У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001016.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання

про арешт ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2025 року клопотання прокурора задоволено, накладено арешт на, вилучене в ході проведеного 17.04.2025 р. обшуку за адресою АДРЕСА_1 та транспортного засобу LEXUS LS 460 реєстраційний номер НОМЕР_1 , майно, а саме:

- мобільний телефон Iphone 13 pro (ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 ), банківські картки за № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 та SIM-картку мобільного оператора вoдафон з позначеннями на ній НОМЕР_6 , які упаковано сейф пакету CRI 1261337;

- мобільний телефон MEIZU (ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 ) з наявними в ньому SIM-картками оператору вoдафон за номерами телефонів ( НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ) та мобільний телефон sigma mobil (ІМЕІ1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 ), упаковано до сейф пакету CRI 1261334;

- банківські картки № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 та невикористану SIM-картку за мобільним номером телефону НОМЕР_15 , упаковано до сейф-пакету CRI1261336;

- ноутбук «DELL» разом із зарядним пристроєм та аркушем паперу на якому маються чорнові записи упаковано до сейф-пакету PSP3100183;

- предмет, схожий на пістолет з позначеннями на ньому «ПШ 4705 1973» разом з магазином та предметами схожими на набої калібром 9 мм у кількості 6 шт., які упаковано до сейф-пакету CRI1261333;

- ключ запалювання та технічний паспорт транспортного засобу LEXUS LS 460 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який упаковано до сейф-пакету CRI1261335;

- транспортний засіб LEXUS LS 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_16 , шляхом заборони користування, розпоряджання та його відчуження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу, та постановити нову, якою повернути вилучене майно особам, у яких воно вилучено в ході проведених 17.04.2025 р. обшуків приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та транспортного засобу LEXUS LS 460 реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно переліку, а також повернення самого транспортного засобу LEXUS LS 460 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник третьої особи, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, обґрунтовуючи це тим, що власника майна не було повідомлено та не викликано до суду для участі в розгляді клопотання, унаслідок чого арешт накладено за його відсутності. Копію оскаржуваної ухвали отримано лише 06.06.2025 р., що й стало підставою для пропуску строку на апеляційне оскарження.

На обґрунтування апеляційної скарги представник третьої особи зазначає, що арешт майна, зокрема автомобіля, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки відбувся за відсутності власника, без його повідомлення та виклику до суду для участі в розгляді клопотання, що фактично позбавило особу можливості реалізувати право на захист і суперечить вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України. Представник наголошує, що арешт накладено без урахування обставин про належність майна особі, яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні, а тому втручання в її право власності є незаконним.

У скарзі апелянт наголошує на тому, що клопотання про арешт слідчий подав з порушенням строків, установлених абзацом другим ч. 5 ст. 171 КПК України: хоча обшук і вилучення майна відбулися 17.04.2025 р., клопотання подано лише 22.04.2025 р., тобто з порушенням 48 годинного строку. Представник звертає увагу, що положення ст. 171 КПК України не передбачають можливості поновлення цього строку, а отже, майно мало бути негайно повернуте. Доводи слідчого щодо нібито технічної помилки під час направлення документів поштою не підтверджені належними доказами, а надана фотокопія чека Укрпошти засвідчує відправлення лише 19.04.2025 р., що підтверджує несвоєчасне звернення з клопотанням.

Крім того, представник зазначає, що слідчим суддею не з`ясовано, які саме докази зберігає вилучене майно і чим обґрунтовується необхідність арешту. В ухвалі відсутній аналіз ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, а також не враховано наслідки такого арешту для законного власника майна, який не має процесуального статусу в кримінальному провадженні. Арешт, що обмежує право власності неповнолітньої особи, є непропорційним, а тому має бути скасований.

Ухвала слідчого судді, на думку апелянта, постановлена з істотними порушеннями норм кримінального процесуального законодавства та не відповідає стандартам Європейської конвенції з прав людини щодо втручання в право власності.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

В провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 28.11.2024 р. до СУ ГУНП в Миколаївській області надійшла заява директора ТОВ «НИКАГРОТРАНС» () ОСОБА_8 про заволодіння невстановленими особами шахрайським шляхом, під виглядом надання послуг з перевезення, вантажем сої загальною вагою 131 тонна 160 кг, чим спричинено майнової шкоди в особливо великих розмірах.

Також встановлено, що до вказаного кримінального правопорушення можливо причетний ОСОБА_9 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та фактично проживає за адресою АДРЕСА_3 , який користується автомобілем марки «Lexus LS 460» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

17.04.2025 р. проведений обшук за адресою АДРЕСА_3 , та транспортного засобу «Lexus LS 460» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час якого виявлено та вилучено мобільні телефони, ноутбук, банківські картки, предмет, схожий на пістолет, транспортний засіб з ключем та інше майно.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області від 17.04.2025 р. вказане майно та речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

22.04.2025 р. прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на ввилучене майно. Клопотання мотивоване тим, що майно та речі, є знаряддям кримінального правопорушення, зберегли сліди вчинення кримінального правопорушення, на них може зберігатися інформація щодо злочинної діяльності, з метою забезпечення завдань кримінального провадження, з метою недопущення зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Зважаючи на те, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, доведення прокурором, що майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, слідчий суддя, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для арешту вказаного майна для запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого або прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами, ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Аналізуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що прокурором у клопотанні не наведено достатніх підстав, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на частину арештованого майна, зокрема транспортний засіб, технічний паспорт та ключ запалювання від нього, а очевидна причина для утримання цього майна державою відсутня.

Як убачається з клопотання, кримінальне провадження №0001016 розпочато за заявою директора ТОВ «НИКАГРОТРАНС» ОСОБА_10 щодо шахрайського заволодіння вантажем сої в особливо великих розмірах. В рамках розслідування встановлено, що до злочину може бути причетний ОСОБА_9 , який користується автомобілем марки «Lexus LS 460». Під час обшуку цього транспортного засобу та помешкання, де фактично проживає підозрюваний, вилучено вказане авто, ключі, техпаспорт, мобільні телефони, банківські картки, ноутбук та предмет, схожий на пістолет з набоями.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, в частині необхідності накладення арешту на вилучені під час обшуку мобільні телефони, банківські картки та ноутбук, як на речові докази, які могли зберегти інформацію щодо злочинної діяльності, яка може мати значення для досудового розслідування, а тому арешт необхідний з метою недопущення їх зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Арешт предмета, схожого на пістолет, є обґрунтованим з метою проведення експертизи для встановлення його належності до вогнепальної зброї.

Водночас, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя, у порушення вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, не перевірив, чи відповідає це майно критеріям речових доказів, не навів мотивів щодо його зв`язку з предметом розслідування та не врахував, що зазначене майно належить третій особі ОСОБА_5 . Прокурором не доведено використання автомобіля як засобу вчинення кримінального правопорушення чи його значення для встановлення обставин провадження.

Надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, за фактом можливого заволодіння невстановленими особами шахрайським шляхом вантажем у виді сої не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що належний ОСОБА_5 транспортний засіб, документи на автомобіль та ключ від нього, можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні або використовувалось для вчинення кримінального правопорушення. Відтак арешт автомобіля, техпаспорту та ключа є надмірним втручанням у право власності третьої особи та не відповідає завданням кримінального провадження.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, який, наклавши арешт на майно третьої особи, не обґрунтував його відношення до обставин кримінального правопорушення, та не перевірив, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

Отже, накладення арешту на належне ОСОБА_5 майно у виді транспортного засобу не виправдовує такий ступінь втручання у її права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність підстав для накладення арешту на майно у виді транспортного засобу «Lexus LS 460», технічного паспорту та ключа від нього, апеляційний суд доходить висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового, яким клопотання прокурора про арешт майна слід задовольнити частково, накласти арешт на вилучене в ході обшуку майно мобільні телефони, банківські картки, ноутбук та предмет схожий на пістолет з набоями, а в іншій частині клопотання відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001016 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведеного 17.04.2025 р. обшуку за адресою АДРЕСА_1 та транспортного засобу LEXUS LS 460 реєстраційний номер НОМЕР_1 задовольнити частково, накласти арешт на:

- мобільний телефон Iphone 13 pro (ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 ), банківські картки за № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 та SIM-картку мобільного оператора вoдафон з позначеннями на ній НОМЕР_6 , які упаковано сейф пакету CRI 1261337;

- мобільний телефон MEIZU (ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 ) з наявними в ньому SIM-картками оператору вoдафон за номерами телефонів ( НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ) та мобільний телефон sigma mobil (ІМЕІ1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 ), упаковано до сейф пакету CRI 1261334;

- банківські картки № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 та невикористану SIM-картку за мобільним номером телефону НОМЕР_15 , упаковано до сейф-пакету CRI1261336;

- ноутбук «DELL» разом із зарядним пристроєм та аркушем паперу на якому маються чорнові записи упаковано до сейф-пакету PSP3100183;

- предмет схожий на пістолет з позначеннями на ньому «ПШ 4705 1973» разом з магазином та предметами схожими на набої калібром 9 мм у кількості 6 шт., які упаковано до сейф-пакету CRI1261333, шляхом заборони користування, розпоряджання та його відчуження.

У задоволенні клопотання про арешт ключа запалювання, технічного паспорту транспортного засобу LEXUS LS 460 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який упаковано до сейф-пакету CRI1261335 та транспортного засобу LEXUS LS 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_16 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3