Справа № 202/4504/25
Провадження № 1-кп/204/900/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілих:

захисників:

обвинувачених: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

заявника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0001012, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 194 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра перебуває вищевказана справа.

У судове засідання прокурором подані клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраних стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраних стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтовані наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким. Так обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть: переховуватися від суду, оскільки, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину та усвідомлюють, що у разі визнання винними їм може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, зобов`язаний оцінювати при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу. Також, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними своїх показів або відмови від них, оскільки їм достовірно відомо місце мешкання, зокрема потерпілих, а також незаконно впливати на інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. При цьому, ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Не маючи постійного джерела доходів обвинувачені можуть знову вчинити з корисливих мотивів інші кримінальні правопорушення. Крім того, обвинувачені схильні до протиправної поведінки та вчинення злочинів з корисливих мотивів і є достатні підстави вважати, що вони можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, зокрема знов вчинити інше кримінальне правопорушення. Підтвердженням обґрунтованості ризику вчинення обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення є зокрема наявність у них попередніх судимостей за вчинення корисливих злочинів. Також, обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 можуть покинути відоме стороні обвинувачення та суду місце мешкання з метою ухилення від суду оскільки вони після вчинення інкримінованих злочинів разом зі співучасниками злочинів виїхали з міста Дніпра з метою нелегально перетнути кордон України, однак були зупинені у м. Літин Вінницької області. З огляду на викладене, застосування до обвинувачених найтяжчого запобіжного заходу, з урахуванням особи обвинувачених, та обставин вчинення ними інкримінованих кримінальних правопорушень, які були вчинені з корисливих мотивів вказує на те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Клопотання прокурора про зміну обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт (цілодобово) строком на 2 місяці, з забороною цілодобово без дозволу суду залишати місце проживання обґрунтовано тим, що метою застосування до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, наявність обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину за яке може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, свідчить про існування ризику можливого переховування від суду та потребує на цьому етапі судового розгляду застосування запобіжного заходу до обвинувачених, хоча і більш м`якого ніж тримання під вартою, з огляду на належне виконання процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та після направлення обвинувального акту до суду, відсутність будь-яких порушень з цього приводу. Отже, існує ризик того, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 можуть покинути відоме стороні обвинувачення та суду місце мешкання з метою ухилення від суду. Також, існує і певний ризик того, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 можуть знову вчинити з корисливих мотивів інше кримінальне правопорушення, оскільки дали згоду на свою участь у спільному вчинені у складі організованої групи тяжкого та особливо тяжких злочинів, саме з корисних спонукань. Крім того, ОСОБА_7 притягався до кримінальної відповідальності та був засуджений за ч. 3 ст. 187 КК України, хоча на момент вчиненні інкримінованого злочину, відбув покарання повністю. Оскільки на даний час судовий розгляд у даному кримінальному провадженні лише тільки буде розпочато, існують ризики, які виправдовують застосування до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Саме такий запобіжний захід було застосовано до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 під час досудового розслідування у цьому ж кримінальному провадженні. При цьому, в ході досудового розслідування строк дії домашнього арешту застосованого до ОСОБА_7 прокурором у кримінальному провадженні продовжено не було і застосований запобіжний захід припинив свою дію 23 березня 2025 року. Таким чином, у ході досудового розслідування, після направлення кримінального провадження до суду обвинувачений ОСОБА_6 , до якого було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а також ОСОБА_7 до якого запобіжний захід застосовано не було, належним чином виконували процесуальні обов`язки, не порушуючи їх. Дані обставини розцінюється стороною обвинувачення як наявність наміру обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у подальшому належним чином виконувати процесуальні обов`язки, не перешкоджати кримінальному провадженню та його судовому розгляду, є свідченням відсутності наміру переховуватись від суду, підтвердженого обвинуваченими відповідною поведінкою. Разом з тим, зміна запобіжного заходу на не пов`язаний із триманням під вартою, дозволить уникнути спроб незаконного впливу на обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з боку обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які тримаються під вартою, з метою примусити відмовитись від визнання вини та дачі показів в суді, що вже було встановлено стороною обвинувачення.

У судовому засіданні прокурор подані клопотання підтримав та просив їх задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши, що ризики вказані прокурором не доведені, зокрема є недоведеним ризик впливу на потерпілих та свідків, оскільки потерпілі перебувають за кордоном, а свідки вже допитані. ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується. Просив суд застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а у разі, якщо суд дійде висновку про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, визначити мінімальний розмір застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_10 думку захисника ОСОБА_9 підтримав у повному обсязі, просив суд з урахуванням наявності у ОСОБА_4 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, у разі висновку про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, визначити мінімальний розмір застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, ураховуючи, що обвинувачений має родину, постійне місце проживання, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який або визначити мінімальний розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні позицію захисників підтримав в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні думку захисника підтримав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 , клопотання прокурора про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт підтримала, просила суд обрати обвинуваченому нічний домашній арешт в певний період доби.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 просила суд зміни обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт, клопотання захисника ОСОБА_11 підтримала.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_13 клопотання прокурора підтримав, просив суд змінити запобіжний захід підзахисному.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали позицію захисників.

Заявник ОСОБА_14 думку захисників обвинувачених підтримав.

Потерпілі, представники потерпілих у дане судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши клопотання прокурора про продовження обвинуваченим: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 199 КПК України, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, вимоги якої, в силу ч. 3 ст. 315 КПК України, є обов`язковими й для суду під час проведення підготовчого судового засідання.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.176 КПК тримання під вартою є запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При розгляді клопотання прокурора судом враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою гарантоване основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин.

Таким чином, тримання під вартою відповідно до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Отже, ураховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством. При цьому практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна розглядати як обставину, що може спонукати його до втечі (рішення у справах «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії»)

Також суд враховує, що відповідно до практики ЄСПЛ, суворість передбаченого покарання, врахування тяжкості злочину, ступеню суспільної небезпечності особи та інтересів суспільства є суттєвими елементами при прогнозуванні та оцінці ймовірної майбутньої поведінки особи. Доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Продовження строку тримання під вартою, як підстава для втручання в право особи на свободу, має містити його обґрунтування, доцільність, аналіз ризиків у конкретних обставинах та інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. («W проти Швейцарії», «Тейс проти Румунії» та ін.).

Суд уважає, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України з боку обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим, існуючим ризикам, зазначеним у клопотанні, при цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень.

Злочини інкриміновані обвинуваченим мають високий ступінь суспільної небезпеки, а тому усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути їм призначено судом у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обвинувачені можуть вживати заходів, спрямованих на переховування від суду. При цьому ризик втечі може бути розцінений ними як менш небезпечне діяння ніж покарання та процедура його виконання. На переконання суду вже ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

виходячи з обставин, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачені характеризуються схильністю до вчинення кримінальних правопорушень, відтак існує ризик, що вони можуть вчинити інше правопорушення у разі не застосування до них запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, суд при встановленні ризику переховування враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у обвинувачених можливості переховуватися від суду, зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 працює в охоронному агентстві, не одружений, має на утриманні малолітню дитину; обвинувачений ОСОБА_4 не працевлаштований, не одружений, має двох неповнолітніх дітей, однак вказані обставини не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених та мінімізувати ймовірність вчинення дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування, на даній стадії судового розгляду, запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, судом також враховуються відомості про те, що обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 можуть з великою імовірністю вчинити заходи для переховування від суду, ураховуючи, що останні під час досудового розслідування виїхали з міста Дніпра з метою нелегально перетнути кордон України, однак були зупинені у м. Літин Вінницької області.

Таким чином, суд вважає, що ризик переховування від суду з боку обвинувачених з метою уникнення кримінальної відповідальності дійсно має місце і на даний час реально існує.

При встановленні ризику впливу на потерпілих, свідків та інших обвинувачених в даному кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на потерпілого, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

Також, оцінюючи ризик незаконного впливу на потерпілого і свідків, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, ризик того, що затриманий, якщо його звільнять, може чинити тиск на свідків чи інших підозрюваних або іншим чином перешкоджати провадженню часто є особливо високим у справах, що стосуються організованої злочинної діяльності чи злочинних угруповань («Штвртецький проти Словаччини» (Stvrtecky v. Slovakia), § 61; «Подескі проти Сан Маріно» (Podeschi v. San Marino), § 149).

Оцінюючи наявність ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, суд виходить з того, як встановлено з обвинувального акта обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 мають не зняті та не погашені судимості, у тому числі за злочини проти власності. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні інших кримінальних правопорушень, які перебувають на розгляді в судах.

У сукупності наведені обставини свідчать про достатні ризики втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності, впливу на потерпілих та свідків, інших обвинувачених, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Що стосується клопотання захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який або визначення мінімального розміру застави, суд дійшов висновків, що інший більш м`який запобіжний захід є такими, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . При цьому, судом також враховується і та обставина, що під час розгляду клопотань прокурора стороною захисту не надано жодного належного доказу, який свідчив би про необхідність зміни раніше обраного запобіжного заходу, зменшення або відсутність ризиків у кримінальному провадження. Обставини на які посилається сторона захисту не підтверджені відповідними доказами та в даному випадку не можуть бути беззаперечними стимулюючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених. Слід також зауважити, що будь-яких відомостей, які б вказували на неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено. Відтак клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Вирішуючи питання про визначення розміру застави обвинуваченим, ураховуючи тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, їх характер, відомості про обвинувачених, які є раніше судимим та обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, відомості про намагання під час досудового розслідування незаконного перетину кордону України, суд уважає, що застосування застави у даному випадку є недоцільним, оскільки не зможе стримати від порушення встановлених ризиків і виконання покладених процесуальних обов`язків, відтак клопотання сторони захисту про визначення відносно обвинувачених розміру застави задоволенню не підлягає.

Розглядаючи клопотання прокурора про зміну відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт (цілодобово), суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 та 2 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не нього зобов`язань.

Відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 наразі встановлено наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, зокрема, можливого переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються, у тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, що свідчить про існування ризику можливого переховування від суду та потребує на цьому етапі судового розгляду, застосування запобіжного заходу до обвинувачених, хоча і більш м`якого ніж тримання під вартою.

Існування ризику передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що обвинувачені офіційно не працевлаштовані, не мають постійного джерела доходів. Обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності та був засуджений 30.03.2023 Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 187 КК України.

Слід вказати, що при розгляді клопотань прокурора встановлено, що на стадії досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, порушень якого вони не допускали, що свідчить про дієвість такого запобіжного заходу, та можливість на даній стадії судового провадження застосування змінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Таким чином, ураховуючи вказані обставини, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, на обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 забезпечить дотримання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового розгляду. Відтак клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Розглядаючи клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, суд дійшов висновку, що дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки на даній стадії розгляду кримінального провадження застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. За висновком суду запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є дієвим, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених та виконання ними покладених процесуальних обов`язків.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотань прокурора та продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраних стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України на 60 днів без визначення розміру застави; зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_15 строком на 2 місяці.

Згідно зі ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 181, 183, 193-194, 197, 331, 369- 372, 376, 392-393 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на строк два місяці, тобто до 08 вересня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком до 08 вересня 2025 року наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту с. Заплавка, Самарівський район, Дніпропетровська область, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- негайно прибувати до суду за першим викликом;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні.

Обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвалу передати до Відділення поліції № 1 Самарівського РВП за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 для виконання.

Клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на строк два місяці, тобто до 08 вересня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком до 08 вересня 2025 року наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту м. Дніпра, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- негайно прибувати до суду за першим викликом;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні.

Обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвалу передати до Відділення поліції № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 для виконання.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби відмовити.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених обов`язків, до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід, а також накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2,0 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 -задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 05 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 05 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченим - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , запобіжного заходу на більш м`який, або визначення мінімального розміру застави, - відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 10.07.2025.

Суддя ОСОБА_1