Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

7 липня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2025 року щодо ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000266,

у с т а н о в и в :

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.05.2025 ОСОБА_2 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.162, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.4 ст.296 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.1 ст.162 КК України - 2 роки обмеження волі;

- за ч.3 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.4 ст.296 КК України - 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.07.2024, ОСОБА_2 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна. Також суд зарахував ОСОБА_2 у строк остаточно призначеного покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком, ухваливши рішення про зарахування у строк покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.04.2024.

12.06.2025 заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_2 за епізодом незаконного викрадення майна ОСОБА_4 , які кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно.

Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали кримінального провадження, вважаю, що вона подана без додержання вимог ст.396 КПК України.

Так, згідно з ч.2 ст.396 КПК України в апеляційній скарзі, крім іншого, зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, які мають бути чітко сформульовані та відповідати положенням ст.407 КПК України, якою передбачено, яке рішення має право ухвалити суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду, і повинні узгоджуватися з іншими положеннями кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, серед іншого: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Положення цієї норми узгоджуються з вимогами до обвинувального акта, який згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, відповідно до вимог кримінального процесуального закону особа визнається винуватою у вчиненні кримінального правопорушення і правовій кваліфікації підлягає кримінальне правопорушення, а не епізод злочинної діяльності, який прокурор пропонує окремо кваліфікувати суду апеляційної інстанції.

Вказані обставини унеможливлюють апеляційний розгляд, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

А тому апеляційну скаргу прокурора належить залишити без руху, встановити строк для усунення зазначених раніше недоліків та роз`яснити, що якщо недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк не буде усунуто, відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається.

На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2025 року щодо ОСОБА_2 залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків апеляційної скарги - 7 /сім/ днів з дня отримання копії ухвали особою, яка її подала.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду ОСОБА_1