30.06.25 Справа №469/727/25
1-кп/469/266/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року селище Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_3

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_4 ,

захисника (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Березанка кримінальне провадження №0000099 від 21.07.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, українця, громадянина України, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, з середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-14 квітня 2022 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.4 ст 185 КК України до 5 років позбавлення волі ,на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

-30 серпня 2022 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15,ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

- вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2023 року за ч.4 ст.185, ст.71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці, звільненого від відбування покарання умовно- достроково для проходження військової служби на підставі ст.81-1 КК України, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді стрільця другого стрілецького спеціалізованого відділення третього стрілецького спеціалізованого взводу першої стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) НОМЕР_1 окремої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_2 ), у військовому званні «солдат», -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

У провадженні Березанського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000099 від 21.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

У судовому засіданні прокурором було подано клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Зміст клопотання прокурора

Прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа

Заявлене клопотання прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність

ОСОБА_4 обвинувачується:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 28.05.2024 року ухвалою Малиновського районного суд м.Одеси, на підставі ст.81-1 КК України був звільнений умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2023 року за ч.4 ст.185, ст.71 КК України, на невідбутий строк 3 (три) роки 7 (сім) місяців 3 (три) дні, для проходження ним військової служби за контрактом. Цією ж ухвалою до ОСОБА_4 встановлений адміністративний нагляд строком на 12 місяців з встановленням обмежень, а саме: заборони перебування поза межами місця дислокації військової частини, з якою укладений контракт та місця перебування, визначеного безпосереднім командиром; заборони виїзду чи обмеження часу виїзду в особистих справах за межі дислокації військової частини та місця перебування, визначного безпосереднім командиром, без дозволу командира військової частини, з яким укладено контракт.

06.06.2024 громадянин ОСОБА_4 був прийнятий на військову службу за контрактом, укладеним з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 . Наказом командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади (військової частини НОМЕР_2 ) від 06.06.2024 № 49-РС (по особовому складу) ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця другого стрілецького спеціалізованого відділення третього стрілецького спеціалізованого взводу першої стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону НОМЕР_1 окремої механізованої бригади присвоєно військове звання «солдат» та відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 06.06.2024 №158 (по стройовій частині) зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

14.06.2024 солдата ОСОБА_4 на підставі наказу командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади (військової частини НОМЕР_2 ) від 06.06.2024 № 55-РС (по особовому складу) призначено на посаду стрільця другого стрілецького спеціалізованого відділення третього стрілецького спеціалізованого взводу першої стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) НОМЕР_1 окремої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_2 ).

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 06.06.2024, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативних актів, солдат ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу у вказаній посаді, перебуваючи у тимчасовому місці дислокації військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 , близько 18 год. 00 хв. 20.07.2024, діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавства, а також обмежень, покладених на нього ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2024, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, без дозволу командування військової частини, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та незаконно перебував поза її межами понад три доби, проводячи час на власний розсуд, переховуючись від служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину, до 07.05.2025.

07.05.2025. солдата ОСОБА_4 було виявлено працівниками Військової служби правопорядку та доставлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві де 07.05.2025 о 17 год. 25 хв. затримано в порядку ст.191 КПК України, на підставі ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 30.10.2024 (справа №487/6432/24 провадження №1-кс/487/5983/24).

Посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини

Прокурор посилається на існування таких ризиків:

- ризик переховування обвинуваченого від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку з чим, у сторони обвинувачення є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від суду.

У зв`язку з чим, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , може переховуватись від органу досудового розслідування, здійснити виїзд на тимчасово окуповані території України. Крім того, 28.05.2024 ухвалою Малиновського районного суд м. Одеси, на підставі ст. 81-1 КК України ОСОБА_4 був звільнений умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2023 року за ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України, на невідбутий строк 3 (три) роки 7 (сім) місяців 3 (три) дні, для проходження ним військової служби за контрактом. Однак, в порушення обмежень, покладених на нього ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси 28.05.2024, самовільно залишив військову частину.

Також, ОСОБА_4 зареєстрований та мешкає за межами Миколаївської області на території Одеської області. Таким чином, він може спробувати переховуватися на території іншої області, або взагалі за межами території України, від прокуратури та суду.

Крім того, прокурор зазначив, що у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки він обізнаний про місце їх перебування із матеріалів кримінального провадження.

- вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжити вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), так як ОСОБА_4 є військовослужбовцем, та в разі його переховування від суду та, відповідно, від військової служби такі дії можуть набути ознак військового злочину, передбаченого ст.ст.407-408 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.05.2025 року у справі №487/6432/24 (провадження №1-кс/487/5979/24) постановлено застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.07.2025 включно.

Обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів

На думку прокурора, підстав для зміни чи скасування встановленого обвинуваченому запобіжного заходу не встановлено.

Крім того, ОСОБА_4 , в разі обрання будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу, зобов`язаний повернутися до військової частини, яка тимчасово перебуває на території Харківської області та буде мати доступ до зброї.

Отже, враховуючи схильність ОСОБА_4 до вчинення злочинів, існує ризик повторення протиправної поведінки, та ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження.

Прокурор підтримав клопотання, посилаючись на викладені у ньому обставини та ризики.

Обвинувачений ОСОБА_4 , позицію якого підтримав захисник ОСОБА_5 , просив суд звільнити його з під варти.

ІІІ. Встановлені судом обставини

Наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення встановлювалась слідчим суддею Заводського районного суду міста Миколаєва під час досудового розслідування під час постановлення Ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.05.2024 року у справі №487/6432/24 (провадження №1-кс/487/362/254), якою обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак на даній стадії судового провадження не може бути перевірена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Вказаною ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.05.2024 року у справі №487/6432/24 (провадження №1-кс/487/362/254) постановлено застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 01.07.2025 року включно.

Існування ризиків, на які вказує слідчий, прокурор

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, і санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі.

Враховуючи характер кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, суд вважає, що на даний час існує ризик переховування обвинуваченого від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Оскільки на даній стадії кримінального провадження не допитані в суді свідки вказаного кримінального правопорушення, які можуть надати покази стосовно ОСОБА_4 , суд також вважає наявним ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

Приймаючи до уваги особу обвинуваченого, а саме, що він у минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що вбачається з даних Вимоги про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, а також ті обставини, що за даними обвинувального акта інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення припинено співробітниками правоохоронних органів, а не з його власної волі, суд вважає, що існує ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжити вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

Такого висновку суд дійшов з огляду на обставини вказаного кримінального провадження з урахуванням судової практики ЄСПЛ, викладеної у Рішення Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи.

Вказані ризики були встановлені і враховані при постановлені Ухвали слідчим суддею Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.05.2024 року у справі №487/6432/24 (провадження №1-кс/487/362/254), і продовжують існувати на час розгляду клопотання прокурора.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Виходячи з п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавлення свободи захід настільки суровий, що виправдати його можна лише у разі, коли інші, менш суворі заходи були розглянуті й визнані недостатніми для того, щоб забезпечити особисті або державні інтереси, які вимагають такого тримання під вартою.

Виходячи з наявності встановлених судом ризиків та інших обставин кримінального провадження, приймаючи до уваги характер кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується обвинуваченому, особу обвинуваченого, який у минулому був неодноразово судимим та не має сталих соціальних зв`язків, які б утримували його за останнім місцем проживання, суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним продовжити ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту щодо зміни обраного стосовно обвинуваченого запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, на думку суду, не можуть бути враховані при прийнятті судом рішення по суті клопотання, оскільки вони не підтвердженні будь-якими доказами, які б спростовували доводи прокурора.

Таким чином, з огляду на ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, за відсутності доказів сторони захисту, які б спростовували аргументацію прокурора, у суду відсутні обґрунтовані підстави для звільнення обвинуваченого з під варти чи зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід.

На підставі викладеного, керуючись ст.177, 178, 183, ст.314-316, ч.3 ст.331, ст.372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання Прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному №0000099 від 21.07.2024 року, задовольнити.

Продовжити стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у кримінальному провадженні 0000099 від 21.07.2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор», обраний Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.05.2025 у справі №487/6432/24 (провадження № 1-кс/487/362/25), строком на шістдесят діб по 25 серпня 2025 року включно.

Строк дії ухвали по 25 серпня 2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Березанський районний суд Миколаївської протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та надіслати начальнику ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор».

Повний текст ухвали складено 30 червня 2025 року.

Суддя: