Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/444/2025 Справа № 553/516/22
УХВАЛА

12 червня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

за участі прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

перекладача ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальні провадженні за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_14 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_12 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться вказане кримінальне провадження.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.04.2025 року відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 15.06.2025 року.

10.06.2025 року прокурор у кримінальному провадженні заступник начальника відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_15 надала до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 , та прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 надав до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

В обґрунтування поданих клопотань щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , прокурори посилались на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачені, кожен окремо, можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Обвинуваченим ОСОБА_13 до суду було подано клопотання про зміну розміру застави та зміну запобіжного заходу на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на не обґрунтованість ризиків, які прокурор вказав в своєму клопотанні, та наявність у нього захворювань, які потребують лікування за межами СІЗО.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , та заперечував проти клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 .

Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судовому засідання клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 підтримали та просили задовольнити. Проти клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 заперечували.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_12 - ОСОБА_7 проти клопотання прокурора заперечував в повному обсязі, та пояснив, що ризики на які посилається прокурор зменшились, підстави зазначені в обґрунтування клопотання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задоволенню не підлягає. В разі задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив зменшити раніше визначений розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні проти клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання. Також вказав, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 підтримує.

Обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні проти клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених заперечували, з приводу клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 зазначили, що вказане клопотання підтримують.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 ОСОБА_8 в судовому засіданні проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу заперечував, ризики на які посилається прокурор на теперішній час відпали, окрім того, прокурор подає подібні за змістом клопотання про продовження строку.

Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні підтримав думку захисника та підтримав свої клопотання про зменшення розміру застави та зміну запобіжного заходу посилаючися на незадовідьний стан здоров`я та необхідність проходження лікування за межами слідчого ізолятору.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні, проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечували, зазначили, що ризики зазначені прокурором у вказаному клопотанні щодо продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_11 відсутні, а клопотанні є необґрунтованим. Крім того, вказали, що вважають можливим змінити запобіжний захід на домашній арешт. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 підтримали.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявлених клопотань, приходить до наступного висновку.

Суд зазначає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (частини 1 статті 26 КПК України).

Відповідно до положень статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 92 КПК України встановлює обов`язок доказування, зокрема, обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає. Отже, обов`язок доказування щодо виникнення підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному випадку покладається на сторону захисту.

Будь-яких доказів, в спростування встановлених ризиків, суду не надано. Зазначені захисниками та обвинуваченими обставини на які вони посилалися, не є підставою для зміни запобіжного заходу.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та посилання на різке погіршення стану здоров`я слід зазначити наступне.

Відповідно до отриманої на запит суду інформації від Харківської медичної частини №27 філії у Харківській та Луганській областях ДУ "Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України" № 1203/26.10/ХК-25-вих від 27.05.2025 року про стан здоров`я ОСОБА_13 станом на час складання довідки загальний стан здоров`я ОСОБА_13 задовільний. Додаткових обстежень, стаціонарного лікування, в тому числі за межами установи, не потребує. За стоном здоров`я утримуватися в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" може.

Виходячи з наданої суду інформації за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_13 не потребує лікування за межами місця тимчасового утримання та може утримуватися в умовах ДУ "Харківський слідчий ізолятор".

Будь-яких інших даних, які б свідчили про різке погіршення стану здоров`я та необхідності проходження лікування чи обстеження поза межами ДУ "Харківський слідчий ізолятор" обвинучаного ОСОБА_13 суду надано не було.

Судом враховано аргументи, які наводилися захисниками та обвинуваченими проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки кожного з обвинувачених і виконання процесуальних рішень по справі.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених. Окрім того, враховуючи обставини вчинення злочину, зокрема, який вчинено з застосуванням насильства щодо потерпілого, а тому є необхідним продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в рамках заявлених клопотань, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити.

Суд, враховуючи характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 кримінального правопорушення, свідчить про підвищену суспільну небезпеку, оскільки обвинувачені звинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини в справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Крім того суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, суд, вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, не зменшились та продовжують існувати. У відповідності до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який не має офіційного джерела доходу, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, має зареєстроване місця проживання в Україні у м. Балаклія Харківської області, на момент затримання фактично проживав у м. Харкові. Відомості про особу ОСОБА_11 , який є громадянином Азербайджану, не працює та не має постійного джерела доходу, не має зареєстрованого місця проживання в Україні, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, до затримання фактично мешкав у м. Харкові. Відомості про особу ОСОБА_13 , який є громадянином Азербайджану, не працює та не має постійного джерела доходу, не має зареєстрованого місця проживання в Україні, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, до затримання фактично мешкав у м. Харкові.

Крім того, суд вважає, що враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке пов`язане із застосуванням насильства щодо особи похилого віку, та згідно вимог ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в кримінальному правопорушенні, у вчиненні яких вони обвинувачуються, а також з огляду на те, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, приходить до висновку, що на цей час не має підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , а тому є необхідним продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою на 60 днів.

Разом з тим, виходячи з принципів, закріплених в ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, суд, продовжуючи ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 раніше обраний запобіжний захід, вважає за необхідне періодично, але не рідше, ніж раз на два місяці переглядати питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.

З приводу посилань обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та їх захисників щодо зменшення раніше визначеного розміру застави суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру застави, суд виходить з того, чи обґрунтовується таке зменшення потребами судового розгляду.

Крім того суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, який наголошує, що запобіжний захід має задовольняти вимогу пропорційності, бути необхідним для забезпечення присутності особи в суді, але з урахуванням того чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї мети.

На цій стадії судового провадження щодо обвинувачених діють обов`язки, визначені ст. 42 КПК України.

Підставою для зміни запобіжного заходу може бути, зокрема, наявність нових обставин, які не розглядалися слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу, зміна обставин підозри, зменшення встановлених ризиків, тощо.

За змістом посилань обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 підставою для зміни застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді застави шляхом зменшення її розміру є непомірний її розмір для їх майнового стану та міцність соціальних зв`язків.

Однак, зазначені обставини не є для суду новими, та існували на момент винесення ухвали від 05.06.2024 року і були враховані при визначенні первісної суми застави. Будь-яких доказів суттєвої зміни майнового або сімейного стану обвинувачених, які б виправдовували необхідність зменшення суми застави, матеріали справи не містять.

Той факт, що під час розгляду справи обвинувачені демонструють належну процесуальну поведінку, свідчить лише про те, що застосовані до них запобіжний захід та визначена сума застави є такими, що достатньою мірою гарантують виконання покладених на них процесуальних обов`язків та забезпечують їх належну поведінку у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається також з урахуванням розміру заподіяної шкоди.

Отже наведені обвинуваченими та їх захисниками обставини у сукупності із наданими доказами не є достатніми для прийняття рішення про суттєву зміну застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді застави шляхом зменшення її розміру.

З урахуванням існуючих ризиків, тяжкості та характеру кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , даних про їх особу та майновий стан, визначений ухвалою від 05.06.2024 розмір застави у 908 400 грн. є справедливою та достатньою мірою, що гарантує виконання обвинуваченим покладених на них обов`язків та не є при цьому завідомо непомірним для них або іншого заставодавця.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення раніше визначеного розміру застави визначеної обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 .

Керуючись ст. ст. 314-316, 369 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 про зміну розміру застави та зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 задовольнити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без зміни - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 10 серпня 2025 року.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без зміни - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 10 серпня 2025 року.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити без зміни - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 10 серпня 2025 року.

Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення їм ухвали суду.

Cуддя- ОСОБА_1