У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000531, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Широка Балка Херсонської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 5 ст. 407 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 5 ст. 407 КК України і йому призначено покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України, у виді 1 року обмеження волі;

за ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 років позбавлення волі;

за ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 років 6 (шість) місяців.

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців.

Ухвалено, на підставі ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.10.2023 р. та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 6 років.

Ухвалено, строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з моменту затримання, а саме з 29.10.2024 р.

Ухвалено, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 29.10.2024 р. по 11.02.2025 р. з розрахунку один день позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення.

Ухвалено, до набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить оскаржуваний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що не вважає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки на момент інкримінованого залишення військової частини не був поставлений на всі види забезпечення, що свідчить про відсутність фактичного початку виконання обов`язків військової служби.

Вказує, що суд не дослідив належним чином докази, які свідчать про те, що його було поставлено на всі види забезпечення, у зв`язку з чим, не встановлено належним чином факт військової служби у період, коли, на думку обвинувачення, було вчинено самовільне залишення частини.

Вирок Первомайського міськрайонного суду від 11.02.2025 р. є необґрунтованим, оскільки порушує вимоги п. 1, 2 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

26.01.2024 р. о 15.21 год. ОСОБА_5 прийшов до павільйону магазину Київстар, розташованому по АДРЕСА_2 , з метою поповнення мобільного рахунку. Так, 26.01.2024 р. о 15.24 год. реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення та обернення його на свою користь, ОСОБА_5 , будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та не може чинити перешкоди, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно взяв з вітрини зазначеного магазину мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 10 4/64 GB білого кольору вартістю 5 699 грн., та поклав його до карману своєї куртки, та у подальшому з місця події зник та викраденим розпорядився за власним розсудом, здійснивши крадіжку зазначеного телефону, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди у розмірі 5 699 грн.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У подальшому, 17.02.2024 р. приблизно о 19.00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 перебував за адресою: Миколаївська область, Первомайський район, с. Станіславчик, вул. Шкільна, 6, в приміщенні школи, кімната № 1. У ОСОБА_5 , який достовірно знав, що у військовослужбовця ОСОБА_9 , який в цей час перебував на добовому чергуванні, є банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» з номером НОМЕР_1 , виник протиправний умисел, направлений на таємне викрадення вказаної картки, реалізуючи який, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, враховуючи сприятливу для нього обстановку, знайшов в особистих речах ОСОБА_9 гаманець, з якого таємно викрав банківську карту АТ КБ «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_9 , та у подальшому розпорядився нею за власним розсудом.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Крім того, 27.05.2021 р. ОСОБА_5 уклав з Міністерством оборони України, в особі т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 , контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу, строком на 3 роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.05.2021 р. № 90-РС, солдат ОСОБА_5 прийнятий на військову службу за контрактом та призначений на посаду номера обслуги 2 артилерійського взводу 12 артилерійської батареї 4 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 105 від 27.05.2021 р. ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та визначено таким, що з 27.05.2021 р. справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «солдат».

Так, 29.01.2024 р., більш точний час в ході проведення досудового слідства встановити не надалось можливим, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, в порушення вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_3 та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, тривалістю понад три доби.

Далі, 21.02.2024 р., солдат ОСОБА_5 , повернувся до військової частини НОМЕР_2 , де наказом командира військової частини НОМЕР_2 останнього поставлено на всі види забезпечення.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, 16.03.2024 р., більш точний час в ході проведення досудового слідства встановити не надалось можливим, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, в порушення вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_3 та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби тривалістю понад три доби.

Вказані дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, особу підсудного, який не має на утриманні будь яких осіб, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, судимість не знята та не погашена, вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.10.2023 р., яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 5 ст. 407 КК України, до 2 років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, не виконано. Суд встановив наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального провадження та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ст. 357 КК України, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.

Фактичні обставини вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та за ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, апелянтом не оспорюється, а тому апеляційному перегляду не підлягають.

В суді першої інстанції ОСОБА_5 визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, в тому числі і за ч. 5 ст. 407 КК України, у скоєному розкаявся, надав пояснення, які узгоджуються з обставинами викладеними в обвинувальних актах.

Заперечення в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_5 факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме проходження ним військової служби з посиланням на те, що він не був поставлений на всі види забезпечення, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до положень п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи, тощо).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.05.2021 р. № 90-РС, прийнятий на військову службу за контрактом та призначений на посаду номера обслуги 2 артилерійського взводу 12 артилерійської батареї 4 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 та, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 105 від 27.05.2021 р., зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та визначений таким, що з 27.05.2021 р. справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «солдат».

Отже, обвинувачений ОСОБА_5 з 27.05.2021 р. зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , перебував у її розпорядженні, а відтак з цього моменту набув статусу особи, яка проходить військову службу. Відсутність окремого предмета забезпечення на чому наполягає апелянт не впливає на факт початку служби і не звільняє солдата від обов`язку перебувати в розташуванні підрозділу. Отже, доводи ОСОБА_5 про не проходження ним військової служби є безпідставним і спростовується матеріалами провадження.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України доведена належними, допустимими й достатніми доказами, отриманими відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для скасування вироку і призначення нового судового розгляду, як того просить обвинувачений немає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2025 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3