Справа № 159/4087/23 Провадження №11-кп/802/104/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000452 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ковель Волинської області, громадянку України, освіта середня-спеціальна, не заміжня, має малолітнього сина ОСОБА_9 2016 р.н., не працює, не судима, проживає: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк 1 (один) рік, з конфіскацією всього належного їй майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України визначено зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання попереднє ув`язнення з 23.06.2023 по 24.06.2023 із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня затримання для виконання вироку.

Вироком вирішено питання речових доказів та арештованого майна.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах правового режиму воєнного стану в Україні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді незаконного переправлення військовозобов`язаних осіб через державний кордон України та розуміючи порядок перетину державного кордону України, організувала злочинну схему щодо перетину державного кордону ОСОБА_10 яка полягала у внесенні відомостей до системи «Шлях», щодо останнього в якості водія транспортного засобу суб`єкта господарювання, а також забезпеченні транспортом для перетину державного кордону.

Так, у невстановлені дату та час, але не пізніше 08.05.2023р., ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_10 про налагоджений нею механізм перетину державного кордону України особами призовного віку, за грошову винагороду у розмірі 5500 доларів США, який полягав у виготовленні відповідних документів та внесенні до системи «Шлях» відомостей, що надали б право таким особам на виїзд за межі території України.

У зв`язку із чим, 23.06.2023р. близько 07 год. 00 хв., ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді незаконного переправлення військовозобов`язаного через державний кордон України, зустрілася із ОСОБА_10 поблизу АЗС «UPG», що за адресом: вулиця Варшавська, 1Б, м. Ковель Волинська область. Після чого, ОСОБА_7 виконуючі взяті на себе зобов`язання, щодо незаконного перетину державного кордону ОСОБА_10 організувала внесення інформації до системи «Шлях», щодо останнього як водія транспортного засобу суб`єкта господарювання. Після чого, передала документи, які надавали законні підстави перетину ним державного кордону України та надала останньому поради як діяти при перетині кордону. В подальшому, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 вирушили в напрямку державного кордону України із Республікою Польща на автомобілі марки «VOLKSWAGEN» моделі «LT35» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням останньої.

Прибувши до прикордонного населеного пункту Угринів Червоноградського району Львівської області, ОСОБА_7 передала останньому ключі від транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» моделі «LT35» державний номерний знак НОМЕР_1 для перетину ним державного кордону через пункту пропуску «Угринів» та отримала від ОСОБА_10 , раніше обумовлену грошову винагороду в сумі 5500 доларів США, після чого була затримана працівниками поліції.

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник оскаржує вирок у зв`язку із невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Вважає, що встановлені обставини, які пом`якшують покарання та дані про особу обвинуваченої дають підстави для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Захисник просить оскаржений вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з використанням функцій держави та місцевого самоврядування без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, позицію прокурора, який вказав, що покладається на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції, а тому апеляційний суд не переглядає вирок суду в цій частині на предмет його законності та обґрунтованості.

За змістом положень ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги захисника обвинуваченої, який вказує про необхідність зміни оскарженого вироку та призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд вважає такі доводи обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Стаття 69 КК України, яка регламентує порядок призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальною і застосовується у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Судом в оскарженому вироку проаналізовано та перераховано, які саме обставини взято до уваги при призначенні покарання та які, на думку суду першої інстанції, пом`якшують покарання ОСОБА_7 . Загалом суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, однак дійшов передчасного висновку про недостатність законних підстав для застосування, при призначенні покарання ОСОБА_7 , положень ст. 69 КК України.

Колегія суддів, при призначенні покарання враховує, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його наслідки, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не була судима, є особою молодого віку, повністю визнала свою вину, на обліку в наркологічному диспансері та психлікарні не перебуває, не працює, не одружена, має постійне місце проживання, на її утриманні перебуває малолітня дитина, що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у побуті, виражає міцні соціальні зв`язки.

Обставини, які обтяжують покарання, під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання, визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, які були встановлені органом досудового розслідування, однак не взяті до уваги судом першої інстанції.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Як вказано в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 , визнавши свою вину та щиро розкаявшись у вчиненому ще на етапі досудового розслідування, запевнила, що у майбутньому не повторить подібного.

Конкретні обставини кримінального провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 вчинила тяжкий злочин, однак протиправними діями обвинуваченої не заподіяно непоправної шкоди суспільним та державним інтересам та тяжкі наслідки не настали, відомості про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень в період після вчинення інкримінованого їй злочину в матеріалах справи відсутні.

Слід акцентувати увагу, що прокурор у кримінальному провадженні під час судового розгляду у суді першої інстанції висловлювався про можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнення її від відбування покарання з випробуванням, зокрема, звертався до суду про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Волинської обласної прокуратури та обвинуваченою. Під час апеляційного розгляду прокурор наголосив про згадані обставини та зазначив, що покладається на розсуд суду, при призначенні покарання ОСОБА_7 .

З огляду на наведене, виключно позитивна посткримінальна поведінка обвинуваченої, наявність пом`якшуючих покарання обставин, наявність на утриманні обвинуваченої малолітного сина ОСОБА_9 , 2016 року народження, на думку колегії суддів, засвідчує щире каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона критично оцінила свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою і не буде допускати подібного в майбутньому. Також стане належним уроком для ОСОБА_7 та слугуватиме меті попередження вчинення нових злочинів в майбутньому сам факт постановлення стосовно неї обвинувального вироку.

З врахуванням наведеного вище, на думку колегії суддів, застосування до ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України не суперечить вимогам КПК України. Вданому конкретному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 можливе застосування вимог ст. 69 КК України, та призначення останній більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 3 ст. 332 КК України- у виді позбавлення волі на строк 5 років, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю.

При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, обов`язковою умовою застосування цієї норми є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про можливість застосування положень ст. 75, 76 КК України, при призначенні покарання обвинуваченій, та звільняє ОСОБА_7 від відбування покарання із визначенням їй максимального іспитового строку 3 роки, а також з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки не вважає, що у даному конкретному випадку виправлення обвинуваченої неможливо без ізоляції від суспільства. Поміж тим враховує, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та остання виконувала покладені на неї обов`язки, з`являлася до суду за викликом, брала участь у всіх судових засіданнях, що додаткового свідчить про усвідомлення обвинуваченою своїх протиправних дій, схильність дотримуватися покладених на неї судом обов`язків, а отже можливість виправлення без реального відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тому суд вважає можливе не призначати ОСОБА_7 обов`язкового додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Згідно з ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Отже, при застосуванні положень ст. 75 КК України конфіскація майна як додаткове покарання не може бути призначена. Тому суд не застосовує обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією ч. 3 ст. 332 КК України.

Таким чином, апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає задоволенню, а оскаржений вирок суду в частині призначеного покарання - зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання;

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: