ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/240/25 Справа № 703/5292/24 Категорія: ч. 2 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Сердюківка, громадянку України, українку, незаміжню, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, з середньою освітою, непрацюючої, інваліда ІІ групи, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 під час досудового розслідування не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провдаженні відсутні.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку районного суду ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 18 липня 2024 року близько 07 години 30 хвилини, перебуваючи у будинковолодінні по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_9 , маючи умисел на нанесення їй тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи нанесення негативних наслідків, схопивши лівою рукою останню за праве плече та почала стискати, після чого зап`ястям правої руки нанесла один удар в праву частину грудної клітини, внаслідок чого не відходячи штрикнула пальцями правої руки в ліве око ОСОБА_9 . Внаслідок протиправних дій, ОСОБА_7 заподіяла ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу білкової оболонки лівого ока, які, відповідно до висновку судово-медичного експерта від 24 вересня 2024 року №05-6-01/299, відносяться до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, садни в проекції нижнього краю лівої орбіти та на передній поверхні грудної клітки справа, синець правого плеча, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 24 вересня 2024 року №05-6-01/299, відносяться до категорії легких.

Не погоджуючись із вироком районного суду, в апеляційній скарзі прокурора не заперечуючи доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого діяння, вважає, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.125 КК України, місцевий суд призначив покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 НМДГ, що становить 510 гривень, що не передбачено санкцією цієї статті.

За таких обставин, просив ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватою та засудити за ч.2 ст.125 КК України і призначити їй покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 НМДГ, що становить 850 гривень. Врешті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, думку обвинуваченої та її захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілу, яка також не заперечувала проти доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ці вимоги закону місцевим судом виконані не в повному обсязі.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційній скарзі прокурора оскаржується вирок місцевого суду лише в частині призначеного покарання, кваліфікація дій обвинуваченої та доведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, то в такому разі колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний аналіз в цій частині і відповідно до статті 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та кваліфікацію її дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, позитивну характеристику по місцю проживання, на спеціальних обліках не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, є інвалідом 2 групи, яка вину визнала в повному обсязі, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують її покарання та призначив покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Відповідно до санкції ч.2 ст.125 КК України, передбачено покарання у виді штрафу від п`ятидесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

За вказаних обставин, місцевий суд призначив ОСОБА_10 покарання 30 НМДГ (510 гривень), нижче чим передбачено санкцією ч.2 ст.125 КК України (від п`ятидесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян). При цьому місцевим судом не було встановлено обставин, що пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тобто для застосування вимог ст.69 КК України і як наслідок при призначенні покарання ОСОБА_10 , положення ст.69 КК України судом першої інстанції не застосовувались.

Відповідно до вимог ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в мінімальному розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду в частині призначеного Зайченко покарання - скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченої з постановленням нового вироку в цій частині.

Керуючись статтями 374, 404, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.10.2024 щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В решті вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.10.2024 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий-суддя

Судді -