Справа 754/2811/25 Головуюча в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/4225/2025 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002482 від 27.09.2024 за апеляційною скаргоюпрокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черемошне Погребищенського району Вінницької області, громадянина України, неодруженого, із загальною середньою освітою, військовослужбовця, старшого солдата військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.11.2024 вироком Деснянського районного суду міста Чернігова за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, засуджено:

за п.6 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців з конфіскацією всього належного майна;

за ч.3 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного майна;

на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 13 років 6 місяців з конфіскацією всього належного майна;

на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів з даним вироком та вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 11.11.2024, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 14 років;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , у період часу з 23 години 33 хвилин 25 вересня 2024 року до 04 години 39 хвилин 26 вересня 2024 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння смерті потерпілої ОСОБА_11 , з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення за чужий рахунок, маючи фізичну перевагу над потерпілою, перебуваючи на ліжку з ОСОБА_11 , взяв до рук мотузку білого кольору, обв`язав життєво важливий орган, а саме шию останньої, утворивши петлю, якою стискав шию потерпілої зі значною силою близько 5-8 хвилин, спричинивши тілесні ушкодження з ознаками тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок чого наступила смерть потерпілої ОСОБА_11 .

В подальшому, продовжуючи реалізацію протиправного корисливого умислу, взяв у квартирі ключі від належаного потерпілій ОСОБА_11 транспортного засобу «Toyota Prado» з реєстраційним номером НОМЕР_2 та залишивши приміщення квартири направився до паркувального майданчику за адресою: м. Київ, вул. Мілютенка, 19, де виявивши зазначений автомобіль, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, використавши ключі запалювання, проник до вищевказаного транспортного засобу, сів за кермо вказаного автомобіля, за допомогою ключів запалювання привів у дію двигун та, встановивши контроль над автомобілем, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим транспортним засобом розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 592 150 грн.

В апеляційній скарзі прокурора вказано на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що санкція п.6 ч.2 ст.115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна. Натомість, судом першої інстанції в порушення вимог закону при призначенні остаточного покарання ОСОБА_8 не зазначено про призначення обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна та не наведено обставин, що виключають таке покарання. Крім того, призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком 13 років та 6 місяців судом першої інстанції не враховано положення, відповідно до якого, основне покарання у виді позбавлення волі обчислюється в роках. Просив, вирок скасувати частково та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289 КК України;

- призначити за п.6 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього належного майна;

- за ч.3 ст.289 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного майна;

- на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 13 років з конфіскацією всього належного майна;

- на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 11.11.2024, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 14 років з конфіскацією всього належного майна;

- в решті вирок залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

обвинуваченого та захисника, які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора;

потерпілого та представника, які апеляційну скаргу прокурора підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Висновки суду першої інстанції в частині обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій учасниками судового розгляду не оспорюються, підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягають у не призначенні додатково покарання у виді конфіскації майна, є такими, що грунтуються на матеріалах провадження.

Відповідно до частин першої та другої ст.65 КК України покарання призначається у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, указані вимоги закону не було дотримано в повному обсязі.

Так, санкцією п.6 ч.2 ст.115 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 5 чи 6 ст.12 КК, якщо його вчинено із корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

З формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним, вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115 КК України та ч.3 ст.289 КК України, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілої з корисливих мотивів та незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаному з насильством, небезпечним для життя потерпілої.

Крім того, колегія суддів враховує і те, що санкції п.6 ч.2 ст.115 КК України передбачає безальтернативне обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а санкція ч.3 ст.189 КК України - альтернативне.

Призначивши ОСОБА_8 за обидва злочини додаткове покарання у виді конфіскації майна, як за кожний окремо, так і за їх сукупністю на підставі ч.1 ст.70 КК України, суд в порушення закону, при застосуванні положень ч.4 ст.70 КК України, не призначив ОСОБА_8 остаточне покарання з конфіскацією майна.

Крім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 за п.6 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 13 років 6 місяців, суд першої інстанції не навів обгрунтування в частині необхідності призначення обвинуваченому покарання саме у виді 13 років і 6 місяців позбавлення волі та не врахував положень Загальної частини Кримінального кодексу України, а саме ст.ст.63,73 КК України, відповідно до яких, основне покарання у виді позбавлення волі обчислюється в роках.

Тому, відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто незастосування закону, який підлягає застосуванню, зокрема, не призначення додаткового покарання, внаслідок чого до ОСОБА_8 необхідно застосувати більш суворе покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції з призначенням основного покарання такого ж виду і на такий же строк, як його визначив суд першої інстанції, та додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, вирокДеснянського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку в цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 рокущодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок. ОСОБА_8 призначитиза п.6 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього належного йому майна.

За ч.3 ст.289 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 13 років з конфіскацією всього належного йому майна;

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 11.11.2024, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 14 років з конфіскацією всього належного йому майна;

В решті вирок Деснянського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення, обвинуваченим ОСОБА_8 протягом того ж часу з моменту вручення йому копії даного вироку.

СУДДІ

______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4