Провадження № 1-кп/643/669/25
Справа № 643/1704/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000940 від 09.08.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівці, громадянки України, із середньою освітою, заміжньої, яка має на утриманні дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючої, яка є особою з інвалідністю другої групи, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , будучи усвідомленою про «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», яким в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався указами Президента, та діє по теперішній час. У зв`язку з цим, на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам, громадянам України віком від 18 до 60 років, а також жінкам - військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з п. 3 п. 2-1 постанови КМУ № 57 від 25.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, перетинати державний кордон мають право особи, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Таким чином, 30.08.2024 об 11 годині 27 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи разом з ОСОБА_9 у четвертому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за адресою: м. Харків, проспект Тракторобудівників, буд. 144, реалізуючи свій злочинний намір направлений на організацію та сприяння у незаконному перетині державного кордону України, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи умисно, без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, уклала з ОСОБА_9 шлюб з ознаками фіктивності, тобто без дійсних подальших шлюбних відносин з відповідними правами та обов`язками, які випливають із спільних відносин подружжя, та виключно для надання їм права безперешкодного перетину державного кордону України, отримавши за це грошову винагороду в розмірі 2500 доларів США, після чого її злочинна діяльність була припинена працівниками поліції.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, тобто організація та сприяння незаконному переправленні осіб через державний кордон України шляхом надання порад, вказівок та усуненням перешкод, вчинене з корисливих мотивів.

Між прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою 07.04.2025 була укладена угода про визнання винуватості в присутності захисника ОСОБА_4 .

Згідно з угодою ОСОБА_5 повністю та беззастережно визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000940 від 09.08.2024.

ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин, щиро кається у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяла розкриттю злочину, що відповідно до ст. 66 КК України є обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої.

ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні повністю визнала свою провину в обязі пред`явленого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті.

Відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Сторонами було узгоджено призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України сторони погодили звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

Вирішуючи питання про затвердження угоди, суд виходить з такого.

Суд погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При цьому ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення відповідно до ст. 12 КК України. Обвинувачена не є організатором злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою, злочинів. Шкода нематеріального характеру від даного правопорушення, завдана лише державним та суспільним інтересам, потерпілих у даному кримінальному проваджені немає. Матеріальна шкода злочином не заподіяна.

Судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України; характер кожного обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та/або закону, зокрема, вимогам ст. 63, 65, 69 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Узгоджена між сторонами міра покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, із застосуванням ст. 69, 75 КК України є достатньою для виправлення обвинуваченої і відповідає загальним засадам призначення покарання.

Обвинувачена погоджується на призначення їй узгодженого покарання.

При цьому, з урахуванням даних про особу винної, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, є особою з інвалідністю другої групи, перебуває в стані вагітності та має на утриманні трьох дітей, відсутності обставин, що обтяжують відповідальність, відсутності шкоди, спричиненої злочином, та наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення із дотриманням принципу індивідуалізації покарання, суд вважає за доцільне застосування положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити обвинуваченій покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 3 ст. 332 КК України.

Крім того, з урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про доцільність виправлення обвинуваченої без відбування покарання, у відповідності до ст. 75 КК України, як узгоджено в поданій угоді.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 77 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна не застосовується до обвинуваченої.

Відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи, що сторонами узгоджене покарання із звільненням обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю,яке передбачено санкцією ч. 3 ст. 332 КК України, як додаткове покарання, в даному випадку не застосовується.

Таким чином, за наслідками розгляду угоди в підготовчому судовому засіданні, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між сторонами кримінального провадження: прокурором та обвинуваченою і призначення останній узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та ст. 75 КК України.

До обвинуваченої ОСОБА_5 на досудовому розслідуванні було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дія якого закінчилася 23.01.2025.

Процесуальні витрати на залучення експерта відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Ухвалою слідчого Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2024 накладено арешт на майно. Суд скасовує вказаний арешт та вирішує питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст. 100, 124, 374, 474, 475 КПК України,

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 07 квітня 2025 року між прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3(три) роки.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 10 744 гривень 65 копійок.

Скасувати арешт з майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 06.09.2024.

Речові докази: мобільний телефон ТМ «Xiaomi Redmi Note 9» блакитного кольору у прозорому чохлі з різнокольоровими наліпками, ІМЕI 1: НОМЕР_1 , ІМЕI 2: НОМЕР_2 із двома сім-картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_3 , «Vodafone» НОМЕР_4 , переданий під зберігальну розписку ОСОБА_5 - вважати повернутим власнику;

предмети зовні схожі на грошові кошти у кількості 25 штук номіналом по 100 доларів США з однаковими серійними номерами, а саме: «АВ28635564К В2», свідоцтво про шлюб від 30.08.2024 серії НОМЕР_5 , володільцем якого є ОСОБА_5 - зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000940 від 09.08.2024.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Московський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1