у російській валюті. З цією метою, знайомі ОСОБА_12 беруть у людей банківські картки та через невідомі йому пристрої здійснюють зчитування чипу картки. Після чого, зчитаний чип через Інтернет переправляють ОСОБА_13 , який в свою чергу, через невідомий пристрій наносить відомості про чип картку та пусту банківську картку, та в подальшому через банкомати м. Запоріжжя знімає кошти.

В ході виконання доручення в порядку ст. 40 КПК України, працівниками УСБУ в Запорізькій області, встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_7 на території міста Запоріжжя здійснює незаконну діяльність з виготовлення платіжних банківських карток українських банків, які використовує для отримання доступу до банківських рахунків осіб, які перебувають на тимчасово окупованій території України для проведення фінансових операцій з незаконної конвертації безготівкових коштів у готівку.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 використовує автомобіль, марки BMW X5, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в кузові сірого кольору, VIN: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_14 , де можуть зберігатись документи та речі, які можуть бути доказами протиправної діяльності ОСОБА_7 з виготовлення платіжних банківських карток українських банків, які використовує для отримання доступу до банківських рахунків осіб, які перебувають на тимчасово окупованій території України для проведення фінансових операцій з незаконної конвертації безготівкових коштів у готівку.

18 червня 2025 року в ході проведення санкціонованого обшуку автомобіля марки BMW Х5, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в кузові сірого кольору, VIN: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 було виявлено та вилучено: мобільний телефон Google Pixel піксель в корпусі сірого кольору, imei НОМЕР_3 , з сім карткою номером НОМЕР_4 ; мобільний телефон iPhone 16 PRO MAX, imei НОМЕР_5 , з сім карткою х номером НОМЕР_6 ; пластикові картки білого кольору з чорною смужкою (схожі на банківські картки) без реквізитів в кількості 310 штук; стартові пакети оператора мобільного зв`язку «Київстар» в кількості чотирьох штук номерами НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ; ноутбук LENOVO, в корпусі чорного кольору, s/n PF0D6FMU, зарядним пристроєм; пристрій чорного кольору з роз`ємом для зчитування банківських карток з написом MSR605X; грошові кошти в кількості 130100 гривень; грошові кошти в кількості 700 доларів США.

В обґрунтування клопотання старший слідчий зазначив, що вилучені предмети мають доказове значення у кримінальному провадженні, так як були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, мотивуючи рішення тим, що вилучені речі, предмети та грошові кошти відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого у частині накладення арешту на грошові кошти.

В обґрунтування скарги та в доповненнях до неї вказує, що слідчим суддею не надано оцінки недоведеності, що саме ці кошти, на які накладено арешт, здобуті злочинним шляхом, що вони є речовими доказами по кримінальному провадженню, слідчий суддя не перевірив на відповідність постанови слідчого про визнання речовим доказом саме грошових коштів до норм ст. 98 КПК України.

Звертає увагу на те, що під час обшуку слідчий не зазначає та не надає жодного пояснення на питання адвоката, за якими ознаками можливо ідентифікувати грошові кошти, які здобуті злочинним шляхом та чи мають вони значення у кримінальному провадженні.

Крім того, вказує, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється за фактом обставин, які кваліфікуються за ч. 1 ст. 200 КК України, ОСОБА_7 не повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину, а у випадку пред`явлення такого обвинувачення, предметом такого злочину можуть виступати: при підробці - документи на переказ, платіжні картки, інші засоби доступу до банківських рахунків, електронних грошей.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна - адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що не було надано дозволу на вилучення під час обшуку грошових коштів. Зазначив, що ОСОБА_7 співпрацює з органом досудового розслідування та провину визнає.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання апеляційного суду не з`явився, із клопотанням про відкладення розгляду апеляційної скарги не звертався.

Заслухавши доповідь судді, представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , обговоривши доводи апеляційної скарги з її доповненнями, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб;

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на майно, яке є предметом апеляційної скарги, зокрема, на грошові кошти, слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на вказане майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, із матеріалів провадження убачається, що Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 від 7 квітня 2025 року за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України.

Із фабули витягу з ЄРДР слідує, що невстановлена особа на території міста Запоріжжя здійснює незаконну діяльність з виготовлення платіжних банківських карток українських банків, які використовуються для отримання доступу до банківських рахунків осіб, які перебувають на тимчасово окупованій території для проведення фінансових операцій з незаконної конвертації безготівкових коштів у готівку.

Із відомостей, викладених в протоколі обшуку від 18 червня 2025 року убачається, що під час проведення обшуку було виявлено та вилучено майно, на яке слідчий в клопотанні просить накласти арешт.

Постановою старшого слідчого від 19 червня 2025 року вказане в клопотанні слідчого майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вище зазначалось, із матеріалів клопотання слідує, що на даний час у даному кримінальному провадженні здійснюється досудове розслідування за ч. 1 ст. 200 КК України.

Диспозиція ч. 1 ст. 200 КК України передбачає кримінальну відповідальність за підробку документів на переказ, платіжних карток чи інших засобів доступу до банківських рахунків, електронних грошей, а так само придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту підроблених документів на переказ, платіжних карток або їх використання чи збут, а також неправомірний випуск або використання електронних грошей.

Із наявних в матеріалах кримінального провадження №0000043 доказів випливає, що до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України може бути причетний ОСОБА_7 .

Крім того, із повідомлення про вчинення кримінального правопорушення убачається, на цей час здійснюється досудове розслідування з приводу відомостей, згідно яких ОСОБА_7 , використовуючи спеціальне технічне обладнання, за допомогою надісланих йому електронних даних створює підроблені платіжні банківські картки, за допомогою яких на території м. Запоріжжя знімає грошові кошти з терміналів відповідних банківських установ та надалі, через пункти обміну конвертує готівку в крипто валюту.

Тобто, із наведеного випливає, що вилучені під час обшуку автомобіля ВМW Х5, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в кузові сірого кольору, VIN: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , грошові кошти в кількості 130100 гривень та 700 доларів США, могли бути тими грошовими коштами, що були зняті з терміналів відповідних банківських установ, внаслідок підроблення банківських карток.

Отже, вилучені грошові кошти в кількості 130100 гривень та 700 доларів США, на переконання колегії суддів могли зберегти сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження ат можуть бути предметом злочину.

Сукупність долучених до клопотання старшого слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт грошових коштів, які є предметом розгляду апеляційної скарги.

Доводи щодо відсутності повідомлення ОСОБА_7 про підозру у даному кримінальному провадженні не спростовують висновків слідчого судді з огляду на те, що КПК України не вимагає, щоб на момент розгляду клопотання про арешт майна у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, та конкретній особі було повідомлено про підозру.

Твердження апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів, що грошові кошти, здобуті злочинним шляхом, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

З приводу доводів про відсутність дозволу в ухвалі слідчого судді на вилучення грошових коштів, то слід зазначити наступне.

Так, як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як слідує із матеріалів провадження, після проведення 18 червня 2025 року обшуку автомобіля ВМW Х5, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в кузові сірого кольору, VIN: НОМЕР_2 , 20 червня 2025 року слідчий звернувся із клопотанням про арешт вилученого майна.

Отже, відсутність прямого дозволу на вилучення грошових коштів під час обшуку автомобіля ВМW Х5, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , в кузові сірого кольору, VIN: НОМЕР_2 в ухвалі слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2025 року, не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу не те, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними та співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Відтак, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

Необхідність використання арештованого слідчим суддею майна в якості речового доказу в кримінальному провадженні, проведення певних слідчих дій, виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000043, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 7 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4