Справа № 464/2984/25
пр.№ 1-кп/464/452/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2025 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000377 від 04.05.2025, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької обл., громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без постійного місця проживання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

встановив:

ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_4 03.05.2025 року приблизно о 11 год., перебуваючи під мостом зі сторони вул. Соняшникова у Сихівському районі м. Львова, на землі знайшов предмет візуально схожий на гранату Ф-1, після чого у останнього виник умисел на незаконне придбання, носіння та зберігання, гранати Ф-1, без передбаченого законом дозволу, у зв?язку із чим діючи умисно, незаконно придбав (привласнив знайдене), а саме гранату Ф-1, яку поклав собі у кишеню штанів та незаконно носив та зберігав при собі без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, 04.05.2025 приблизно о 15:45 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на ділянці місцевості за адресою: м. Львів, проспект Івана Павла ІІ, 23 незаконно зберігаючи при собі раніше знайдену гранату Ф-1, був зупинений працівниками поліції, якими у останнього виявлено та в подальшому в ході огляду місця події вилучено гранату Ф-1, яка згідно висновку експерта є осколковою оборонною ручною гранатою Ф-1, яка відноситься до категорії бойових припасів та придатна для здійснення вибуху, яку ОСОБА_7 незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 у 2024 році, більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено, перебуваючи по вул. Наукова, у м. Львові, за невстановлених обставин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, в порушення п. 1 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об?єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2471-XII від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 17.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998, без передбаченого законом дозволу незаконно придбав ніж з чохлом, з маркуванням «TRACE RINALDI CUSTOM BLADES U.S.A. 5160 TOPS 23-1133» котрий згідно висновку експерта являється холодною зброєю колюче-ріжучої дії.

04.05.2025 приблизно о 15:45 год. за адресою: м. Львів, проспект Івана Павла ІІ, 23, ОСОБА_4 був зупинений працівниками поліції, якими у останнього виявлено та в подальшому в ході огляду місця події вилучено ніж з маркуванням «TRACE RINALDI CUSTOM BLADES U.S.A. 5160 TOPS 23-1133», який відповідно до висновку експерта є холодною зброєю колюче-ріжучої дії, який ОСОБА_4 носив при собі, без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 263 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив, що вчинив правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті. Повідомив, що дійсно 03.05.2025 під мостом на Сихові знайшов гранату, оскільки вів кочовий спосіб життя, жив у палатці. Так як він був учасником АТО, брав участь у бойових діях впродовж 2014-2016 років, мав розуміння та усвідомлення щодо вигляду бойової гранати. Розумів, що вона може бути приведена в дію. У зв`язку із чим, перетелефонував до побратимів, з якими брав участь в АТО, щоб порадитися, як йому поступити із знахідкою, на що отримав рекомендації звернутися в поліцію та повідомити про знахідку. Оскільки думав, що йому ніхто у правоохоронних органах не повірить і матиме у зв`язку із цим проблеми, вирішив її закопати. Наступного дня, розкопавши гранату та взявши таку із собою, пішов по справах, та на проспекті Івана Павла ІІ був зупинений працівниками поліції. На запитання про заборонене повідомив про знахідку та інші речі, котрі не міг носити із собою, зокрема ніж. Вказав, що ніж придбав у м. Львові, на вул. Науковій за 16000 грн., для того щоб ним користуватися, оскільки часто жив на вулиці і такий був потрібен йому для приготування їжі, заготовки дров для вогню. Додатково вказав, що був учасником бойових дій, мав відповідне посвідчення, однак таке спалив. Постійного місця проживання не має, за місцем реєстрації не проживає давно, оскільки був усиновленою дитиною і його батьки не цікавляться його долею. Іншої сім`ї також не має, є неодруженим, не працює. Зазначив, що зараз має можливість проживати у побратима в квартирі, з котрим брав участь в АТО. На даний час надзвичайно шкодує про вчинене, щиро розкаюється, розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро та соромно за скоєне, просить суворо не карати. З матеріалами кримінального провадження ознайомлений, жодні докази не оспорює, правильно розуміє обставини за яких його обвинувачено, з якими повністю погоджується та просить здійснювати спрощений порядок дослідження доказів.

Заслухавши думку учасників провадження, суд приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту про проведення спрощеного порядку дослідження доказів підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_4 узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення інкримінованих злочинів, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавленим права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а прийняте рішення про спрощений судовий розгляд свідчитиме про те, що обставини, які сторонами не оспорюються, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

При цьому, за основу суд бере до уваги покази обвинуваченого, вважає такі належними, допустимими та достовірними, послідовними, котрі у взаємозв`язку доводять фактичні обставини вчинення ним незаконного придбання, носіння та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу а також незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_4 , суд враховує наступне.

Згідно з диспозицією ч. 1 та 2 ст. 263 КК України суб`єкт злочину підлягає кримінальній відповідальності, серед іншого, за носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу та незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

З цього слідує, що на предмет вказаних кримінальних правопорушень поширюється дозвільна система, що врегульована Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. №576, а також Порядком виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї,пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженим однойменною Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. №622.

При цьому, пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» №3 від 26.04.2002 визначено, що бойовими припасами визнаються патрони до нарізної вогнепальної зброї різних калібрів, артилерійські снаряди, бомби, міни, гранати, бойові частини ракет і торпед та інші вироби в зібраному вигляді, споряджені вибуховою речовиною і призначені для стрільби з вогнепальної зброї чи для вчинення вибуху.

Відповідно до п. п. 11, 12 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України під незаконним зберіганням бойових припасів, розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу таким предметом. Незаконним носінням холодної зброї, бойових припасів, є умисними, вчиненими без передбаченого законом дозволу діями по їх переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо). Також, незаконним придбанням бойових припасів слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям, в тому числі шляхом привласнення знайденого.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 знайшов предмет візуально схожий на гранату Ф-1, що є бойовим припасом, діючи умисно, всупереч передбаченому законом порядку, тобто без відповідного дозволу, привласнив таку як знахідку, тим самим вчинив незаконне придбання бойового припасу, та, утримуючи при собі, переміщав її, тим самим вчинив незаконне носіння, та володіючи такою впродовж часу з моменту знахідки до моменту вилучення працівниками поліції, вчинив незаконне зберігання. Одночасно, ОСОБА_4 , придбавши ніж, з маркуванням «TRACE RINALDI CUSTOM BLADES U.S.A. 5160 TOPS 23-1133», утримуючи при собі, умисно переміщав його без відповідного дозволу, тим самим вчинив незаконне носіння холодної зброї.

За таких обставин суд дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки він вчинив незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу та за ч.2 ст. 263 КК України оскільки він вчинив незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Обираючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, за якими кваліфіковано дії обвинуваченого, є тяжким (ч. 1 ст. 263 КК України) та нетяжким (ч. 2 ст. 263 КК України) злочинами.

При вивченні особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Слов`янськ Донецької обл., громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, на обліках у КНП ЛОР «ЛОКПД» та КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ» не перебуває, перебував з 22.01.2023 до 24.01.2023 на стаціонарному лікуванні у КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю», в період інкримінованих дій тяжким психічним розладом не страждав, виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, без постійного місця проживання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , за ст. 66 КК України є визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, стороною обвинувачення не встановлено.

З досудової доповіді щодо обвинуваченого вбачається, що результати оцінки обвинуваченого показали середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 35 КК України передбачено, що повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч.1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому, у п. 8 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2010 ВСУ звернув увагу на те, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) ( 2341-14 ) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 263 КК України суд враховує, що він вважається таким, що вперше притягається до кримінальної відповідальності, оскільки за раніше вчинені кримінальні правопорушення судимість погашена, не має постійного місце проживання, неодружений, в нього відсутні сталі родинні відносини, не працює, предметом злочину є зброя, що підпадає під дію дозвільної системи, беручи до уваги ставлення обвинуваченого до вчиненого, зокрема визнання вини, щире каяття, характер його поведінки під час досудового розслідування та судового провадження, зважаючи на висновки органу пробації про середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, відтак вважає, що існують достатні підстави для обрання покарання, передбаченого санкцією частини статті, у виді громадських робіт на строк двісті годин, оскільки штраф застосованим не може бути через відсутність доходів в останнього, а пробаційний нагляд, обмеженням волі або позбавленням волі становитиме надмірний тягар для обвинуваченого.

Разом з тим, визначаючи покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України, окрім вищенаведеного, суд зважає на те, що вказане кримінальне правопорушення, яке є тяжким, останній вчинив під час продовжуваного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, тим самим допустив два епізоди кримінально карного діяння., що є злочинами у сфері суспільних відносин проти громадської безпеки, що належать до глобальної проблеми в умовах воєнного стану, а тому цьому явищу притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки.

Одночасно, суд бере до уваги, що обвинувачений повністю визнав вину, характер поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування, те, що останній давав визнавальні покази, що розцінюється стороною обвинувачення як активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, поведінку під час судового провадження, що не оспорював фактичних обставин у справі, тим самим продемонстрував бажання стати на шлях виправлення, інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення не є корупційним кримінальним правопорушенням, кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, кримінальними правопорушення, передбаченими статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, а ОСОБА_4 не є представником держави, у тому числі іноземної, зважаючи на висновки органу пробації, про середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, у зв`язку із чим такі дані в сукупності вказують на обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що дають підстави суду для застосування ч. 1 ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 263 КК України у виді обмеження волі строком на один рік, оскільки саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

З вищевикладеного вбачається, що обвинувачений вчинив два кримінальні правопорушення, а тому враховує, що згідно з ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При цьому, у п. 21 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2010 ВСУ звернув увагу на те, що при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що кримінальні правопорушення вчинені в одній сфері, не призвели до наслідків у виді заподіяння шкоди додатковому об`єкту, судом не здобуто даних про мету злочинів, пов`язану із такими об`єктами, у зв`язку із чим, при призначенні остаточного покарання слід застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, тобто у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Окрім цього встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з моменту затримання, а саме 04.05.2025 строком на 60 днів з визначенням розміру застави на підстави ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 06.05.2025. Строк тримання під вартою продовжено ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.06.2025 на шістдесят днів, а саме до 28.08.2025 включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Як вбачається із ч. 1 ст. 72 КК України менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення зокрема, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги, що суд прийшов до переконання про призначення ОСОБА_4 остаточного покарання у виді обмеження волі, у строк його відбування необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з 04.05.2025.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 04.05.2025.

Також, зважаючи на відсутність клопотань про скасування чи зміну запобіжного заходу, до набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід, обраний обвинуваченому, слід залишити без змін.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Так, 15.05.2025 у кримінальному провадженні експертом проведено судову вибухову-технічну експертизу №СЕ-19/114-25/10295-ВТХ вартістю 4 457,00 грн., 26.05.2025 - експертизу зброї вартістю 3 565,60 грн.

Таким чином, суд, з урахуванням положень ч. 2 ст. 124 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 8 022,60 грн.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Так, майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується, майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.

Інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

При дослідженні речових доказів встановлено, що речовими доказами у кримінальному провадженні визнано: металевий предмет сірого кольору, зовні схожий на підривач УЗРГМ-2 із маркуванням 109-82 УЗРМ-2 УЗУП, металевий предмет овальної форми оливкового кольору, зовні схожий на корпус гранати Ф-1 маркування відсутнє, предмет, зовні схожий на ніж, предмет, зовні схожий на гріндер, трубка для куріння сірого кольору, трубка для куріння різнокольорового забарвлення, 1 зіп пакет з вмістом речовини рослинного походження, згорток поліетилену з порошкоподібною речовиною білого кольору, телефон iPhone 11 червоного кольору.

Разом з тим, як вбачається із акту знищення (знешкодження) вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують, №81 від 15.05.2025, корпус ручної гранати Ф-1 та підривачі УЗРГМ в порядку експериментального випробовування в межах проведення експертизи знищено в повному обсязі, у зв`язку із чим відсутні обставини для вирішення долі вказаних речових доказів.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 06.05.2025 накладено арешт на металевий предмет сірого кольору, зовні схожий на підривач УЗРГМ-2 із маркуванням 109-82 УЗРМ-2 УЗУП, металевий предмет овальної форми оливкового кольору, зовні схожий на корпус гранати Ф-1 маркування відсутнє, предмет, зовні схожий на ніж, предмет, зовні схожий на гріндер, трубка для куріння сірого кольору, трубка для куріння різнокольорового забарвлення, 1 зіп пакет з вмістом речовини рослинного походження, згорток поліетилену з порошкоподібною речовиною білого кольору, телефон iPhone 11 червоного кольору.

На підставі викладеного, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, ст. ст. 50, 53, 60, 65, 69, 70, 72 КК України, керуючись, ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у:

-незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 69 КК України призначити йому основне покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст. 263 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

-незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч. 2 ст. 263 КК України, у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт, більш суворим покаранням, призначеним за ч. 1 ст. 263 КК України, у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати попереднє ув`язнення, застосоване на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 06.05.2025 та на підставі ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 30.06.2025 за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі .

Строк відбування покарання обчислювати з 04 травня 2025 року, тобто з часу затримання ОСОБА_4 .

Речові докази у справі, після набрання вироком законної сили, а саме:

-предмет, зовні схожий на ніж - конфіскувати в дохід держави;

-предмет, зовні схожий на гріндер, трубка для куріння сірого кольору, трубка для куріння різнокольорового забарвлення, 1 зіп пакет з вмістом речовини рослинного походження, згорток поліетилену з порошкоподібною речовиною білого кольору - знищити;

-телефон iPhone 11 червоного кольору повернути власнику ОСОБА_4 .

Після набрання вироком законної сили зняти арешт з: металевого предмета сірого кольору, зовні схожого на підривач УЗРГМ-2 із маркуванням 109-82 УЗРМ-2 УЗУП, металевого предмета овальної форми оливкового кольору, зовні схожого на корпус гранати Ф-1 маркування відсутнє, предмета, зовні схожого на ніж, предмета, зовні схожого на гріндер, трубки для куріння сірого кольору, трубки для куріння різнокольорового забарвлення, 1 зіп пакета з вмістом речовини рослинного походження, згортка поліетилену з порошкоподібною речовиною білого кольору, телефону iPhone 11 червоного кольору.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1