Номер провадження: 11-сс/813/1878/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна в/ч НОМЕР_1 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.11.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002069, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.11.2024 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно вилучене під час проведення обшуку 05.11.2024 в період часу з 02:30 по 04:10 обшук за адресою: Одеська область, 452 км траси Одеса-Київ (М-05), а саме на:

- автомобіль марки Toyota Tundra, ідентифікаційний номер шасі - НОМЕР_2 , червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , індивідуальний номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_9 , згідно свідоцтва № НОМЕР_5 ;

- предмети схожі на 166 пластин від динамічного захисту 4С20;

- предмети схожі на 19 комплектів динамічного захисту типу «Контакт»;

-2 ємності об`ємом по 25 літрів, з рідиною білого кольору, яка зі слів ОСОБА_7 являється бензином;

-1 ємність об`ємом 20 літрів, з рідиною білого кольору, яка зі слів

ОСОБА_7 являється бензином;

-2 накладні за номером 157/3 від 04.11.2024 військової частини НОМЕР_1 .

Рішення мотивоване тим, що враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень за фактом вчинення яких розслідується кримінальне провадження (ч. 4 ст. 410 КК України) та в межах якого подано клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, даних про необхідність призначення відповідних судових експертиз, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вилучене майно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2024 р. за №160 створено комісію на прийняття та взяття на облік трофейного майна. Згідно з витягом з книги реєстрації та руху облікових документів Наземної системи озброєння військової частини НОМЕР_1 , за вказаною в/ч зареєстровано від 04 листопада 2024 р. накладну та акт прийому-передачі трофейного майна ВР-С4.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2024 р. за №162 наказано начальнику штабу - заступнику командира військової частини НОМЕР_1 , підполковнику ОСОБА_10 здійснити перевезення трофейного майна у вигляді ВР-С4 до 06:00 05.11.2024 р. у темну пору доби з максимальним рівнем скритності дотримуючись заходів маскування у район виконання завдань для підготовки до бойового застосування позаштатного відділення БПЛА та подальшого застосування за призначенням. 04.11.2024 р. на виконання бойового Наказу командира військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_11 покинув вказану військову частину, здійснюючи перевезення трофейного майна на автомобілі марки Toyota Tundra, ідентифікаційний номер шасі - НОМЕР_2 , червоного кольору, д.н.3. НОМЕР_3 , індивідуальний номерний знак НОМЕР_6 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , згідно свідоцтва N CXAN 591635. Кінцевий пункт призначення є інформацією з обмеженим доступом, оскільки становить Державну таємницю.

Використання ОСОБА_7 транспортного засобу третьої особи зумовлено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2024 р. за №162 про максимальний рівень скритності.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, безоплатно повернути майно власнику.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, власника майна та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно зі Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів клопотання слідчого вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002069 від 04.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони.

В ході досудового розслідування встановлено, що 04.11.2024 о 20 год. 45 хв. до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (далі ТУ ДБР у м. Миколаєві), надійшло повідомлення від інспектора патрульного УПП в Одеській області ОСОБА_12 про те, що на блок посту «Дачне» Одеської області було зупинено автомобіль Toyota Tundra д.з.н. « НОМЕР_4 », в якому виявлено «активну броню з тротилом». В діях невстановлених військовослужбовці які, шляхом зловживання службовим становищем, з метою особистого незаконного збагачення, здійснюють викрадання військового майна вбачаються ознаки злочину передбаченого ст. 410 КК України.

В подальшому, з огляду на невідкладність, з метою врятування від знищення причетними до вчинення злочину особами майна, а саме знищення, схову майна яке є предметом злочину та має значення для досудового розслідування, слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_13 , на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України 05.11.2024 в період часу з 02:30 по 04:10 за адресою: Одеська область, 452 км траси Одеса-Київ (М-05) проведено обшук автомобіля марки Toyota Tundra, ідентифікаційний номер шасі - НОМЕР_2 , червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , індивідуальний номерний знак НОМЕР_4 , за кермом якого був ОСОБА_7 , в ході якого вилучено:

-предмети схожі на 166 пластин від динамічного захисту 4С20;

-предмети схожі на 19 комплектів динамічного захисту типу «Контакт»;

-2 ємності об`ємом по 25 літрів, з рідиною білого кольору, зі слів ОСОБА_7 вказана речовина являється бензином;

-1 ємність об`ємом 20 літрів, з рідиною білого кольору, зі слів

ОСОБА_7 вказана речовина являється бензином;

-2 накладні за номером 157/3 від 04.11.2024 військової частини НОМЕР_1 ;

-автомобіль Toyota Tundra, ідентифікаційний номер шасі - НОМЕР_2 , червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , індивідуальний номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_9 , згідно свідоцтва № НОМЕР_5 .

05.11.2024 слідчий у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та в порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

В подальшому ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2024 року було легалізовано обшук проведений 05.11.2024 у відповідності до положень ст. 233 КПК України.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що вилучений транспортний засіб марки Toyota Tundra, ідентифікаційний номер шасі - НОМЕР_2 , червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , індивідуальний номерний знак НОМЕР_4 міг використовувався для реалізації злочинної схеми, зокрема для перевезення предметів злочину, у зв`язку з чим зазначений автомобіль є знаряддям злочину та відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від, а отже, воно потребує збереження, в цілях його подальшого дослідження.

Вилучені ємкості з рідиною білого кольору, на думку апеляційного суду підпадають під ознаки засобів кримінального правопорушення, в свою чергу вилучені пластини від динамічного захисту 4С20, комплектів динамічного захисту типу «Контакт» можуть бути предметами злочину, у зв`язку із чим, є безпосереднім об`єктом експертних досліджень, що в свою чергу свідчить про наявність для застосування в рамках заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна.

Вилучені документи ймовірно можуть містити на собі ознаки вчиненого злочину, зокрема можуть містити інформацію, яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження. Інформація яка міститься на вказаних документах має значення для вказаного кримінального провадження, виявлені документи ймовірно можуть бути беззаперечними доказами вчинення протиправних дій, та потребують дослідження, в подальшому можуть слугувати доказами для притягнення винних осіб до відповідальності, у зв`язку з чим виникла необхідність у накладенні на вилучене майно арешту.

Ні в матеріалах провадження, ні від учасників апеляційного розгляду не надходило відомостей про те, що вилучене майно втратило статус речового доказу (в силу прийняття постанови прокурором, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним), або відпала необхідність в дослідженні вказаних доказів, або проведення відповідних експертиз.

Натомість згідно акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів №796 від 05.11.2024 Управління вибухотехнічної служби ГУНП в Одеській області виявлені предмети в автомобілі Toyota Tundra, ідентифікаційний номер шасі - НОМЕР_2 , червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , індивідуальний номерний знак НОМЕР_4 є 166 пластинами від динамічного захисту 4С20 та 19 комплектами динамічного захисту типу «Контакт».

Відповідно до довідки про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів №487 від 05.11.2024 Управління вибухотехнічної служби ГУНП в Одеській області предмети, які є 166 пластинами від динамічного захисту 4С20 та 19 комплектами динамічного захисту типу «Контакт» належать до ІІІ категорії вибухонебезпечності і вимагає виключення термічного впливу, зберігання разом з зарядами ініціювання вибуху.

Апеляційний суд не виключає того факту, що виявлене в ході обшуку майно є тим трофейним майном, яке зазначене в наданих стороною захисту документах, разом з тим, вважає, що дану обставину повинно встановити шляхом проведення експертного дослідження особами які мають спеціальні знання з цього приводу. Не накладення арешту на вилучене майно, на цій стадії кримінального провадження, може призвести до його неповоротної втрати, що не буде відповідати засадам кримінального судочинства.

Крім того, органу досудового розслідування необхідно і перевірити законність перевезення вилученого (трофейного) майна, автомобілем який належить цивільній особі (доказів іншого слідчому судді надано не було).

Разом з цим, колегія суддів не виключає, що вилучене в ході обшуку майно ймовірно може бути необхідне для бойового використання з метою відсічі збройної агресії РФ проти України, разом з тим зазначене не може нівелювати базові засади кримінального судочинства, зокрема верховенство права; законність та рівність перед законом.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони недоведені та спростовуються матеріалами справи.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна в/ч НОМЕР_1 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.11.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002069, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4