єдиний унікальний номер справи 546/466/25
номер провадження 1-кп/546/68/25
УХВАЛА

10 липня 2025 року м. Решетилівка Полтавська область

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146 від 22.02.2025, яке надійшло від прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насиллю Полтавської обласної прокуратури стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Решетилівка Решетилівського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.115 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Решетилівського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.05.2025 обвинувальному ОСОБА_8 продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20.07.2025 включно.

10.07.2025 захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 через систему «Електронний суд» подане клопотання про зміну обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , або визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у мінімальному розмірі, передбаченому КПК України. В обґрунтування клопотання, зазначила, що на даному етапі судового розгляду, обвинувачений вже майже 5 місяців перебуває під вартою, за вказаний період жодного разу не надходило повідомлень, скарг від сторони обвинувачення чи учасників процесу, що обвинувачений намагався знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, всі докази по справі перебувають під захистом сторони обвинувачення. ОСОБА_8 забезпечений житлом, має місце для постійного проживання, що віддалено від місця проживання інших учасників справи. Позиція обвинуваченого, його належна процесуальна поведінка під час судового розгляду справи, бажання надавати пояснення, щоб встановити істину по справі свідчить про те, що обвинувачений жодним чином не має наміру перешкоджати розгляду кримінального провадження будь-яким чином. Обвинувачений є раніше не судимим, позитивно характеризується за місцем проживання.

Крім того, прокурор повинен довести той факт, що особа, стосовно якої вони заявили клопотання про застосування найсуворішого запобіжного заходу, має реальну можливість незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами вказаних осіб (свідком, експертом, спеціалістом), які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб. Перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб також має бути підтверджене та доведене: які саме дії особи, прокурор оцінює як перешкоджання, а також має бути доведена реальність замаху на вчинення іншого кримінального правопорушення.

Отже, наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК, не може вважатися належною метою запобіжного заходу у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки по суті є припущенням.

Вважає, що на даний час вказані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та обставини, які б давали підстави продовжити до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в даному кримінальному провадженні, відсутні, застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків. Оскільки стороною обвинувачення не доведено, чому мета застосування запобіжного заходу не може бути досягнута за умови застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

У відповідності до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення

жоден доказ не має наперед встановленої сили;

- тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Для прикладу, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 параграфу 1 (с) Конвенції, тобто домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою;

- дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше

як уже зазначалося, обвинувачений раніше не був судимим, з моменту затримання, з лютого 2025 року ним сумлінно дотримувалися умови перебування в слідчому ізоляторі;

- наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення

будь- яких інших повідомлень про підозру обвинуваченому не вручалося;

- розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

З огляду на відсутність підстав стверджувати про доведену винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, враховуючи презумпцію невинуватості, відсутність претензій у потерпілої, відсутність у обвинуваченого доступу до зброї, та право на її використання, ризики продовження чи повторення протиправної поведінки обвинуваченого, відсутні.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 подала клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Клопотання вручено обвинуваченому 10.07.2025 о 13 год 49 хв. Сторона захисту не вважала необхідними відкладати розгляд справи на 3 години для узгодження позиції. Разом з тим, суд вважав необхідним оголосити перерву на 1 годину для надання сторонні захисту можливості підготувати та узгодити позицію.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Підстав для зміни застосованого відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, наразі не вбачається, оскільки, відповідно до ст.177 КПК України, існують ризики, які дають підстави вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені висновки зроблено на підставі оцінки обставин вчинення кримінального правопорушення, передбачених ст. 178 КПК України.

Ризик переховуватись від органів досудового розслідування та суду полягає в тому, що обвинувачений ОСОБА_8 соціальними зв`язками не обтяжений, офіційно ніде не працює, розлучений. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого санкція передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років або довічне позбавлення волі. Окрім цього, в ході досудового розслідування, при огляді мобільного телефону ОСОБА_8 встановлено, що останній відразу після вчинення злочину, тобто 22.02.2025 намагався отримати кредити на суму від 5000 до 50000 гривень за допомогою веб-сайтів, що надають вказані фінансові послуги з надання швидких кредитів, задля чого оформлював відповідні заявки в різноманітні установи. Одночасно з цим, користуючись власним мобільним телефоном здійснював моніторинг географічних карт України, що очевидно свідчить про намір ОСОБА_8 переховуватися від правоохоронних органів та суду.

З огляду на вказані факти, обвинувачення вважає, що у разі перебування на волі ОСОБА_8 , будучи не обтяженим соціальними зв`язками, усвідомлюючи невідворотність та міру покарання за особливо тяжкий злочин, з метою уникнення покарання, буде переховуватися від суду.

Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка у кримінальному провадженні полягає у тому, що у разі перебування обвинуваченого ОСОБА_8 на волі, останній будучи обізнаним із місцем проживання потерпілої та свідків, які є його знайомими та родичами зможе незаконно вплинути на них, шляхом застосування фізичного насильства чи погроз його застосування, а також шляхом вмовляння чи переконань, що в подальшому призведе до зміни показань або відмови від дачі показань. Окрім цього, враховуючи, що випадки фізичного насильства с непоодинокі та вже виникали відносно потерпілої ОСОБА_6 про що остання зазначала у своїх показаннях.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із умисним, протиправним позбавленням життя людини, а саме малолітньої дитини, окрім цього ОСОБА_8 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, отже, під дією алкогольних напоїв обвинувачений схильний до агресивної, неадекватної поведінки, може завдати шкоди оточуючим, що також підтверджується показаннями свідків та потерпілої. Тому є ризик, що ОСОБА_8 буде продовжувати свою протиправну діяльність та може вчинити новий злочин пов`язаний із насильством.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможуть запобігти спробам: переховуватися від суду: незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

З метою дотримання розумних строків судового розгляду у даному кримінальному провадженні, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, зокрема своєчасної явки до суду, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є необхідність у застосуванні щодо ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

У судовому засідання захисниця обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 підтримала подане клопотання про зміну обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , або визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у мінімальному розмірі, передбаченому КПК України. Просила його задовольнити. Зазначила що, ризики, на які посилалася сторона обвинувачення, під час вирішення питання про обрання та подальшого продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, жодним чином не підтверджені, а в силу виявленим стороною захисту обставинам ґрунтуються на припущенні. У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого просила відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, підтримав позицію висловлену захисником.

Прокурор у судовому засіданні підтримала подане нею клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та просила його задовольнити. Проти клопотання захисниці обвинуваченого про зміну запобіжного заходу заперечувала, просила відмовити у задоволенні. Зазначила, що категорично не погоджується з тим, що ризики зазначені в клопотанні є надуманими. Потерпіла перебуваючи в залі суду поруч з обвинуваченим відчуває психологічний тиск, разом з тим при перебуванні обвинуваченого на волі, навіть мінімальне спілкування призведе до негативних наслідків, оскільки потерпіла вже значно травмована. Свідки кримінального провадження є родичами та знайомими обвинуваченого, які можуть підпадати під його вплив. Тому перебування обвинуваченого під домашнім арештом в будинку матері обвинуваченого є недоцільним. Разом з тим, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 слідчому судді надавались докази наявності поданих до поліції заяв про вчинення домашнього насильства стосовно першої дружини обвинуваченого. Вказане свідчить про схильність обвинуваченого до насильства та можливості тиску на потерпілих та свідків у даному кримінальному проваджені. Вважає доведеним ризик ухилення від суду, оскільки при обрані запобіжного заходу і його продовженні суду зазначалась інформація про те, що обвинувачений звертався до кредитних установ та здійснював моніторинг карт, вказані докази будуть надаватися суду на стадії дослідження письмових доказів. Скарг від потерпілих або інших осіб не надходило, оскільки обвинувачений і перебуває під вартою. Підстав для зміни запобіжного заходу не існує.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Щодо клопотання про зміну запобіжного заходу підтримала позицію прокурора.

Вислухавши думки учасників судового провадження щодо заявлених клопотань, вивчивши матеріали доданні до клопотання про зміну запобіжного заходу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України однією з підстав для продовження строку тримання під вартою особи є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд зазначає, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24.02.2025 ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 59 діб до 23 квітня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 21.04.2025 ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного захід у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2025 року.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.05.2025 ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного захід у вигляді тримання під вартою до 20 липня 2025 року.

Враховуючи неможливість до спливу раніше обраного обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розпочати і закінчити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти остаточне рішення, суд зобов`язаний розглянути та вирішити заявлені клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та клопотання про зміну запобіжного заходу.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, яке згідно вимог ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі.

Обвинувачений користується презумпцією невинуватості й обставини, викладені прокурором щодо його провини й правильність кваліфікації дій підлягають доведенню в установленому законом порядку під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Окрім того, суд зауважує, що саме наявність достатніх, на думку сторони обвинувачення, доказів винуватості особи є обов`язковою передумовою для складання обвинувального акту, а тому факт звернення прокурора до суду з таким обвинувальним актом також є свідченням існування обґрунтованої підозри у вчиненні особою інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Що стосується продовження існування ризику переховування від суду, який визначений у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд звертає увагу на наступне.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вказаний ризик суд оцінює з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого.

Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками, а також передбаченим покаранням за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , яке передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Зазначена вище обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування. Співставлення обвинуваченим можливих негативних наслідків для нього у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі або довічного позбавлення волі можуть спонукати його до відповідних висновків, а тому цей ризик є достатньо високим незалежно від стадії кримінального провадження.

Суд прийшов до переконання, що перебуваючи на волі обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, може здійснити спробу ухилятися від суду.

Таким чином, на цей час слід вважати доведеним продовження існування ризику, визначеного п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується продовження існування ризику, визначеного у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілу, свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1 та 2 ст. 23 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на потерпілу, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілої, свідків та дослідження їх судом.

На думку суду, існує можливість існування ймовірності незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу, з якою обвинувачений мешкав однією сім`єю та свідків серед яких є родичі та знайомі обвинуваченого, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань на підтвердження своєї версії захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також матиме можливість пошуку інших альтернативних засобів уникнення кримінальної відповідальності, чи залучення ним сторонніх осіб з цією метою, враховуючи те, що потерпіла та свідки судом не допитані.

Тому продовження існування ризику, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є ймовірним і його слід вважати доведеним.

Що стосується існування ризику визначеного у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із умисним, протиправним позбавленням життя малолітньої дитини, обвинувачений ОСОБА_8 може завдати шкоди свідкам, потерпілій.

Тому продовження існування ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є ймовірним і його слід вважати доведеним.

Вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , на думку суду, дають підстави дійти висновку, що продовжують існувати з боку останнього ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інший злочин.

Доводи захисника ОСОБА_7 висловлені у клопотанні про зміну запобіжного заходу щодо інших ризиків, визначених п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом не досліджуються та ним не надається правова оцінка, оскільки 22.05.2025 при вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу наявність продовження існування ризиків, визначених п. 2 (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) та п. 4 (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) ч. 1 ст. 177 КПК України не було предметом розгляду судом та на їх наявність сторона обвинувачення не посилалася.

Оцінюючи можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, про які зазначає захисник у клопотання про зміну запобіжного заходу, зокрема цілодобовий домашній арешт або застава у мінімальному розмірі, передбаченими КПК України, суд зауважує наступне.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011), а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Суд вважає, що у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, що не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, якою передбачено, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд враховує, що дії, що інкримінуються обвинуваченому, мають високу суспільну небезпечність, ризики зазначені у клопотанні прокурора є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, оскільки альтернативні запобіжні заходи не можуть з достатньо високою ймовірністю запобігти доведеним ризикам, у тому числі домашнього арешту або застави.

У зв`язку із наведеним, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Судом вивчались відомості, які характеризують особу обвинуваченого, долучені захисником до клопотання про зміну запобіжного заходу, які містять довідку-характеристику Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, яка за своїм змістом не містить жодної характеризуючої інформації окрім констатації факту місяця реєстрації особи та те, що він не являється депутатом. Фраза компроментуючих матеріалів немає не може свідчити про надання особі певної характеристики чи то позитивної, чи то негативної. Довідка надана СПД №1 ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 13.06.2025 містить відомості про не притягнення ОСОБА_8 до відповідальності саме за вчинення насильства щодо дітей. Доводи захисниці про перебування на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей, не підтверджені жодним доказом. Окрім того гарні стосунки з батьком та сестрою, що свідчить про наявні соціальні зв`язки обвинуваченого, як зазначає захисник, жодним чином не зменшують ризики зазначені прокурором, враховуючи той факт, що мати та сестра обвинуваченого є свідками сторони обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Однак, з огляду на характер кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , яким спричинено смерть малолітньої дитини, керуючись правилами п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, оцінюючи сукупність обставин, передбачених в ст. 178 КПК України, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження та наявності інших підстав, визначених судом достатніми для здійснення дистанційного судового провадження.

Приписами ч. 2 ст. 336 КПК України передбачено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Враховуючи право обвинуваченого ОСОБА_8 бути присутнім на оголошенні повного тексту ухвали суду від 10.07.2025, з метою заощадження витрат державних коштів на доставку обвинуваченого, суд вважає за доцільне здійснювати дистанційне судове провадження за участю обвинуваченого ОСОБА_8 з приміщення ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» на проголошенні повного тексту ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області.

Керуючись ст. 27, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 331, 336, 372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 07.09.2025, включно, з утриманням у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)», без визначення розміру застави.

Ухвала в частині продовження обвинуваченому строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню.

Оголошення повного тексту ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 10.07.2025, призначене на 11 липня 2025 на 13 годину 00 хвилин, здійснювати в режимі відеоконференції за участі обвинуваченого з Державною установою «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Доручити Державний установі «Полтавська установи виконання покарань (№23)» організацію проведення відеоконференції з приміщення установи за участі обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копію ухвали для виконання направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23».

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та оголошено 11.07.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3