УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року

м. Київ

справа № 759/8885/21

провадження № 51-170ск25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_6 і

встановила:

Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, ухвалою Київського апеляційного суду від23 жовтня 2024 року залишено без змін вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року, яким ОСОБА_6 було засуджено за ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) (у редакції Закону № 2341-III від 5 квітня 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а на підставі ст. 75 КК її звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, і покладено виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 97 600 грн у рахунок компенсації матеріальної шкоди та 20 000 грн - моральної шкоди. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Суд визнав ОСОБА_6 винною у заволодінні чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі, вчиненому за обставин, детально викладених у вироку.

Згідно з вироком 28 січня 2015 року з 13:30 до 14:00 у відділенні ПАТ «ПриватБанк» на проспекті Академіка Палладіна, 18/30 у м. Києві ОСОБА_6 , діючи відповідно до інструкцій, наданих особою на ім`я ОСОБА_7 , отримала нібито для придбання 8 000 дол. США від потерпілого ОСОБА_4 157 600 грн, котрі внесла в касу банку на картковий рахунок ОСОБА_8 . Того ж дня о 14:20 остання зняла з указаного рахунку через банкомат 60 000 грн і передала їх особі на ім`я ОСОБА_7 .

У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_5 , просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть доводів скаржника зводиться до того, що згаданий суд не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги потерпілого про необґрунтоване звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, при цьому залишив поза увагою тяжкість учиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, планування і готування до злочину, а також дані про особу засудженої, яка офіційно не працює, має сумнівні доходи, вину не визнала, не розкаялася, не сприяла розкриттю злочину, ухилялася від слідства та в повному обсязі не відшкодувала завданих збитків. Наведені обставини, на думку автора скарги, доводять, що ст. 75 КК було застосовано неправильно.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність юридичної оцінки діяння за ч. 3 ст. 190 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до статей 370, 419 КПКухвала апеляційного суду повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою; у ній має бути зазначено мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення, а також положення закону, яким він керувався; при залишенні скарги без задоволення - зазначаються підстави, на яких її було визнано необґрунтованою.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, ступеню їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

За змістом ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих законодавчих приписів у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 не було порушено.

Як убачається з копії ухвали, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційними скаргами представника потерпілого та сторони захисту, апеляційний суд з посиланням на фактичні дані у матеріалах кримінального провадження та норми права, якими врегульовано порядок призначення покарання, надав вичерпні відповіді на всі аргументи скаржників. Зокрема, цей суд урахував фактичні обставини кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , котра на спеціальних обліках не перебуває, вперше притягається до кримінальної відповідальності, проживає з хворим сином, який потребує постійного догляду й утримання, позитивно характеризується за місцем мешкання. З огляду на всі ці обставини, часткову компенсацію завданої шкоди, висловлене обвинуваченою в суді першої інстанції критичне ставлення до вчиненого,апеляційний суд дійшов переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства. А тому погодився з рішенням місцевого суду про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням статей 75, 76 КК.

Стосовно посилань скаржника на те, що засуджена раніше ухилялась від слідства, не сприяла розкриттю злочину, офіційно не працює та не відшкодувала всіх збитків, то таке саме собою в розрізі установлених у цій справі конкретних обставинвчиненого в 2015 року кримінального правопорушення ще не свідчить про неправильність висновків апеляційного суду йне зумовлює обов`язкового скасування оспорюваної ухвали.

Отже, у касаційній скарзі не наведено достатніх, переконливих доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції та незаконності постановленої ухвали.

Оскільки з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 .

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3