Справа №337/2925/25
Номер провадження 1-кс/337/252/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 рокум. Запоріжжя

Слідчий суддя Хортицького районного суду міста Запорожжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого - ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, українця, громадянина України, який має повну середню освіту, офіційно працевлаштованого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в с т а н о в и в:

17.06.2025 року слідчий звернувся з клопотанням, що погоджене з прокурором, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що 13.06.2025 в приблизний період часу з 18 год. 17 хв. по 20 год. 27 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті та бажаючи їх настання, з метою заподіяння смерті ОСОБА_7 , з причини ревнощів, наніс останній не менш ніж 77 ударів кухонним ножем в область передньої та задньої частини тулуба, верхніх кінцівок та лівої ноги, чим спричинив гостру крововтрату, множинні сліпі колото-різані поранення тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів, які є небезпечними для життя в момент заподіяння і за цією ознакою кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та знаходяться з настанням смерті у прямому причинному зв`язку, тобто від яких настала смерть потерпілої ОСОБА_7 на місці вчинення злочину.

16 червня 2025 року о 09 годині 10 хвилин ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України слідчим СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області за підозрою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

17 червня 2025 року о 00 годині 30 хвилин останньому повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Обґрунтованість підозри повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами:

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що є матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дочкою разом вони не мешкали, але підтримували контакт щотижня. Додала, що знайома з хлопцем своєї дочки, ім`я якого - ОСОБА_9 , більш точних анкетних даних про якого потерпіла не знає. ОСОБА_9 мешкав по вул. Стародніпровській, де саме потерпіла вказати не може. Від ОСОБА_10 потерпіла систематично чула, що ОСОБА_9 є дуже ревнивою людиною, він постійно ревнує ОСОБА_10 до будь-кого, навіть на роботі, на що ОСОБА_10 постійно скаржилась. ОСОБА_10 казала, що своїми діями, контролем, ОСОБА_9 «затягує петлю на шиї». Також, ОСОБА_9 розказував, що у дитинстві він не доотримував уваги від батьків, тому потерпіла вважає, що це вплинуло на його поведінку у теперішньому. Загибла розповідала ОСОБА_8 , що планує розірвати стосунки зі своїм хлопцем Дарієм. Від працівників поліції 16.06.2025 допитана дізналась про те, що за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено труп ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ознаками насильницької смерті;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , який є дядьком ОСОБА_6 . ОСОБА_11 пояснив, що із племінником він постійно спілкується, регулярно навідувався до нього. Починаючи з 12.06.2025 ОСОБА_6 перестав виходити на зв`язок. Він зателефонував своєму братові ОСОБА_12 із запитанням, чи відомо йому, чому племінник не виходить на зв`язок. ОСОБА_12 повідомив, що син йому телефонував декілька днів назад, та повідомив, що в нього проблеми із телефоном. Через деякий час ОСОБА_12 перетелефонував своєму братові, та розповів, що йому зателефонувала дружина, та розповіла, що син їй сказав, що він скоїв вбивство своєї дівчини ОСОБА_10 . Також ОСОБА_6 повідомив родичам, що йому потрібен час приїхати до колишньої дівчини у м. Львів. ОСОБА_11 сумісно із ОСОБА_12 наполягали на необхідності повідомлення до органів поліції про вказану подію ОСОБА_6

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , який є батьком ОСОБА_6 . ОСОБА_12 пояснив, що він на протязі декількох років мешкає у Люксембурзі, із сином підтримує зв`язок по мобільному телефону, інколи приїздив до нього в м. Запоріжжя. Він вказав на те, що син перестав брати слухавку на протязі останнього тижня. Декілька днів до події ОСОБА_6 вийшов на зв`язок, та повідомив, що в нього були проблеми із телефоном, однак наразі все добре. 15.06.2025 у вечірній час йому зателефонувала його дружина, із якою він перебуває в стані розірвання шлюбу, та повідомила, що вона спілкувалась із ОСОБА_9 , та він повідомив їй про те, що вбив свою дівчину ОСОБА_13

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , яка є матір`ю ОСОБА_6 . ОСОБА_14 пояснила, що декілька років назад покинула Україну, поїхала до чоловіка за кордон. Їй спільний син залишився мешкати у квартирі, в якій вони всі разом мешкали АДРЕСА_1 . Так, вона пояснила, що син перестав виходити на зв`язок, та вона звернулась до свого чоловіка, із яким вона не мешкає, із запитанням, можливо йому відомо, з яких причин їй син не виходить на зв`язок. ОСОБА_12 їй повідомив, що у сина зламався телефон, та він скоро їй зателефонує. Через деякий час, їй дійсно зателефонував син, як вказала свідок, його голос був дуже сильно засмучений, та він згодом їй розповів, що в нього сталась сварка із його дівчиною ОСОБА_10 , та в ході сварки він вдарив її ножом. Матір наполягала, щоб син повідомив до органів поліції про свій вчинок, однак той відповів, що спочатку він направиться до м. Львів, до своєї колишньої дівчини, а потім по поверненню в м. Запоріжжя звернеться до органів поліції.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , яка є завідуючою відділу ТОВ «Сільпо-Фуд», де працювали померла ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Вона пояснила, що про періодичні сварки між молодою парою вона дізналась від інших співробітників магазину «Сільпо». Зауважила, що останнім часом ОСОБА_6 нерідко не виходив на роботу, начеб то через хворобливий стан. Вона надала позитивну характеристику ОСОБА_7 , однак щодо ОСОБА_6 пояснила, що він був особою замкнутою, ні з ким не спілкувався. 15.06.2025 ОСОБА_6 зі свого номеру телефону написав повідомлення завідуючій про те, що у вказаний день на роботу він не вийде, а зможе повернутись лише 16.06.2025, оскільки він поза межами міста.

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , який є начальником відділу охорони ТОВ «Сільпо-фуд», в якому працювали померла ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Він пояснив, що працевлаштований ОСОБА_6 протягом останніх 1,5 років. За вказаний час зарекомендував себе з негативного боку досить часто допускав помилки в своїй роботі, та коли йому за це робили зауваження на наступний день міг не вийти на роботу, зумовлюючи це стресом. Зауважив, що ОСОБА_9 ні з ким не спілкувався, окрім ОСОБА_7

- протоколом обшуку квартири АДРЕСА_2 , за місцем постійного мешкання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено труп останньої із множинними колото-різаними пораненням в області тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, а також виявлено та вилучено слідову картину на місці події, та виявлено ймовірне знаряддя вчинення кримінального правопорушення ніж з нашаруванням РБК.

- лікарським свідоцтвом про смерть № 3467, відповідно до якого смерть ОСОБА_7 настала через множинні сліпі колото-різані поранення тулуба та кінцівок з ушкодженнями внутрішніх органів.

- протоколом затримання ОСОБА_6 від 16.06.2025 року співробітниками слідчого підрозділу Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області на території м. Рахів.

Згідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний ОСОБА_6 може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно вливати на свідків

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що наразі ОСОБА_6 підозрюється у вчинені злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та може бути засуджений до покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому з метою уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності та подальшого покарання за вчинення кримінального правопорушення, може зникнути та почати переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, вказаний ризик підтверджується самим місцем знаходженням підозрюваного на момент його затримання в порядку ст. 208 КПК України. Так, підозрюваний ОСОБА_6 активних дій не вчинив щодо повідомлення про скоєння ним особливо тяжкого злочину правоохоронним органам, хоча мав на це можливість. У подальшому ОСОБА_6 було встановлено та затримано у м. Рахів, що перебуває на значній відстані від місця проживання у місті Запоріжжі, при цьому підозрюваний не мав офіційної мети перебування там, постійного місця проживання чи реєстрації в цьому населеному пункті. Враховуючи, що підозрюваний змінив своє місце перебування після вчинення злочину, виїхавши на значну відстань без повідомлення, це прямо свідчить про намір уникнути кримінальної відповідальності та ускладнити встановлення його місцезнаходження. Такі дії є характерними для осіб, які намагаються ухилитися від слідства і суду, а тому створюють обґрунтований ризик його повторного переховування у разі обрання м`якшого запобіжного заходу. З огляду на вищевикладене, існує реальна загроза того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може знову залишити місце проживання і переховуватись від органів досудового розслідування або суду, зокрема виїхати за межі України, унеможлививши притягнення до відповідальності.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Ризик незаконного впливу на свідків обґрунтовується тим, що свідками у вказаному кримінальному провадженні є батьки підозрюваного ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та його дядько ОСОБА_11 , а також колеги по роботі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які наразі надають викривальні покази. Підозрюваний обізнаний щодо місця їх мешкання, роботи, засобів зв`язку, а тому останній може, як шляхом залякування так і умовлянь схилити їх до зміни показів, дачі завідомо неправдивих показань.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України за наступних підстав:

- особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України (прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; не відлучатись з населеного пункту в якому він зареєстрований, проживає, чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/або місця роботи) враховуючи тяжкість вчиненого злочину та усвідомлення ОСОБА_6 невідворотності покарання за його вчинення, існує ризик того, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування, що дає підстави вважати про те, що зазначений захід не зможе бути дієвим;

- особиста порука полягає у наданні особам, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що вони заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваною, покладеним на неї обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу на теперішній час осіб, які б заслуговували на довіру та зможуть повною мірою забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КК України, не встановлено, а тому вказаний запобіжний захід не може бути застосований;

- домашній арешт полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово, або у певний період доби, враховуючи що цей запобіжний захід надає свободу пересування підозрюваному, можна вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватись від органів досудового розслідування, вчиняти нові злочини, а також незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, що дає підстави вважати про те, що зазначений захід також не зможе бути дієвим.

Клопотання оформлено відповідно до вимог ст. 184 КПК України, та отримано підозрюваним завчасно до судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні, посилаючись на обґрунтованість підозри, наявність у справі ризиків передбачених п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, і неможливість застосування інших запобіжних заходів, просив задовольнити клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечував свою причетність до скоєного, однак зазначив, що перебував у стані афекту, психологічні напруження накопичувалися протягом 23 років та раптово вибухнули, він не мав наміру вбивати, однак чомусь схопив ніж та наніс удари потерпілій, однак пам`ятає, що їх ніби були втричі менше ніж 77, коли прийшов до тями, то побачив, що потерпіла лежала на підлозі без ознак життя, він перевірив пульс, потім вийшов з квартири до ставка, де помив руки та викинув телефон потерпілої, який прихопив з собою, потім він повернувся до житла, склав речі, купив рюкзак в АТБ та поїхав до м.Львів до колишньої подруги, яку обіцяв звозити у Карпати. Він телефонував батькам та писав СМС повідомлення завідуючій, що ні він, ні ОСОБА_10 на роботу не вийдуть. Батьки радили йому звернутися до поліції, він мав намір звернутися до поліції, однак спочатку бажав відвезти подругу до Карпат, не мав наміру приховуватися, однак його затримали з виходу поїзда. Він мав тимчасову реєстрацію в квартирі дядька, однак наразі реєстрація відсутня, це можна перевірити в Дії, йому навіть кредит не видали. Також зазначив, що не бажає, щоб його утримували в СІЗО

Захисник у судовому засіданні вказала, що наразі існують усі підстави для утримання її підзахисного в умовах ізоляції від суспільства, натомість вважає, що ризики, на які посилається слідчим носять характер припущень, оскільки батьки ОСОБА_6 мешкають в Люксембурзі, виїхати за кордон у воєнний ОСОБА_6 позбавлений можливості, ризик переховування від слідства не доведений, ОСОБА_6 не мав ухилятися від відповідальності. Він лише вважав за необхідне виконати свої зобов`язання перед колишньою подругою. Про те, що ОСОБА_6 втопив телефон потерпілої стало відомо лише з його слів у судовому засіданні. Просить обрати ОСОБА_6 як альтернативний запобіжний захід заставу, посилаючись на те, що він працевлаштований та має постійний дохід, такий захід забезпечить його належну процесуальну поведінку, а якщо ні- то все одно державі потрібні гроші.

Слідчий наполягав на задоволенні клопотання, посилаючись на неможливість обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, посилаючись на характер насильницьких дій підозрюваного у вигляді завданих тілесних пошкоджень загиблій у кількості 77 ножових поранень, вважав, що дії ОСОБА_6 після вчинення кримінального правопорушення носять характер ухилення від відповідальності, бажанні переховуватися від слідства, знищення речових доказів, бо як зазначив у судовому засіданні ОСОБА_6 викинув мобільний телефон, що належав потерпілій, завдяки якому можливо було б добути інформацію, що корисна для слідства - він втопив, вважав ризик, передбачені ст.177 КПК України цілком доведеними

Прокурор вважав за неможливе обирати заставу як альтернативний захід, оскільки обвинувачений вчинив насильницькі дії, які спричинили загибель людини та вважав цілком доведеними ризики, на які посилався слідчий у своєму клопотанні.

Заслухавши пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Матеріали клопотання свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Відповідно позиції ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення».

Оцінюючи наявність ризиків, суд виходить з того, що, насамперед, «ризик» - це результат впливу невизначеності на досягнення поставлених цілей. Під невизначеністю розуміють стан, навіть частковий, дефіцит інформації, пов`язаний з подією, її наслідком чи ймовірністю, розуміння чи знання про неї. Ризик може бути з негативними наслідками, містити відповідні загрози та полягає в можливому відхиленні фактичних результатів від очікуваних (цільових), зокрема, розгляду кримінального провадження та відбування призначеного покарання, у разі ухвалення судом обвинувального вироку. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Суд вважає, що клопотання та додані до нього матеріали поза розумним сумнівом підтверджують наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_6 може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження та встановленими фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення, а також матеріалами, що характеризують особу підозрюваного, у тому числі допитами свідків.

При розгляді питання, щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність покарання, підозрюваний ОСОБА_6 , на думку слідчого судді, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від відповідальності.

Крім того, вказаний ризик підтверджується ти, що ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України у м.Рахів Закарпатської області, тобто останній цілком розуміючи негативні наслідки від своїх дій, незважаючи на поради своїх близьких та маючи реальну можливість це зробити, не вжив заходів щодо повідомлення про скоєний злочин правоохоронним органам, залишив місце перебування в межах міста Запоріжжя та Запорізької області без поважних причин та вжив дій щодо перешкоджання проведенню досудового розслідування шляхом знищення мобільного телефону, що належав потерпілій та спотворення інформації, оскільки, перевіривши відсутність ознак життя потерпілої шляхом перевірки пульсу, будучи впевненим в її смерті, вжив дій щодо створення уявності її хвороби шляхом надіслання СМС повідомлення керівництву магазину з інформаціє щодо відсутності його та загиблої за межами міста, обґрунтовуючи поважність причин щодо відсутності їх на робочому місті.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у разі обрання іншого, ніж тримання під вартою, підозрюваний бути мати реальну можливість вжити дій та переховуватись від органів досудового розслідування або суду, уникаючи притягнення до відповідальності.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Ризик незаконного впливу на свідків обґрунтовується тим, що свідками у вказаному кримінальному провадженні є батьки підозрюваного ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та його дядько ОСОБА_11 , а також колеги по роботі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які наразі надають викривальні покази. Підозрюваний обізнаний щодо місця їх мешкання, роботи, засобів зв`язку, а тому останній може, як шляхом залякування так і умовлянь схилити їх до зміни показів, дачі завідомо неправдивих показань, у тому числі як при спілкуванні віч-на-віч та і за допомогою мобільного зв`язку.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків є актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги його винятковість, та оцінює в сукупності усі обставини скоєного, ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, при цьому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкриміноване ОСОБА_17 , обставин, які є перешкодою для застосування до підозрюваного ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, колегією суддів не встановлено, доказів, підтверджуючих у нього наявність захворювань, які б унеможливили б його тримання під вартою, суду не надано.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України за наступних підстав:

- особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, однак враховуючи тяжкість вчиненого злочину та усвідомлення ОСОБА_6 невідворотності покарання за його вчинення, існує ризик того, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування, що дає підстави вважати про те, що зазначений захід не зможе бути дієвим;

- на теперішній час осіб, які б заслуговували на довіру та зможуть повною мірою забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КК України, не встановлено, а тому запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований;

- застосування домашнього арешту неможливо, оскільки ОСОБА_6 не має стійких соціальних зав`язків, реєстрації місця мешкання, проживав у житлі, що винаймав, в якому вчинив кримінальні дії що потягли смерть людини, згода власника житла щодо його подальшого проживання в орендованому житлі суду не надана.

Крім того, інші запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не зможуть знівелювати встановлені судом ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За змістом ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, зокрема передбаченого статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України.

Враховуючи, що кримінальне провадження органом досудового слідства обґрунтовано попередньо кваліфіковане за ч.1 ст.115 КК України, злочин, що інкримінований ОСОБА_17 був вчинений під час дії воєнного стану, із застосуванням насильства у вигляді завдання потерпілій 77 ножових ударів, що містить ознаки вчинення з особливою жорстокістю та спричинив загибель людини, суд на своє глибоке переконання не вбачає жодних підстав для визначення розміру застави.

Таким чином, суд вважає, що характер та ступінь тяжкості діяння, в якому підозрюється ОСОБА_6 сукупність інших обставин однозначно свідчить про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, у зв`язку приходить до висновку щодо обґрунтованості клопотання слідчого та вважає за необхідне обрати відносного підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, який слід рахувати з дати фактичного затримання з 16.06.2025 року, без визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194, 197, 199, 202, 205, 309, 369-372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі Запорізький слідчий ізолятор строком на 60 днів.

Строк дії ухвали визначити до 14 серпня 2025 року (включно).

Повідомити про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області, начальника Державної установи Запорізький слідчий ізолятор.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, захиснику, прокурору.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали оголошений 18.06.2025 о 14-00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1