ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/6730/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/957/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.309 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей не має, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого, -

визнано винним у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

Термін покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту виконання вироку, а саме з моменту його фактичного затримання на виконання цього вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи №СЕ19/121-24/26741-НЗПРАП від 20 вересня 2024 року в сумі 2271 грн. 84 грн.

Скасований арешт, який накладено ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2024 року, а саме на: ТТН 20 4509 9152 1508, що поміщено до спеціального сейф-пакету PSP 1258088, полімерний зіп-пакет з кристалічною речовиною зеленого кольору, поміщено до спеціального сейф-пакету PSP 1257677, опечатано, нанесено пояснювальний напис, засвідчено підписами учасників слідчої дії, виявлене та вилучене у ОСОБА_7 , в ході огляду місця події 06 вересня 2024 року за адресою: м. Харків, вул. Державінська, поблизу буд. 38.

Долю речових доказів вирішено згідно ст.100 КПК України.

Як встановив суд, ОСОБА_7 на початку вересня 2024 року придбав у невстановленої в ході досудового розслідування особи, через застосунок «Телеграм» у чат боті «chuma24.biz» психотропну речовину, яку 06.09.2024 отримав через поштову-вантажну компанію ТОВ «Нова пошта».

06.09.2024 близько 12.00 год., достовірно знаючи про наявність у посилці психотропної речовини, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, з метою власного вживання, ОСОБА_7 отримав посилку у Поштоматі № 41870 ТОВ «Нова пошта», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Дмитра Коцюбайла, 38, тим самим незаконно придбав та почав незаконно зберігати при собі полімерний зіп-пакет з кристалічною речовиною зеленого кольору.

Протиправні дії ОСОБА_7 були припинені працівниками поліції, які 06.09.2024 в період часу з 13.25 до 13:41 під час огляду місця події, проведеного на відкритій ділянці місцевості за адресою: м. Харків, вулиця Дмитра Коцюбайла, поблизу будинку 38, виявили та вилучили у ОСОБА_7 один прозорий полімерний зіп-пакет з кристалічною речовиною зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP у перерахунку на масу представленої речовини склала: 32, 1537 грам.

Статтею 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» визначено, що діяння, пов`язані із придбанням, зберіганням, перевезенням, збутом психотропних речовин, включених до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, що здійснюються у порушення порядку, встановленого законодавством про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори, є незаконними.

Згідно з вимогами ст. ст. 25-28 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» придбання, виготовлення, зберігання та перевезення фізичними особами наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у будь-яких кількостях в цілях, не передбачених зазначеним Законом, забороняється. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Список № 2 особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» в «Таблиці 2» - PVP є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Список № 2 особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» - PVP, є особливо небезпечними психотропними речовинами, обіг яких заборонено, та відповідно до таблиці № 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 - 26,3127 грамів, відноситься до особливо великих розмірів.

Проте, всупереч вищезазначених вимог законодавства, ОСОБА_7 , діючи умисно, незаконно придбав та зберігав при собі особливо небезпечну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP у перерахунку на масу представленої речовини склала: 32,1537 грам.

На зазначений вирок суду першої інстанції прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_8 подані апеляційні скарги.

09 квітня 2025 року, до початку апеляційного розгляду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , в порядку ст.403 КПК України, відмовився від апеляційної скарги, про що надав відповідну заяву.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок стосовно ОСОБА_7 змінити, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України. Зазначає, що ОСОБА_7 визнав вину, щиро покаявся, пояснював, що мав намір вживати психотропну речовину без мети збуту, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність будь-яких обтяжуючих обставин, у зв`язку з чим, призначене покарання не відповідає особові обвинуваченого та за своїм розміром є явно несправедливим через надмірну суворість. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 проходив курс лікування (замісна терапія) та перебував на свободі під час судового розгляду справи, не порушуючи процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив пом`якшити призначене йому покарання, а також думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин справи у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309 КК України, які в суді першої інстанції сторонами не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, докази не досліджувались, колегія суддів, на підставі ч.2 ст. 394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при обранні заходу примусу, що застосовується від імені держави, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, винну особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком. Це може відбутися за умови, якщо винувата особа вчинила кримінальне правопорушення, до якого може бути застосована вказана стаття закону України про кримінальну відповідальність, а суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, що вбачатиметься не тільки з тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, особи винного, але й інших обставин провадження.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також відомості про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше в силу ст.89 КК України не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття обвинуваченого.

В силу ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за якою визнав ОСОБА_7 винним, вважав за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.3 ст.309 КК України, відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично врахував усі відомості, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі зайняття останнім волонтерською діяльністю, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Обставини, на які посилається апелянт, у тому числі визнання провини, щире каяття, позитивні характеристики, відсутність обставин, які обтяжують покарання, вже були враховані судом при призначенні мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.309 КК України.

Крім того, твердження сторони захисту про те, що обвинувачений проходив курс лікування та перебував на замісній терапії, не порушуючи при цьому процесуальних обов`язків під час розгляду справи в суді першої інстанції, не можуть бути самостійною підставою для застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання.

Отже, в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_8 фактично не наведено нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні мінімального покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309 КК України.

Крім того, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України судимості не має, але раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та знає, що за вчинення злочину неодмінно настає кримінальна відповідальність.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів, в період воєнного часу, що підвищує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення та виключає можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Таким чином, стороною захисту не зазначено обґрунтованих підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, та колегією суддів під час апеляційного перегляду вироку не встановлено.

Будь-яких законних підстав для пом`якшення ОСОБА_7 покарання, в тому числі призначеного із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.309 КК України відповідає вимогам статей 50 та 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі сторони захисту.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів також роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_7 , що після набрання вироком законної сили він не позбавлений процесуальної можливості звернутись до суду першої інстанції за місцем відбування покарання з клопотанням в порядку, передбаченому ст.537-539 КПК України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби на підставі ст.81-1 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: