Справа № 695/4073/25
номер провадження 1-кп/695/512/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000434 від 24.04.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве Донецької області, українця, громадянина України, українця, освіта середня, солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резервного рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 11.09.2025 із Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000434 від 24.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 20.09.2025.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки ризики, визначені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) та встановлені ухвалами слідчих суддів не змінилися, а продовжують існувати. Зокрема, обвинувачений може мати намір переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Необхідність застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлене тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможуть в повній мірі запобігти встановленим ризикам.

Потерпіла підтримала клопотання прокурора та просила його задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти клопотання прокурора, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, оскільки стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши думку прокурора, потерпілої, обвинуваченого та його захисника, дослідивши подані матеріали, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу суд враховує вагомість доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, наявність судимостей у обвинуваченого та інші обставини, що не перешкоджають застосуванню запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Із клопотання прокурора вбачається, що у кримінальному провадженні встановлені ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, такі як, можливість обвинуваченим переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення, які на даний час не змінилися.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області розпочато судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Суд не перейшов до судового розгляду кримінального провадження, не заслухано показань обвинуваченого, свідків та не досліджено письмових та речових доказів. Тобто у суді на даний час не досліджено обставин обвинувачення настільки, що можна було б судити про істотне зменшення ризиків, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжує також існувати ризик переховування обвинуваченого від суду. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років. Така обставина може спонукати ОСОБА_5 переховуватися від суду.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, окрім наведеного вище, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є військовослужбовцем, та може незаконно впливати на свідків, які є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , з метою надання ними завідомо неправдивих показів або відмови їх надання.

Під час розгляду кримінального провадження у судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо наявності обставин, які б переважали ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими.

Суд приходить до переконання, що жоден із інших альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити уникненню ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На думку суду, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також, визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Відтак, суд доходить висновку, що доводи сторони обвинувачення про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 є достатніми для переконання, що існують передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, і які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою і будь-який більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання таким ризикам, а тому, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, без застосування застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 196, 331, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, по 13.11.2025, включно, без визначення застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та направити для відома та виконання в Державну установу «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Суддя ОСОБА_7