Справа № № 585/2550/25
Номер провадження 1-в/585/134/25
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

03 вересня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни, клопотання ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі Закону України № 838-VIIІ, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_5 з клопотанням, в резолютивній частині якого просить винести відповідну ухвалу якою на підставі Закону України від 26.11.2015 року v 838- VIIІ, звільнити його від довічного позбавлення волі та звільнити зміст позбавлення волі прямо в залі судового засідання. В обґрунтування клопотання вказано, що вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області, від 15.12.2004 року, за ст.ст. 115 ч.2 п.п.1,6,12; 187 ч.4; 194 ч.2; 289 ч.3; 357 ч.3; 70 КК України, він ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна за умисне вчинене 17.09.2003 року, в лісосмузі між селами Михайлівка та Миколаївка Буринського району, Сумської області, з корисливих мотивів за попередньою змовою вбивства двох осіб. Його клопотання ґрунтується на звільненні його від відбування покарання, а саме: - довічно позбавлення волі та звільненні зміст позбавлення волі, саме на підставі Закону України від 26.11.2015 року v 838-VІІІ. Письмові обґрунтування з посиланням на приписи КК та КПК України, Європейську конвенцію з прав людини і основоположних свобод. Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України, від 26.11.2015 року, 838-VІІІ, чітко визначено, що цей закон України від 26.11.2015 року. 838-VІІІ застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок покарання за яким не відбуто повністю. Пунктом v 3 чітко визначено, що цей Закон України, застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання або за власної ініціативою суду. А тому в Законі України від 26.11.2015 року. v 838-VІІІ до ст. 72 КК України, до яких подається клопотання (подання) в яких порушується питання пов`язані зі звільненням на підставі Закону України від 15.12.2015 року, v 838-VІІІ, то зміна підсудності таких клопотань процесуальним законодавством не передбачена. Відповідно до ст.51 КК України, до осіб визнаних винними у вчиненні злочину судом можуть бути застосовані такі види покарань. 1. штраф. 2. позбавлення військова спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. 3. позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. 4. громадські роботи. 5. виправні роботи. 6.службові обмеження для військовослужбовців. 7. конфіскація майна. 8. арешт. 9. обмеження волі. 10. тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців. 11. позбавлення волі на певний строк. 12. довічне позбавлення волі. ч.1 ст.72 КК України. При складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суровий вид покарання переводиться в більш суворий, виходячи з такого їх співвідношення. п.1. одному дню позбавлення волі відповідають: а. один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту. б. два дні обмеження волі. в. три дні службового обмеження для військовослужбовців або три дні виправних робіт. г. вісім годин громадських робіт. п.п.2,3,4 ч.1 ст.72 КК України. не містять інших видів покарань окрім перелічених у п.1 ч.1 ст.72 КК України. Таким чином, види покарань перелічені у ч.1 ст.72 КК України. відносяться до п.п. 4,5,6,8,9,10 ст.51 КК України. Водночас п.п. 1,2,3,7,12 ст.51 КК України. як види покарань не зазначені у ч.1 ст.72 КК України. Тому що п.п.1,3 ст.51 КК України. можуть застосовуватись судом і як основний і як додатковий вид покарання. п.п.11,12 (позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі) відносяться до основних видів покарань але не зазначено у ч.1 ст.72 КК України. А тому у ч.1 ст.72 КК України. виду покарання як довічне позбавлення волі не міститься. Законом України v 838-Vlll від 26.11.2015 року було внесено зміни до ст.72 КК України. відповідно до яких при призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання. Таким чином, оскільки, покарання у виді довічного позбавлення волі у ч.1 ст.72 КК України відсутні то він підлягає звільненню від такого покарання. Не застосування норми даного закону буде прямо вказувати на дискримінацію особи яка засуджена до довічного позбавлення волі та істотно буде порушена стаття 14 Європейської Конвенції з прав людини і основоположник свободи. Стаття 14 Європейської Конвенції заборона дискримінації. Наголошує на тому, що користування правами та свободами, визнаними в цій конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою-статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Таким чином, відповідно до ст.6 Європейської Конвенції. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав. Також, відповідно до національного законодавства, а саме: - суд зобов`язаний враховувати ст.9 ч.5 КПК України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Таким чином, в Законі України від 26.11.2015 року v 838-Vlll чітко прописано, що: - При призначенні основного покарання не зазначеного в частині першій статті 72 КК України, суд зобов`язаний звільнити засудженого від відбування такого основного виду покарання. Довічне позбавлення волі в ч.1 ст.72 КК України, не зазначено і є основним видом покарання. Альтернатив немає, суд зобов`язаний звільнити його від такого основного покарання як довічне позбавлення волі.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав і просив задоволити. Підтримав обґрунтування вказані в клопотанні.

Захисник підтримав клопотання засудженого просив задоволити клопотання.

Прокурор вважав що підстави для задоволення клопотання відсутні.

Вироком апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених п.1,п,6,п.12, ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 357, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. У вироку вказано що строк відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з 30 вересня 2003 року. Вказані обставини відомі суду з інших справ, в який приймав участь суддя.

Про витребування доказів сторони не клопотали і суд не вбачав підстав для самостійного відшукування доказів.

Ст. 72 КК України має назву «Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення, домашнього арешту». Зміст вказаної норми дає підстави стверджувати що суть даної норми зводиться до регламентації складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків або ж зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання.

Відповідно ч. 2 ст. 70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

В ч. 2 ст. 70 КК України визначено, що при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Отже, відсутність у ст. 72 КК України вказівки на порядок складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень чи сукупністю вироків, або ж зарахування строку покарання не може вважатися підставою для звільнення особи від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Порядок призначення покарання у такому випадку регламентований ч.2 ст. 70 та ч. 2 ст. 71 КК України.

Вислухавши доводи ОСОБА_5 та його захисника, думку прокурора, суд вважає що клопотання не обґрунтоване і підстави для його задоволення відсутні.

Такий висновок суду склався у зв`язку з тим, що Керуючись ст. ст. 9, 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі Закону України № 838-VIIІ, - відмовити.

Апеляція на ухвалу суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд протягом 7 - ми днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 8 годині 50 хвилин 5 вересня 2025 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1