Справа № 229/2660/23
У Х В А Л А

04 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000422 від 13 лютого 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Покровського районного суду міста Кривого Рогу перебуває вищезазначене кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , стосовно якого застосований запобіжний захід у виді триманні під вартою.

25 червня 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено про наявність ризиків, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу і які на теперішній час не зменшилися, а саме ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала подане клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого з підстав, викладених у ньому, зазначила, що відповідно до вимог ч. 8 ст. 176 КПК України до обвинуваченого може бути застосований запобіжний захід виключно у виді тримання під вартою, оскільки останній є військовослужбовцем, обвинувачується у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 405 КК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що наведені прокурором ризики не підтверджені жодними доказами, є хибним припущенням прокурора, а тому вважає що у задоволенні клопотання необхідно відмовити і не застосовувати до його підзахисного жодного запобіжного заходу. Також, наголосив на наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, позитивної характеристика за час проходження ним військової служби. Крім того, захисник зазначив, що прокурором заздалегідь не було вручено стороні захисту клопотання про продовження запобіжного заходу, як того передбачають положення КПК України, а тому судовий розгляд клопотання не може здійснюватися.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав свого захисника, пояснив, що він має бажання продовжити військову службу.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року строк тримання під вартою обвинуваченому продовжений до 11 липня 2025 року включно.

Відповідно до ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення..

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, згідно з якою підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема переховуватися від органів суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, судом враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків; наявність постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей.

Так, ОСОБА_5 є військовослужбовцем, раніше не судимий, одружений, має зареєстроване місце проживання, неповнолітніх дітей не має.

ОСОБА_5 обвинувачується у заподіянні тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, покарання за який передбачено до 10 років позбавлення волі, що вказує про суспільну небезпеку як самого діяння, так і особи, яка обвинувачується у його вчиненні.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінуємого йому злочину наведені прокурором у своєму клопотанні із посиланням на відповідні матеріали досудового розслідування.

При цьому суд, виходить з того, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованого правопорушення, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).

У клопотанні прокурор посилається на те, що на теперішній час існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення ним інших кримінальних правопорушень, і саме ці ризики були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

В обґрунтування наявності ризику переховування обвинуваченого від суду прокурор зазначає, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, в умовах воєнного стану. Ці обставини можуть свідчити про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду та відбування покарання у разі визнання його винуватим.

При цьому, суд зважає на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема у своєму рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

В обґрунтування ризику впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні прокурор зазначає, що обвинувачений має мотив та можливість внаслідок звання та посади в ЗСУ у також наявних у нього навичок та знань вплинути на свідків, які разом із ним проходять військову службу в одній військовій частині, у тому числі шляхом вмовляння, підкупу, залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Оцінюючи можливість впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень у кримінальному провадженні, зокрема на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша та друга статті 23 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

За таких обставин ризик незаконного впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього їх допиту судом.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків, які ще не допитані судом, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ним показань.

Ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення прокурором обґрунтований тим, що обвинувачений продовжуючи військову службу здатен вчинити новий військовий злочин, в тому числі непокору, дезертирство, ухилення від виконання обов`язків військової служби, насильство чи погрозу насильства щодо начальника, з метою подальшого посягання на встановлений порядок військової служби чи ухилення від кримінальної відповідальності шляхом втечі.

Суд, враховуючи досліджені письмові докази, у тому числі позитивну характеристику військовослужбовця ОСОБА_5 , відсутність фактів притягнення до кримінальної відповідальності, приходить до висновку про те, що прокурором не наведені будь-які вагомі і достатні доводи в обґрунтування цього ризику.

Суд, встановивши наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи положення ч. 8 ст. 176 КПК України, згідно з якою під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочину, зокрема передбаченого ст. 405 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні такі відомості не надані.

Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному провадженні триває судовий розгляд, не допитані свідки, обвинувачений, не досліджені відеодокази.

Щодо доводів сторони захисту про недотримання прокурором вимог КПК щодо завчасного вручення копії клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу і як наслідок неможливість його розгляду суд зазначає наступне.

По-перше, 25 червня 2025 року прокурором через систему «Електронний суд» було подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і згідно з довідкою про доставку електронного документу вказане клопотання було доставлено до електронного кабінету адвоката ОСОБА_6 26.06.2025 о 13.54, що спростовує його доводи про неотримання клопотання.

По-друге, відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Вказані вимоги Закону щодо вручення клопотання за три години до початку розгляду клопотання, застосовуються виключно до клопотань про застосування запобіжних заходів, натомість, предметом розгляду у даному судовому засіданні було клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому доводи захисника є необґрунтованими та судом до уваги не беруться.

Також, суд враховує положення ч. 3 ст. 331 КПК України, згідно з якими функція судового контролю, в даному випадку у питанні, що стосується запобіжного заходу, полягає у розгляді поданого клопотання щодо доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування та прийняття рішення з цього питання шляхом постановлення відповідної ухвали, і розглядаючи в черговий раз питання щодо запобіжного заходу, суд вислухав, врахував та надав оцінку доводам, які мали можливість повно та детально висловити прокурор, захисник та обвинувачений, і прийняв вмотивоване рішення, що в повній мірі кореспондується із вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331, 376 ПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 01 вересня 2025 року включно, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , з місцем дислокації у АДРЕСА_1 .

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення обвинуваченого.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1