УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000216 від 07.11.2024, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, досудовим розслідуванням встановлено, що 07.11.2024 до чергової частини відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшов рапорт від ст. о/у СКП ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 , про те що у нього на розгляді знаходились матеріали ЄО 12253 за заявою гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу того що 09.10.2024 року в застосунку «Дія» зник з обліку автомобіль «Toyota Previa» д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ОСОБА_5 , та подальшому стало відомо що даний автомобіль був зареєстрований на ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 08.10.2024 року в сервісному центрі МВС на «Київському шосе» за договором купівлі продажу, ОСОБА_5 жодних договорів купівлі продажу не заключала.

За даним повідомленням відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000216 від 07.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

26.11.2024 дізнавачем було проведено огляд місця події за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, 24, де знаходився вищевказаний автомобіль марки «Toyota», моделі «Previa», сірого кольору, 2001 року випуску, державний номерний знак української реєстрації « НОМЕР_2 », VIN код НОМЕР_3 , в присутності громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого вищевказаний автомобіль був доставлений на майданчик ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 170-А та опечатаний підписом дізнавача.

26.11.2024 дізнавачем СД ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області винесено постанову про визнання речовим доказом вилученого предмета, а саме: автомобіля марки «Toyota», моделі «Previa», сірого кольору, 2001 року випуску, державний номерний знак української реєстрації « НОМЕР_2 », VIN код НОМЕР_3 , так як вказане майно відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України, а саме вказане майно є об?єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально протиправним шляхом або знаряддя скоєння кримінального правопорушення, зберігає на собі інформацію, що має важливе доказове значення, містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Процесуальний керівник звертається з клопотанням посилаючись на те, що є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного майно є об`єктом кримінально протиправних дій та набуте кримінально протиправним шляхом, могло зберегти на собі його сліди та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор надав заяву в якій клопотання підтримав, просив задовольнити, розглянути у його відсутності.

Представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 надав письмові заперечення на клопотання, в яких зазначив, що автомобіль у ОСОБА_7 був вилучений незаконно, оскільки у 2008 році був придбаний останнім, ще до шлюбу з ОСОБА_5 , а в подальшому перебуваючи у шлюбі із заявницею формально перереєстрував автомобіль на її ім`я, після цього ОСОБА_5 , в свою чергу, видала йому нотаріально посвідчену довіреність на вказаний автомобіль, з правом управління та відчуження ним. Зазначив, що після розлучення подружжя 16.11.2016 року уклало договір про поділ майна подружжя, відповідно до якого вищезазначений автомобіль відійшов ОСОБА_7 , а ОСОБА_5 21.09.2019 року повністю одержала зазначену сторонами у договорі суму грошових коштів. У зв`язку з вищевикладеним та у зв`язку з тим, що на теперішній час стосунки між колишнім подружжям погіршилися з приводу виховання дитини, доводи заявниці є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що прокурором під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

В клопотанні не було наведено відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, вилученого під час проведення огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, 24, де знаходився вищевказаний автомобіль марки «Toyota», моделі «Previa», сірого кольору, 2001 року випуску, державний номерний знак української реєстрації « НОМЕР_2 », VIN код НОМЕР_3 та був проведений в присутності громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посилання причетності такого майна до кримінального провадження №0000216 від 07.11.2024, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, його відповідності критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Частиною 4 статті 358 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000216 від 07.11.2024 року, передбачена кримінальна відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

Разом з тим, прокурор не надав раціонального пояснення яким чином вказані ним обставини кореспондуються із правовою кваліфікацією, за якою внесені відомості до ЄРДР - ч.4 ст.358 КК України.

Згідно вимог ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна.

За наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя позбавлений можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що на теперішній час наявні всі правові підстави для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч.3 ст.172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000216 від 07.11.2024, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1