Справа № 627/583/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2025с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Краснокутську кримінальне провадження №0000023 від 28.05.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мурафа Краснокутського району Харківської області, українця, громадянина України, маючого середню - спеціальну освіту, офіційно не працюючого, військовозобов`язаного, одруженого, на утриманні маючого неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України

В С Т А Н О В И В:

25.02.2016 між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено шлюб. Від спільного шлюбу 28.04.2016 у них народився син ОСОБА_6 .

12.10.2017 рішенням Харківського районного суду Харківської області шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірваний. На підставі рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 12.10.2017 ОСОБА_5 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 04.10.2017, до досягнення дитиною повноліття.

Разом з цим, ОСОБА_5 в період часу з 01.07.2024 по 30.04.2025 злісно ухилявся від сплати аліментів наступним чином: ОСОБА_5 , маючи тимчасові заробітки, з метою ухилення від сплати аліментів, не надавав будь-якої матеріальної допомоги на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на облік до Краснокутського РЦЗ не став, в результаті чого сума заборгованості по аліментам в період часу з 01.07.2024 по 30.04.2025 склала 25579 гривень, а загальна сума заборгованості станом на 01.06.2025 складає 44671,76 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Пояснив, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12.10.2017 року його шлюб з ОСОБА_8 було розірвано та на підставі цього рішення стягнуто з нього аліменти на утримання його сина ОСОБА_6 , 2016 р.н., який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю. Спочатку обвинувачений сплачував аліменти, а потім коли фірма, у якій він працював, припинила своє існування, то він залишився без роботи і в період з 01.07.2024 по 30.04.2025 не сплачував аліменти. Зазначив, що наразі працює неофіційно і вже з кінця червня 2025 року знову почав сплачувати аліменти. Обвинувачений зазначив, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює, вину в скоєному визнає, у вчиненому щиро розкаявся, запевнив, що вподальшому не допустить зі свого боку подібної поведінки, працюватиме та сплачуватиме аліменти на утримання сина.

Потерпіла ОСОБА_9 у відкрите судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в матеріалах справи міститься її заява, в якій вона просить справу розглядати без її участі, при цьому зазначає, що має до обвинуваченого претензії щодо несплати ним аліментів на утримання дитини, при призначенні обвинуваченому покарання покладається на розсуд суду.

Таким чином, беручи до уваги повне визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , а також те, що обвинувачений не заперечує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості його позицій, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, письмових матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів та письмових доказів щодо процесуальних витрат по кримінальному провадженню.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю, його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає, відповідно до ст. 66 КК України, його щире каяття, яке виразилося в повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєння кримінального правопорушення, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, та усвідомленні негативних наслідків, що настали, про що особисто зазначив у судовому засіданні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" з наступними її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 65 КК України, поряд з наведеними вище даними про особу обвинуваченого, враховуючи обставину, яка пом`якшує покарання (щире каяття), відсутність обставини, які обтяжують покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, враховуючи обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, беручи до уваги наявність з боку потерпілої претензій щодо несплати обвинуваченим аліментів, проте цивільний позов якою не заявлявся, з огляду на позицію прокурора, який у судових дебатах просив суд призначити обвинуваченому мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 164 КК України у вигляді 80 годин громадських робіт, враховуючи принцип пропорційності покарання переслідуваній меті, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 мінімальне покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України, у вигляді громадських робіт строком на80 годин.

Призначене покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід під час досудового слідства обвинуваченому не обирався, у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374, 376, 392, 393, 394, 395 КПК України

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначити покарання у вигляді громадських робіт строком на 80 (вісімдесят) годин.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Краснокутський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1