Справа № 947/6561/25
Провадження № 1-кс/947/9574/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000787 від 15.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. ч. 4, 5 ст. 255, ст. 386 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН ДАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Згідно поданого стороною обвинувачення клопотання вбачається, що наразі Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в складі злочинної організації у період з 2020 до 2021 року вчинив на території м. Одеса та Одеської області ряд злочинів, у зв`язку з чим його 17.01.2023 засуджено Київським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 194, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 255, ст. 257, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України та на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України та призначено остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна (вирок набрав законної сили). При цьому, під час досудового розслідування та судового провадження щодо ОСОБА_5 , останній повністю визнав вину в інкримінованих йому злочинах, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, вчинених іншими членами злочинної організації.

У зв`язку викладеним з метою ухилення від кримінальної відповідальності у окремих учасників злочинної організації, до складу якої входив ОСОБА_5 , та у ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому в кримінальному провадженні № 0000659 від 27.09.2022 висунуто обвинувачення в участі у злочинній організації та вчиненні ряду злочинів, у тому числі спільно із ОСОБА_5 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на примушення останнього до відмови від давання показань, що можуть викрити учасників злочинної організації, шляхом залякування та застосування до нього фізичного насильства.

З цією метою, дізнавшись, що ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання 15.05.2023 доставлено до Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія № 83», розташованої за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, селище Костянтинівка вул. Володимирська, 1, невстановлені учасники вищевказаної злочинної організації та ОСОБА_6 у невстановлений час, але не пізніше

серпня 2023 року, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин залучили до вчинення кримінальних протиправних дій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який відбував покарання у виді позбавлення волі у вказаній установі та мав серед осіб, що в ній утримувались певний неформальний авторитет, що давав йому ширші, з поміж інших осіб, можливості пов`язані з просуванням своїх інтересів та запобігання бути викритим у порушенні правил та режиму згаданої установи.

Так, в серпні 2023 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в Державній установі«Південноукраїнська виправна колонія № 83» за вищевказаною адресою, діючи умисно за дорученням та вказівками невстановлених досудовим розслідуванням осіб на замовлення учасників вищевказаної злочинної організації підійшов до ОСОБА_5 та передав йому мобільний телефон, через який за допомогою інтернет месенджера до ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_8 звернулись окремі учасники вищевказаної злочинної організації, які притягуються до кримінальної відповідальності у інших кримінальних провадженнях, та висловили ОСОБА_5 категоричну вимогу відмовитись від давання показань, що викривають членів злочинної організації, та надати нові неправдиві показання на користь останніх, погрожуючи йому фізичною розправою у разі невиконання вимоги.

Надалі ОСОБА_5 упродовж першого півріччя 2024 року неодноразово викликався для допиту як свідок в режимі відеоконференції в кримінальному провадженні № 0000659 від 27.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ст. 257, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України, яке розглядається Київським районним судом м. Одеси (справа № 496/6298/22).

Проти участі у таких засіданнях ОСОБА_5 не заперечував, у зв`язку з чим ОСОБА_6 та учасники злочинної організації, до складу якої раніше входив ОСОБА_5 , побоюючись бути викритими, вирішили, зламавши його волю, примусити до дій, що їй суперечать відмовитись від раніше наданих показань та надавати в подальшому неправдиві показання, що виправдовують таких учасників злочинної організації, створивши йому нестерпні умови відбування покарання в Державній установі«Південноукраїнська виправна колонія № 83».

У зв`язку з цим, приблизно в травні (більш точний час не встановлено) за невстановлених досудовим розслідувань обставин ОСОБА_6 , який перебував під вартою в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11, та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи надали ОСОБА_8 неформальне доручення про створення ОСОБА_5 таких нестерпних умов відбування покарання.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше травня 2024 року ОСОБА_8 , перебуваючи в Державній установі «Південноукраїнська виправна колонія № 83», за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, селище Костянтинівка, вул. Володимирська, 1, діючи умисно, виконуючи доручення ОСОБА_6 та інших учасників злочинної організації, до складу якої раніше входив ОСОБА_5 , з метою вчинення протиправних дій щодо останнього, вступив у злочинну змову з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які також відбували покарання у вказаній установі.

Надалі у ніч з 31.05.2024 на 01.06.2024, діючи за попередньою змовою, виконуючи доручення ОСОБА_6 та інших невстановлених осіб, переслідуючи спільний кримінальний протиправний намір, спрямований на примушення ОСОБА_5 до відмови від надання показань та надання неправдивих показань шляхом залякувань, спричинення фізичного болю через нанесення тілесних ушкоджень, а також моральних страждань через перспективу бути підданим побиттю в будь-який момент зайшли до кімнати відпочинку на території Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія № 83», розташованої за вищевказаною адресою, де ОСОБА_9 та ОСОБА_10 умисно за безпосереднім дорученням та вказівками ОСОБА_8 по черзі завдали не менш 5 ударів кулаками по тулубу ОСОБА_5 в район грудної клітин, живота, ребер та нирок. В цей же час, ОСОБА_8 , діючи за дорученням та вказівками ОСОБА_6 та інших невстановлених осіб, проводив відеозйомку на мобільний телефон, з метою демонстрації ОСОБА_6 приниженого та пригніченого стану ОСОБА_5 та звіту про хід виконання протиправних дій щодо останнього, після чого також завдав декілька ударів в область грудної клітини ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою за дорученням ОСОБА_6 та інших невстановлених осіб, умисно шляхом застосування фізичного насильства за вказаних обставин заподіяли ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді переломів 6-7 правих ребер, що спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад трьох тижнів (21 день), які згідно з п.п. 2.2.1.«а», «б», «в», 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості.

Водночас ОСОБА_6 , діючи умисно як організатор, перебуваючи під вартою в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11, за допомогою телефону через відеозв`язок спостерігав за застосуванням фізичного насильства щодо ОСОБА_5 та контролював хід виконання ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 раніше обумовлених кримінально протиправних дій.

Після заподіяння вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_8 надав ОСОБА_5 мобільний телефон, за допомогою якого ОСОБА_6 , перебуваючи під вартою в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11, вказав ОСОБА_5 , що в разі невиконання вимог щодо відмови від давання показань, він й надалі буде піддаватись насильству. У подальшому ОСОБА_8 та інші залишили ОСОБА_5 в безпорадному стані.

Разом з цим усвідомлення того, що самостійно ОСОБА_5 не може нічого протиставити своїм кривдникам, які здатні діяти злагоджено та спільно, їх суттєву фізичну перевагу, перебуваючи під постійною їх увагою в замкнутому просторі (території установи виконання покарань), а також розуміючи те, що в разі надання ним правдивих показань він буде підданий повторним побиттям, а завдяки певному неформальному авторитету ОСОБА_8 серед засуджених можливо очікувати підступних та протиправних дій інших осіб, що утримуються в згаданій установі, створило в останнього тривале (до часу звільнення з установи виконання покарань 22.06.2024) моральне страждання у вигляді постійно пригніченого, тривожного стану, що обумовлений побоюваннями за власне життя, здоров`я, честь та гідність, а також постійним очікуванням бути підданим катуванню в різних формах без можливості очікувати на допомогу від інших осіб, що утримуються в установі.

Таким чином,ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється:

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127 КК України, кваліфікованого як організація катування, тобто умисного діяння, спрямованого на заподіяння особі сильного фізичного болю і морального страждання з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, та з метою залякування її, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ст. 386 КК України, кваліфікованого як організація примушування свідка до відмови від давання показань шляхом погрози насильством, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

24.06.2025 в автомобілі марки «БМВ» днз. « НОМЕР_1 », за участю підозрюваного ОСОБА_11 проведено невідкладний обшук під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro», який вилучено та поміщено до сейф-пакету ICR 0240939, мобільний телефон марки «Iphone X (10)», який вилучено та поміщено до сейф-пакету CRI 1198051.

25.06.2025 на підставі постанови слідчого вищевказане майно було визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОДАНОГО КЛОПОТАННЯ:

Сторона обвинувачення зазначає, що розслідуванням встановлено, що вилучене майно може бути використано як доказ обставин, що встановлюються під час досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, сторона обвинувачення просить дане клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ:

Прокурор до слідчого судді звернувся із заявою про розгляд клопотання без його участі, в якій зазначив, що клопотання підтримує у повному обсязі.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_12 також скерував заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

IV. ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, враховуючи заяви сторін кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків, а також звертає увагу на наступні правові підстави для прийнятого рішення.

(1). Нормативно-правова основа при вирішенні даного клопотання:

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

(2). Правова підстава та мета арешту майна:

Слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках такого кримінального провадження здійснюється за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. ч. 4, 5 ст. 255, ст. 386 КК України.

Слідчий суддя враховує доводи слідчого та приходить до переконання, що вилучений мобільні телефони ОСОБА_11 можуть містити інформацію, яка може бути використана на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-караних дій, у тому числі й зв`язків власника таких технічних пристроїв з іншими, ймовірно причетними до вчинення кримінальних правопорушень, особами.

У зв`язку з чим, таке майно відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 25.06.2025, а отже, вилучене майно потребує збереження, в цілях його подальшого дослідження.

Крім того, відносно вилученого майна слідчий суддя приходить до переконання, що вочевидь наразі існує необхідність в його додатковому дослідженні, у тому числі на предмет наявності видалених даних.

Слдічий суддя вважає, що результати такого дослідження технічних пристроїв можуть стати підставою для прийняття відповідних процесуальних рішень у кримінальному провадженні, оскільки можуть підтвердити або спростувати робочу наразі версію сторони обвинувачення.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя зазначає, що підставою для арешту майна є відповідність вилученого майна до категорії речових доказів (абзац 1 ч. 1 ст. 170 КПК України), при цьому метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України).

(3). Завдання, необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України:

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відтак, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту на вилучене майно, з встановленням заборони розпорядження та користування такого майна, з огляду на встановлені вище ризики.

(4). Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження:

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Додатково, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене 24.06.2025 в ході проведення обшуку в період часу з 23 год. 16 хв. по 23 год. 30 хв. в автомобілі марки «БМВ» днз. « НОМЕР_1 », за участю підозрюваного ОСОБА_11 в кримінальному провадженні № 0000787 від 15.06.2021, а саме на: мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro», який вилучено та поміщено до сейф-пакету ICR 0240939, мобільний телефон марки «Iphone X (10)», який вилучено та поміщено до сейф-пакету CRI 1198051.

Виконання ухвали покласти на заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1