Романівський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А
18 серпня 2025 року смт. Романів
Слідчий суддя Романівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 , подану в порядку статті 206 КПК України -
До Романівського районного суду Житомирської області надійшла скарга ОСОБА_2 , про необхідність застосування положень статті 206 КПК України.
На обґрунтування скарги ОСОБА_2 зазначено, що відбулося насильницьке зникнення та незаконне утримання (позбавлення свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, без протоколу затримання, вироку суду, тощо) її дочки ОСОБА_3 злочинною організованою групою осіб, якими є імовірно колаборанти.
Скаржниця просить постановити ухвалу, якою звільнити ОСОБА_4 незалежно від місця де вона утримується у несвободі (неволі), та допитати її в якості потерпілої.
Дослідивши вказане клопотання та матеріали додані до нього, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Так, відповідно до частини 1 статті 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з частиною 3 статті 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Так, частиною 6 статті 206 КПК України визначено, що якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
Відповідно до частини 7 статті 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.
За наслідками системного аналізу зазначених норм слідчий суддя приходить до переконання, що обов`язок вжиття заходів, передбачених статтею 206 КПК України, виникає щодо осіб до яких застосоване попереднє ув`язнення і які утримуються в установах попереднього ув`язнення.
Статтею 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України.
Установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання (стаття 4 цього ж Закону).
Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.
Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Вимоги скарги ОСОБА_2 , поданої у порядку статті 206 КПК України, про виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини (про зобов`язання звільнити ОСОБА_4 із несвободи (неволі), не передбачені КПК України та виходять за межі повноважень слідчого судді, оскільки відсутні відомості, що до ОСОБА_4 застосоване попереднє ув`язнення і вона утримуються в установах попереднього ув`язнення з порушенням умов такого утримання.
Виходячи також з правової позиції Об`єднаної палати Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 21 травня 2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 646/3986/19, у випадку, коли нормами КПК, якими регламентовано загальні правила застосування норм КПК, прямо не закріплено алгоритму дій слідчого судді у випадку, якщо клопотання не підлягає розгляду в цьому суді, то останнє може бути вирішено через застосування частини 6 статті 9 КПК України та положень засад диспозитивності, зокрема, частини 3 статті 26 КПК України, згідно з якою слідчий суддя, вирішує лише ті питання, що не тільки винесені на його розгляд сторонами, але й віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Положеннями частини 6 статті 9 КПК України встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 КПК України.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що скаргу-вимогу ОСОБА_2 , подану у порядку статті 206 КПК України, про виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини, належить повернути.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 304 КПК України скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.
Відповідно до частини 6 статті 304 КПК України ухвала про повернення скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу скаржниці на те, що у разі існування фактів порушення її прав чи інтересів, прав чи інтересів її доньки, або у разі вчинення протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, слід звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення таких кримінальних правопорушень.
Керуючись статтями 2, 7, 9, 24, 26, 206, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу ОСОБА_2 , подану в порядку статті 206 КПК України, повернути скаржниці.
Копію ухвали направити ОСОБА_2 ..
Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її ухвалення.
Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Слідчий суддя ОСОБА_1