ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2108/20 Номер провадження 11-кп/814/423/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №00000483 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хорол Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого водієм в ФОП ОСОБА_12 , одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки на підставі ст. 76 КК України.

Задоволено цивільний позов. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КП «Полтавська обласна лікарня ім. М.С. Скліфосовського Полтавської обласної ради» 40 151 грн. 63 коп. витрат на стаціонарне лікування.

Цивільний позов ОСОБА_13 та ОСОБА_11 до обвинуваченого залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, арешту майна, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

03.10.2020, о 08 год. 56 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на робочому місці, керував вантажним автомобілем MAN tgs 41.400 д.н.з НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі Київ -Харків - Довжанський в напрямку міста Києва, де проїжджаючи в районі 238 км + 800 м. Хорольського району Полтавської області, виконуючи маневр розвороту у встановленому для цього місці, порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, а саме, змінив напрямок свого руху та не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21144, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався по головній дорозі у напрямку м. Полтава, допустивши з ним зіткнення. У результаті зіткнення пасажир автомобіля ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а потерпілий ОСОБА_14 - тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, у зв?язку з чим просить призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд при призначенні покарання не зазначив, які саме обставини знижують тяжкість та небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, що дає підстави для застосування ОСОБА_7 покарання наближеного до мінімального розміру, передбаченого санкцією інкримінованої статті, та положень ст. 75 КК України.

Просить врахувати, що місцевий суд помилково визнав обставиною, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки потерпілій не було відшкодовано завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити у задоволенні апеляційних вимог представника потерпілої та залишити вирок суду без змін.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 в підтримку поданої ним апеляційної скарги, представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , який поклався у вирішенні питання про визначення покарання щодо ОСОБА_7 на розсуд суду, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та кваліфікацію його дій ніким із учасників не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, визнав свою вину, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, працює водієм автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_12 , позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди; відсутність обставин, що його обтяжують. Також місцевий суд правильно врахував думку потерпілих, які у суді першої інстанції зазначили, що обвинувачений частково відшкодував завдану злочином шкоду, просили суворо його не карати та призначити ОСОБА_7 покарання, не пов?язане із позбавлення волі.

Зазначаючи про призначення обвинуваченому м?якого покарання у виді 5 років позбавлення волі, представник потерпілої у апеляційній скарзі просить призначити таке ж покарання, яке визначив місцевий суд, тому апеляційні вимоги в цій частині є необгрунтованими.

Разом з тим, апеляційні доводи представника потерпілої про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, а саме - застосування закону, який не підлягає застосуванню - ст. 75 КК України, не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Беручи до уваги ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та його поведінку безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та під час судового розгляду, усі дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює водієм, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, те, що спричинені збитки частково відшкодовано, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд правильно вказав на наявність підстав, які свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням та необхідність застосування при призначенні покарання обвинуваченому ст. 75 КК України.

Крім того, апеляційні доводи представника потерпілого про не відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілим, спростовуються наявними у справі копіями платіжних доручень, згідно з якими ОСОБА_7 який на момент вчинення кримінального правопорушення виконував трудові обов?язки, добровільно частково відшкодував потерпілим моральну та матеріальну шкоду, а саме ОСОБА_13 в сумі 85 000 грн., ОСОБА_11 - 63 955 грн., 40 151 грн. 63 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_13 та 2 288 грн. 30 коп. на відшкодування процесуальних витрат, пов?язаних із залученням експертів.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Тому апеляційна скарга представника потерпілої не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року, щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4