Справа 350/1510/24
Номер провадження 1-кп/350/62/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000166, яке внесене в ЄРДР 23.08.2024 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , одружена, на утриманні одну неповнолітня дитина, раніше не судима, не працююча, інвалід 3 групи, з середньою освітою, українка, громадянка України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

установив:

Обвинувачена ОСОБА_3 заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Обвинувачена ОСОБА_3 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами Управління соціального захисту населенняКалуської районної державної адміністрації, шляхом шахрайства, 10.12.2018, у денний час, звернулась до відділу адміністративного забезпечення № 2 Управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації, яке розташоване по вул. Шкільна, 16 в смт. Рожнятів, із заявою про призначення та виплату матеріальної допомоги малозабезпеченим сім`ям відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01.06.2000 зі змінами та доповненнями (чинними на дату вчинення) та «Порядку визначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24.02.2003 зі змінами та доповненнями (чинними на дату вчинення).

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами Управління соціального захисту населення, шляхом отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, переслідуючи ціль незаконного збагачення, ОСОБА_3 , того ж дня, під час заповнення Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів допомоги, достовірно знаючи, що її чоловік ОСОБА_5 , маючи у власності автомобіль ВАЗ 21700-20 2009 року випуску, 30.06.2018 придбав собі у власність мотоцикл Viper V200R, реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи умисно, у порушення п. 10 «Порядку визначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року зі змінами та доповненнями (чинними на дату вчинення), яким передбачено, що державна соціальна допомога не призначається, якщо: особи, які входять до складу малозабезпеченої сім`ї, протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням державної соціальної допомоги здійснили на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 тис. гривень купівлю транспортного засобу (механізму); у власності малозабезпеченої сім`ї є більше ніж один автомобіль, транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації, з дати випуску якого минуло менше ніж 15 років (крім мопеда і причепа), не вказала наявність вказаного транспортного засобу.

У подальшому, на підставі поданих ОСОБА_3 завідомо неправдивих відомостей, 18.12.2018 рішенням Управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації їй призначено допомогу малозабезпеченим сім`ям та проведено виплату щомісячних нарахованих сум.

Так, у порушення Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01.06.2000 та «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», затвердженого постановою КМУ від 24.02.2003 №250, ОСОБА_3 , у період з 01.12.2018 по 31.01.2022 включно, незаконно отримала зайво нараховану державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на загальну суму 146019,98 грн., чим спричинила Управлінню соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації матеріальну шкоду на зазначену суму.

Обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй правопорушення визнала повністю, дала суду показання про те, що вчинила кримінальне правопорушення при обставинах, які викладені в обвинувальному акті. Просить суд не допитувати свідків, які не були допитані, та не досліджувати письмові і речові докази, які не були досліджені, оскільки повністю погоджується з висновками досудового розслідування.

Суд вважає, що показання обвинуваченої є послідовними і логічними, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності її позиції.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд приходить до висновку про недоцільність продовження дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч . 2 ст. 190 КК України, оскільки вона заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_3 встановлено, що вона не працює, має на триманні неповнолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, є інвалідом 3 групи.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України є повне визнання своєї вини та щире каяття, відсутність претензій зі сторони потерпілого, повне відшкодування завданого злочином збитку, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд враховує положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», а також положення статті 65 КК України, якою встановлено, що "особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів".

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснює, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й, зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції інкримінованого їй злочину, однак, враховуючи вищеперелічені пом`якшуючі покарання обставини, особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, позитивно характеризується за місцем проживання, суд вважає за можливе та доцільне застосувати до покарання положення ст.75 КК України, тобто звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, оскільки на думку суду призначення такого покарання буде необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Питання про долю речового доказу вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366 - 369, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

У відповідності до ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

На підставі ч. 1 п.п.1, 2 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_3 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ - копії документів особової справи отримувача допомоги ОСОБА_3 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Рожнятівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя