490/1973/23 03.03.2025
н/п 1-кп/490/331/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1973/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 від 17.02.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянкою України, з вищою освітою, незаміжня, офіційно не працює, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 та її представника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

17.02.2023 року приблизно о 16 годині 20 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, потерпіла ОСОБА_5 перебувала на робочому місці у приміщенні ресторану "Піцца Гриль Паб" за адресою: м.Миколаїв, вул.Маріупольська (Московська), 40/3. У той же час та у тому ж місці у власних справах перебувала ОСОБА_3 , у якої з потерпілою ОСОБА_5 , на ґрунті тривалих неприязних відносин виник словесний конфлікт. В ході словесного конфлікту, у ОСОБА_3 виник раптовий протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ..

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, їх караність, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , знаходячись у залі ресторану "Піцца Гриль Паб" навпроти ОСОБА_5 , нанесла їй не менш ніж три удари кулаком правої руки в ділянку правого плечового суглобу, шиї потерпілої ОСОБА_5 ..

В результаті вищезазначених дій, ОСОБА_3 спричинила потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці шиї, правого плечового суглобу, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

20.02.2025 року захисником обвинуваченої ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_7 подано до Центрального районного суду м.Миколаєва клопотання про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В обґрунтування поданого клопотання захисник зазначив, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення невеликої тяжкості, свою вину в інкримінованому їй діянні за ч.1 ст.125 КК України не визнає. Однак, у зв`язку з тим, що з дня порушення кримінального провадження минув строк, передбачений п.1 ч.1 ст.49 КК України, обвинувачена не заперечує проти закриття кримінального провадження та звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник адвокат ОСОБА_7 подане клопотання підтримали та просили задовольнити.

Прокурор та потерпіла проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності не заперечували.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання захисника не заперечував та просив задовольнити цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання захисника ОСОБА_7 та матеріали судової справи, вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, санкція статті якого передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

З моменту вчинення кримінального правопорушення 17 лютого 2023 року, минуло більше двох років.

На час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано інформації про ухилення обвинуваченої від слідства, вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків, згідно ч.2 ст.49 КК України.

Крім цього, судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_3 розуміє підстави та наслідки закриття провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, безумовної можливості продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, і остання не заперечувала проти закриття провадження з відповідних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Суд приходить до висновку про те, що обвинувачена, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення, таким правом не скористалась та не заперечувала проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.

Додатково, слід зазначити, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, є обов`язковим.

Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 26 березня 2020 року (судова справа №730/67/16).

По справі представником потерпілої ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 подано позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якій просили стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 завдану моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. та витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 14000,00 грн.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Беручи до уваги, що обвинувальний вирок не ухвалюється та не постановляється ухвала про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру відносно ОСОБА_3 , суд приходить до переконання, що позовну заяву представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 слід залишити без розгляду, що не перешкоджає потерпілій звернутися з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати по справі відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284288, 369372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000062 від 17.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрити.

Позовну заяву представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Речовий доказ:

два відеозаписи з екрану комп`ютера закладу "Піцца Гриль Паб", які знаходяться на цифровому носії диску DVD-R зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1