ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/2373/24

Провадження № 11-кп/820/334/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року у кримінальному провадженні №0000415, внесеному в ЄРДР 14 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волочиськ Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, та засуджено до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, -

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду встановлено, що 14.10.2024 р., в нічну нору доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, між ОСОБА_7 та його знайомим ОСОБА_8 в приміщенні кімнати житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , під час спільного вживання алкогольних напоїв, через малозначний привід, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Тоді ж, 14.10.2024, в нічну пору доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи в приміщенні однієї із кімнат житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій. передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_8 не менше чотирьох ударів ліктем правої руки в ділянку голови, два удари в область обличчя лівою та правою ногами та декілька ударів кулаками обох рук та ногами в ділянку грудної клітки та спини з лівої сторони, тим самим спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: садна на лобній ділянці голови справа, рани в ділянці зовнішнього кінця правої брови, крововиливу в центрально-правій частині лобної ділянки, поверхневої рани в лівій надбрівній ділянці, по одному крововиливу на обох повіках правого та верхній повіці лівого ока, садна на правій виличній ділянці, садна на правій щічній ділянці з переходом на кут щелепи з права, по одному крововиливу на лівій щічній ділянці, в лівій передвушній ділянці та на передній поверхні верхньої третини грудної клітки по білягрудинній лінії зліва, множинні крововиливи та поодинокі садна на зовнішній та задній поверхні лівого плеча, на зовнішній та задній поверхні лівого ліктьового згину та по всій довжині зовнішньої поверхні лівого передпліччя, по одному крововиливу на внутрішній поверхні середнє-нижньої третини лівого передпліччя, на заднє-внутрішній поверхні нижньої третини лівого передпліччя, на тильній поверхні лівого зап`ястя, на тильній поверхні правої кисті в проекції проксимальних кінців 2-4-ї п`ясних кісток, на тильній поверхні правої кисті в проекції 3-го п`ясно-фалангового суглобу, садна на внутрішній поверхні правого ліктьового згину, садна у верхній частині черевної стінки зліва по середнє-підпахвинній лінії, 4 садна в ділянці верхнього краю великого гребня лівої здухвинної кістки, садна на зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна, середньої третини лівої гомілки, по одному садну на переднє-внутрішній поверхні лівого колінного згину, на передній поверхні середньої третини правої гомілки, на зовнішній поверхні нижньої третини правої гомілки, на зовнішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, на зовнішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, на внутрішній та зовнішній поверхнях лівої стопи, перелом хрящів носа, два крововиливи під м`якими тканинами голови в лобній ділянці справа та в скроневій ділянці зліва, переломи 3-7-го ребер по середнє-ключичній лінії зліва, переломи 6-11-го ребер по лопатковій лінії зліва, переломи 2-9-горебер по середнє-ключичній лінії справа, розрив верхньої долі лівої легені та травматичний гемопневмоторакс зліва.

Тілесні ушкодження, спричинені потерпілому ОСОБА_8 у виді розриву верхньої долі лівої легені, травматичний гемопневматоракс зліва, перелом 3-7 ребер по середньо-ключичній лінії зліва, переломи 6-11 ребер по лопатковій лінії зліва та переломи 2-9 ребер по середньо-ключичній лінії справа, за своїм характером мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_8 . В подальшому 14.10.24 року в нічну пору доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_3 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст. 121 ч. 2 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку з його необґрунтованістю та невмотивованістю, та призначити покарання обвинуваченому із застосуванням ст.69 КПК України.

Захисник зазначає, що при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого, але не зважив на обставини, пом`якшуючі покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України та на відомості, які характеризують особу ОСОБА_7 .

Захист вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для призначення обвинуваченому покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України, вважає доцільним призначили ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 121 ч.2 КК України, оскільки судом встановлені дві обставини пом`якшуючі його покарання які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

На думку сторони захисту, обставини встановлені судом, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків. Вказує, що ОСОБА_7 послідовно, стабільно визнана свою вину у вчиненому як на слідстві, так і в суді. Приймав участь у всіх слідчих діях, зокрема у слідчому експерименті, де показував обставини вчиненого ним злочину. В суді провадження було розглянуто в порядку ст. 349 ч.3 КПК України, у зв`язку з тим, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини вчинення злочину, встановлені слідством та викладені в обвинувальному акті. ОСОБА_7 щиро каявся у вчиненому, просив вибачення у потерпілого, відшкодував шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_9 , про що той склав відповідну розписку. Не врахував суд і думку потерпілого ОСОБА_9 , який просив обвинуваченого строго не карати.

Захист послався на те, що суд при вирішенні питання про міру покарання не зважив і на обставини, які характеризують особу обвинуваченого стан його здоров`я, хронічне захворювання на туберкулез, задовільну характеристику за місцем проживання. Захист вважає, що такі обставини в своїй сукупності істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину ОСОБА_7 , а тому призначене покарання в межах санкції ст. 121 ч.2 КК України є явно несправедливим через суворість.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційні вимоги та просили призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти апеляційних вимог захисника.

Вислухавши доповідача, учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню за наступними підставами.

Мотиви, з яких виходив суд при винесенні ухвали з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 ч.1 КПК України, в межах вимог апеляційної скарги захисту.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ст. 121 ч.2 КК України, в поданій апеляційній скарзі захистом не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України, апеляційним судом не переглядаються. Вирішуючи питання, порушені в апеляційній скарзі захисту щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами. Аналізуючи вид та міру покарання, призначену обвинуваченому ОСОБА_10 колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з рекомендацій, викладених в п. 2, 3 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п.1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисника про пом`якшення покарання колегія суддів також виходить з позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.

У справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Відповідно до вимог ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. Отже, застосування положень ст. 69 ч.1 КК України до особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого умисного злочину за ст. 121 ч.2 КК України кримінальним законом не виключається.

З аналізу положень зазначеної статті КК України вбачається, що її застосування є правом, а не обов`язком суду, і можливе у виключних випадках - за наявності кількох (як мінімум двох) обставин, що пом`якшують покарання та обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі № 712/4384/20, наявність двох та більше пом`якшуючих обставин не є безумовною підставою для застосування ст.69 КК сукупність таких обставин повинна істотно знизити тяжкість вчиненого злочину.

Отже колегія суддів вважає, що для застосування судом положень ст.69 КК України повинні бути встановлені обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте, у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Згідно із ст.66 ч.1 п.1,2 КК України обставинами, які пом`якшують покарання визнаються щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди. Колегія суддів погоджується з висновками суду, викладеними у вироку про те, що обставини, визначені ст.66 ч.1 п.1,2 КК України, у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 були встановлені судом.

Колегія суддів виходить з висновків, викладених в постанові Верховного суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18), за якими основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. У постанові Верховного суду від 27.042021 року у справі № 520/16394/16-к (провадження № 51-26км18) зазначено, що факт визнання засудженим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду провадження, в тому числі і в апеляційному суді повністю визнавав свою провину у вчиненому злочині за обставин, викладених в обвинуваченні. Під час досудового розслідування приймав участь у слідчих діях, у слідчому експерименті, надавав зразки для експертизи, давав покази, які викривають його у вчиненні злочину, каявся у вчиненому, провадження було розглянуто судом в порядку ст. 349 ч.3 КПК України через те, що сторона захисту не оспорювала фактичні обставини, встановлені слідством інкриміновані обвинуваченому в обвинувальному акті. Наведене, на думку колегії суддів свідчить про наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щирого каяття у вчиненому та активного сприяння розкриттю злочину.

Також колегія суддів вважає, що під час судового розгляду знайшла своє підтвердження обставина, пом`якшуюча покарання обвинуваченого, передбачена ст. 66 ч.1 п.2 КК України добровільне відшкодування завданої шкоди, що підтверджується розпискою потерпілого ОСОБА_9 (а/с 30). Колегія суддів також вважає, що при визначенні міри покарання, яку слід призначити обвинуваченому ОСОБА_7 слід враховувати і думку потерпілого ОСОБА_9 , який просив пом`якшити покарання обвинуваченому.

З огляду на характер та конкретні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, колегія суддів вважає наведені обставини, такими що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст. 69 ч.1 КК України та призначення йому покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої в санкції ст. 121 ч.2 КК України, що відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, буде необхідним і достатнім як для його виправлення, так і для попередження нових злочинів. Таке покарання, на думку колегії суддів відповідає принципам індивідуалізації покарання та основним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст.50, 65 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 не судимий в силу ст. 89 КК України ( а/с - 91 ), посередньо характеризується за місцем проживання (а/с - 104), має тяжке хронічне захворювання на туберкулез (а/с -108-110). Такі обставини також враховуються судом при вирішенні питання про міру покарання за апеляційними вимогами захисту.

Оскільки покарання, яке слід призначити обвинуваченому пом`якшується судом, то вирок суду підлягає зміні згідно ст. 408 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407,408 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 121 ч.2 КК України з застосуванням положень ст. 69 ч.1 КК України в виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В іншій частині Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, що тримається під вартою протягом цього строку з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3