В И Р О К

Іменем України

№ 610/1533/25 № 1-кп/610/150/2025
м. Балаклія12 травня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: ОСОБА_1

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с. Волохів Яр Чугуївського району Харківської області; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; без визначеного місця проживання; громадянина України; з базовою загальною середньою освітою; офіційно не працевлаштованого; рнокпп НОМЕР_1 ; раніше судимого:

11.01.2021 Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 3 р. 6 міс. позбавлення волі (звільнений від покарання з випробуванням на 3 р. і покладенням обов`язків). 23.11.2021 ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано і направлений для відбування покарання. Звільнився 13.09.2024,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,

в с т а н о в и в:

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 13 лютого 2025 року на підставі п. «в» ч. 1 ст. 3, ст. 5, 6, 10 Закону України Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» ОСОБА_3 встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік та застосовано наступні обмеження: заборонити виходити з дому за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22.00 години до 05:00 години наступного дня; заборонити перебувати у місцях, де здійснюється продаж спиртних напоїв на розлив, а також місць де здійснюється розпиття спиртних напоїв; зобов`язати з`являтися на реєстрацію до відділу поліції №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області 2 рази на місяць.

13 лютого 2025 року ОСОБА_3 ознайомлено під підпис з постановою Балаклійського районного суду Харківської області та поставлено на облік у ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, як особу стосовно якої встановлено адміністративний нагляд.

Під час контролю за дотриманням установлених обмежень дій піднаглядного ОСОБА_3 працівниками ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області встановлено, зокрема, що 24 лютого 2025 року, 02 березня 2025 року, 23 березня 2025 року останній був відсутній за обраним місцем проживання, тоді як, відповідно до обмежень, у період з 22:00 до 05:00 год наступного дня, повинен знаходитися у будинку АДРЕСА_1 . За неодноразові порушення правил адміністративного нагляду, постановами Балаклійського районого суду Харківської області від 20 березня 2025 року, 03 квітня 2025 року та 30 квітня 2025 року на ОСОБА_3 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладені адміністративні стягнення.

Проте ОСОБА_3 , будучи обізнаним про встановлені стосовно нього постановою від 13 лютого 2025 року обмеження, на шлях виправлення не став, порушуючи правила адміністративного нагляду, діючи умисно, усвідомлюючи кримінальну протиправність своїх дій, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин, без дозволу та повідомлення працівників ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області про зміну свого місця проживання, 09.04.2025, 10.04.2025, 13.04.2025, 14.04.2025 року, самовільно залишив обране місце проживання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення класифікується як кримінальний проступок.

За правилом ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акті за його відсутності.

До обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додані:

1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ст. 395 КК України, як

самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Обвинувачений: раніше судимий; за місцем проживання у м. Балаклія характеризується посередньо; офіційно не працевлаштований; перебуває на обліках у нарколога, психіатра.

За висновком судово-психіатричного експерта від 07.05.2025 страждає на хронічні психічні захворювання у формі органічного розладу особистості та синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На час кримінального правопорушення перебував у стані вищевказаних хронічних психічних захворювань. Тоді міг та зараз може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до свого психічного стану не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (т. 1 а.с. 202-205).

Під час досудового розслідування обвинувачений винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, що свідчить про надання допомоги у встановленні обставин справи, що на підставі ст. 66 КК України визнається обставиною, що пом`якшує покарання.

Відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом 'якшують та обтяжують покарання.

Тобто суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Щирим каяттям є відверта негативна оцінка винною особою своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які їй ставляться в провину, а отже, характеризує її поведінку після вчинення злочину з позицій психологічної переорієнтації, коли вона справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити відповідні об`єктивні дані.

Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на такий шлях, самоосуд свого вчинку. Щире каяття слід відрізняти від визнання винуватості з метою створити формальні підстави для пом'якшення покарання.

Разом із тим, не заперечення і визнання обвинуваченим об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого.

За відсутності ж щирого каяття, визнання вини є формальним твердженням, яке підтверджує факт лише сам вчинення інкримінованих дій, і його покладення в обґрунтування висновку про можливість виправлення без відбування покарання є необґрунтованим.

Згідно висновків, які містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (кримінальне провадження №288/1158/16-к), під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, у них не міститься даних про повідомлення обвинуваченим органам досудового розслідування таких обставин вчинення кримінальних правопорушень, які б не були встановлені ними на підставі інших доказів.

Відповідно до ст. 395 КК України самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років.

Визначаючи вид та розмір покарання суд також виходить з того, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок, має не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, до кримінальної відповідальності притягується вже в 4-те, внаслідок чого вже має значний кримінальний досвід, двічі призначалося покарання у виді штрафу, крайній раз звільнявся від відбування покарання з випробуванням (підставою для чого є висновок суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання), але не виконував покладені на нього обов`язки та систематично вчиняв правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, тому суд направив його для відбування призначеного покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення вже проти правосуддя.

Проте, по факту, попередні покарання не досягли мети його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, оскільки продовжує вчиняти нові кримінальні правопорушення навіть в умовах воєнного стану, внаслідок повномасштабної збройної агресії РФ проти України та українського народу в цілому, численних злочинів держави-терориста, тотального насильства, масових вбивств та руйнувань, на ґрунті ведення антисоціального, розгульного способу життя, сам є антисоціальною особистістю, що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, тому неможливо досягти мети покарання у виді кари, виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень без ізоляції його від суспільства, оскільки кримінальне правопорушення і сам обвинувачений за наведених обставин становлять підвищену суспільну небезпеку.

Психологічна переорієнтація обвинуваченого не відбувається, не змінюються його дотеперішні погляди та установки, він не готовий змінити своє життя і не вчиняти нових кримінальних правопорушень. Його поведінка у динаміці свідчить про стійкість його злочинного умислу.

Хронологія злочинної діяльності обвинуваченого вказує на те, що він не розкаявся, на нього раніше застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, засоби виправлення і ресоціалізації засуджених під час відбування покарання, не мають свого очікуваного та дієвого впливу.

Одночасно враховується конструктивна процесуальна поведінка обвинуваченого під час досудового розслідування, сприяння кримінальному провадженню, його самовикривальні показання також покладені в основу обвинувачення, своїми діями шкоди не завдав, хоча з огляду на особу обвинуваченого та хронологію його злочинної діяльності, суд розцінює його дії як прагматичну мету - намагання у такий спосіб пом`якшити собі покарання.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання його необхідно призначити у виді реального обмеження волі, у мінімальному розмірі санкції, вважаючи саме таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

На переконання суду викладені обставини у сукупності та наведені мотиви свідчать про те, що призначення іншого виду або розміру покарання або із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України буде явно м'яким і не буде сприяти його виправленню та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1)ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, призначивши йому покарання 1 рік обмеження волі.

2)Початок строку відбування покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Вирок, ухвалений за результатами спрощеного провадження, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1