Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/4826/25
Провадження №1-кп/523/1161/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

01.05.2025 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000082 від 17.01.2025р., за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бережанка Тростянецького району Вінницької області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, ФОП, пенсіонера за віком, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У невстановлені дату, час та місці, у ОСОБА_5 виник кримінально-протиправний умисел на вчинення самовільного будівництва нежитлової будівлі загальною площею 26,2кв.м. на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Перемоги,83, яка належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_6 у невстановлені дату та час, але не пізніше 10.03.2021р., в порушення вимог:

- ч.1 ст.376 ЦК України, яка передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил;

- ч.1 ст.116 Земельного Кодексу України (далі ЗК України), яка передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону;

- ст.125 ЗК України, яка передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав;

- ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», яка передбачає, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

- ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачає, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації, а проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або

проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом; виконання підготовчих та будівельних робіт; державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у з кладках, визначених законом; проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); прийняття з експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову);

- ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачає, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю, видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт (в залежності від характеристик об`єкта будівництва);

- ст.35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачає, що після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю;

- ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачає, що виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється,

діючи умисно, з корисливим мотивом, самовільно, без належного оформлення права власності або користування земельною ділянкою, його державної реєстрації, а також за відсутності передбачених законодавством документів, які дозволяють виконувати будівельні роботи, шляхом залучення випадкових робітників, які не були обізнані про кримінально-протиправний намір ОСОБА_6 , здійснив самовільне будівництво нежитлової будівлі загальною площею 26,23кв.м. на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , що не була відведена для цієї мети та перебуває у власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, яка має II групу капітальності, клас наслідків СС1 - незначні наслідки, категорія складності II та представляє собою окремо розташовану будівлю (Гараж). Гараж збудовано на краю схилу, гараж є дворівневою будівлею, яка складається з напівпідвальних приміщень (підсобні приміщення), та приміщень першого поверху безпосередньо гараж. Напівпідвальні приміщення обладнані одним входом, організованим з тилової частини будівлі гаражу літ. «Н», приміщення першого поверху обладнані в`їзними воротами та входом з бокової частини будівлі. Під`їзд до приміщень першого поверху гаражу літ. «Н» вимощений тротуарною плиткою. Фундаменти - бетонні стрічкові. Стіни - напівпідвальної частини - черепашник, першого поверху - газобетоні. Блоки Перекриття - напівпідвальної частини - бетонне по металевим балкам, першого поверху - дерев`яне. Покрівля - бітумна черепиця. Двері та вікна - двері металеві, ворота вертикальні ролети, вікно металопластикове. Об`єкт обстеження не обладнаний інженерними комунікаціями. Площа забудови гаражу Н, згідно технічного паспорту виконаного ТОВ «Консалт плюс Інжинірінг» від 05.02.2021р. складає 26,2м.кв. Висота першого поверху 3,0м. Конфігурація та площа земельної ділянки під будівлею відповідає конфігурації та площі (з урахуванням товщини стін) нежитлової будівлі.

В продовження свої злочинних дій, ОСОБА_6 з метою уникнення передбаченої законом відповідальності та надання виду законності самовільно збудованому об`єкту нерухомого майна у вигляді нежитлової будівлі загальною площею 26,2кв.м. на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , а також створення, в подальшому штучних підстав для оскарження законних судових рішень щодо припинення права власності на самовільно збудований об`єкт та зобов`язання звільнити земельну ділянку, на якій будівля розташована, звернувся до державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_7 , яким 10.03.2021р. прийнято рішення (реєстраційний номер об`єкта

нерухомого майна: 101) про реєстрацію права спільної власності розмір частки: 1/2) за ОСОБА_8 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та права спільної власності (розмір частки: 1/2) за ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 166,5кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченням, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.3 ст.197-15 КК України - самовільне будівництво будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_6 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, одруженого, ФОП, пенсіонера за віком, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із родиною.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність будь-яких претензій з боку представника потерпілого до обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_6 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, одруженого, ФОП, пенсіонера за віком, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із родиною, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність будь-яких претензій з боку представника потерпілого до обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, беручи до уваги суспільну небезпеку та характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, з метою запобігання вчиненню останнім нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді штрафу.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч.3 ст.197-1 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді штрафу за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000грн.).

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1