Номер провадження: 11-кп/813/679/25
Справа № 504/996/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 квітня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000020, внесеному до ЄРДР 24.01.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любопіль Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, українця за національністю, із середньою освітою, вдівця, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Застосовано ст.75 КК України і звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, якщо протягом 1 (одного) року іспитового строку ОСОБА_7 не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі п. 5 ч.1 ст. 91-1 КК України застосовано до ОСОБА_7 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників.

Відповідно до оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 , діючи систематично, з прямим умислом, з мотивів особистих неприязних відносин, що виникли з побутових причин, у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», з використанням своєї переваги у фізичній силі, вчиняв неправомірні дії щодо застосування психологічного насильства стосовно своєї невістки ОСОБА_10 , з якою перебуває у сімейних відносинах та проживав в одному помешканні будинку АДРЕСА_1 .

Вказані неправомірні дії виражались у погрозах застосування до ОСОБА_10 фізичної розправи, словесних образах, погрозах і принижуванні її честі та гідності, що призвели до психологічних страждань та погіршення якості її життя, внаслідок чого неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності Комінтернівським районним судом Одеської області.

Так, 20.01.2024 року, приблизно о 17:00 годині, більш точний час не встановлений, ОСОБА_7 , продовжуючи свої неправомірні дії, перебуваючи за вище вказаною адресою, діючи з прямим умислом, будучи в стані алкогольного сп`яніння, з мотивів особистих неприязних відносин, що виникли з побутових причин, вчинив сварку з ОСОБА_10 , під час якої словесно ображав, принижуючи її честь та гідність та з усвідомленням своєї переваги у фізичній силі, висловлював погрози застосування до неї фізичної розправи, чим вчинив психологічне насильство стосовно ОСОБА_10 , що призвело до психологічних страждань та погіршення стану життя, яке виявилося у зміні емоційного стану, низькій здатності до витіснення і підвищеної уваги до негативних сигналів, підвищеної тривожності, застрягаємості, фіксованості на негативних переживаннях, індивідуально психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості.

Вимоги апеляційної скарги.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги прокурор аргументує тим, що суд застосував до обвинуваченого вид покарання, яке, зважаючи на його, вік не може бути призначене.

На підставі наведеного, прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ст.126-1 КК України до 2-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим терміном на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок суду незаконний та підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на наступне:

- відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального проступку та ухвалення вироку виповнилось 61 рік, тобто він є особою, яка досягла пенсійного віку. Таким чином, судом призначено ОСОБА_7 основне покарання з порушенням вимог ч.3 ст. 61 КК України;

- у порушення вимог ч.3 ст.91 КК України суд першої інстанції застосував до ОСОБА_7 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників, без визначення строку його дії.

На підставі наведеного, прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, якими вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на 2 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, із покладенням обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників на строк 3 місяці.

Позиція учасників судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційні скарги та просив задовольнити, обвинувачений не заперечував проти її задоволення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки судовий розгляд судом першої інстанції був проведений у порядку ч.3 ст.349 КПК України, а в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Водночас, апеляційний суд вважає, що посилання сторони обвинувачення на допущення судом першої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосування, заслуговують на увагу з огляду на наступні обставини.

Згідно з оскаржуваним вироком, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Відповідно до ч.3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

За загальними правилами, визначеними ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Окрім цього, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Таким чином, законодавець визначає умови, за яких особа набуває право на пенсійну виплату, до числа яких належить не лише досягнення особою пенсійного віку, а й наявність в неї відповідного страхового стажу.

У кримінально-правовому розумінні системний аналіз вказаних вище норм дає змогу зробити висновок про те, що кримінальний закон не пов`язує призначення покарання з оформленням та отриманням певного виду пенсії, натомість пов`язує з досягненням особою пенсійного віку, який слід вважати 60 років.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже досяг пенсійного віку, передбаченого положенням ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), що судом не враховано при призначенні покарання.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_7 , який на момент вчинення кримінального правопорушення та на момент постановлення оскаржуваного вироку досяг пенсійного віку, йому не може бути призначене покарання у виді обмеження волі.

Наведене дає колегії суддів підстави для висновку, що під час призначення обвинуваченому покарання, суд першої інстанції допустив порушення вимог ч.3 ст.61 КК України, оскільки призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, що мало наслідком неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 126-1 КК України апеляційний суд, приходить до таких висновків.

Приписами ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особою винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У постанові Першої судової палати ККС у складі ВС від 15.08.2023 по справі №295/424/21 зазначено, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра через поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголем, негативного характеризується за місцем проживання через зловживання алкоголем, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, а також обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, та вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання за статтею 126-1 КК України у виді 2-х років позбавлення волі, звільнивши останнього від відбування такого, на підставі ст.75 КК України із покладенням на нього згідно із ст.76 КК України відповідних обов`язків.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників.

Відповідно до ч.3 ст.91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше, як на 12 місяців.

Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 обмежувальних заходів, колегія суддів враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер.

Відповідно до досудової доповіді, складеної Одеським РВ №3 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, на підставі характеризуючих даних, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній.

Тому, з урахуванням викладеного та обставин вчиненого кримінального правопорушення, системних характер таких дій з боку обвинуваченого, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 обмежувального заходу у вигляді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці, оскільки призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть сприяти виправленню обвинуваченого та буде необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Приписами п.4 ч.1 ст. 409 КПК України регламентовано, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За таких обставин, апеляційні скарги сторони обвинувачення підлягають задоволенню, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з урахуванням нового вироку в цій частині з мотивів, наведених вище.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 615 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 квітня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000020, внесеному до ЄРДР 24.01.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, - скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст.126-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників на строк 3 місяці.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення ї може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4