Справа № 308/3143/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 захисника адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Страбичово Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працюючого на посаді провідника пасажирського вагону, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України

про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вказаним клопотанням, у якому зазначає, що слідчим відділом Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000017 від 13.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та іншими невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за межі України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Надалі, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на виконання свого злочинного умислу щодо незаконного переправлення осіб через держаний кордон України з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами, розробили протиправний механізм переправлення осіб через державний кордон України відповідно до якого, особи призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, перетинають кордон поза межами пункту пропуску до країн Європейського Союзу осіб.

З метою реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами, підшукали особу, яка мала намір незаконно перетнути державний кордон України з метою виїзду до країн Європейського Союзу, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (який діяв під контролем правоохоронних органів).

Так встановлено, що ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та іншими невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами, маючи на меті незаконно переправити ОСОБА_8 через державний кордон України проінструктував ОСОБА_8 про те, що йому необхідно з`явитись до Закарпатської області де на декілька днів необхідно буде винайняти житло, до моменту здійснення переправи, та за це йому потрібно буде заплатити грошові кошти у сумі 9000 євро. Однак ОСОБА_7 також повідомив ОСОБА_8 що йому необхідно буде взяти з собою ще одну особу яка буде виступати в ролі «гаранта» який передасть вказані грошові кошти після реалізації незаконного переправлення. В свою чергу ОСОБА_8 погодився та запропонував ОСОБА_7 залучити як «гаранта» свою подругу, а саме громадянку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (яка діяла під контролем правоохоронних органів).

Надалі, 22.02.2025 близько 23:20 год. за вказівками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 прибули до залізничного вокзалу у м. Київ, де підійшовши до потягу сполученням «Ужгород-Харків» зайшли до вагону де провідником був ОСОБА_7 який в свою чергу посадив ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 в купе для провідника та вони направились у м. Ужгород. 23.02.2025 близько 15:20 год. прибувши до м. Ужгород, ОСОБА_7 висадив ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 з потягу поза межами залізничного вокзалу з метою приховування від працівників РТЦК та СП і ДПСУ, а саме в залізничному депо м. Ужгород, де повідомив, що зараз їх заберуть та доставлять до місця тимчасового проживання. Після чого до вищевказаного місця прибув транспортний засіб марки "Ауді А6" білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 водієм якого був ОСОБА_5 та який повіз ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 до с. Велика Добронь, Ужгородського району, а саме до закладу «Три туза» де висадивши ОСОБА_8 тазом з ОСОБА_9 наказав їм заселитись до готельного номеру та очікувати подальших вказівок. Після чого того ж дня близько 18:30 год. ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та іншими невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами зателефонував до ОСОБА_8 та сказав йому виходити з готелю де вже очікував його у автомобілі марки "Ауді А6" білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 разом з ОСОБА_10 та забравши ОСОБА_8 повезли його до м. Мукачево та заселили до квартири за адресою АДРЕСА_2 , і наказали очікувати подальших вказівок, де ОСОБА_8 проживав до 27.02.2025.

В подальшому 27.02.2025 близько 09:00 год. ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_8 та повідомив, що зараз його заберуть та буде здійснюватися незаконне переправлення його через Державний кордон України. Після чого близько 09:30 год. за ОСОБА_8 прибув невстановлений на даний час органом досудового розслідування транспортний засіб який довіз його до готелю «Равликова ферма» що розташований за адресою Хустський район с. Нижнє селище, вул. Центральна буд. 82, та невстановлена на даний час органом досудового розслідування особа яка була водієм, наказала ОСОБА_8 заселитись у номері готелю та очікувати подальших вказівок.

В подальшому того ж дня близько 18:00 год. невстановлена на даний час органом досудового розслідування особа прибула готелю «Равликова ферма», де на не встановленому на даний час органом досудового розслідування транспортному засобі забрала ОСОБА_8 та повезла до місця здійснення незаконного переправлення через Державний кордон України, а саме до с. Дийда, Берегівського району Закарпатської області.

В свою чергу, близько 19:30 год., ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та іншими невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами прибув до готелю «Три туза», що у с. Велика Добронь, де пішов до готельного номеру №3 в якому проживала ОСОБА_9 та сказав їй, що переправлення ОСОБА_8 вже відбувається та що їй необхідно надати йому попередньо обумовлені грошові кошти, на що ОСОБА_9 передала йому 9000 євро і після цього ОСОБА_7 о 19:38 у вищевказаному готельному номері був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Слідчий вказує, що 02.03.2025 ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів. Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 27.02.2025; протоколами допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом затримання особи за підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 02.02.2025; протоколами допиту свідка ОСОБА_9 ; іншими доказами в кримінальному провадженні. Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Обгрунтовуючи заявлене клопотання слідчий зазначає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 відноситься до канегорії тяжких злочинів за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також наявний ризик впливу на свідків ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , шляхом умовляння, підкупу тощо для зміни ними показань на його користь, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Крім цього, ОСОБА_5 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками, які будуть встановлені, тим самим схиляти їх до зміни даних слідству показань. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Окрім того, у зв`язку з тим що досудове розслідування триває, в органу досудового розслідування є необхідність для відшукання речей і документів, які будуть мати значення для досудового розслідування, а саме тому, перебуваючи на волі, ОСОБА_5 , може знищити, сховати чи спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів для досудового розслідування.

Також, перебуваючи на волі, ОСОБА_5 і надалі матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, як самостійно, так із іншими співучасниками, у провадженні які на даний час не встановлені органом досудового розслідування. Так, 02.03.2025 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні яке було вчинено ним, що в свою чергу дає змогу грунтовно стверджувати що підозрюваний набув обізнаності в методах, способах вчинення та приховування слідів тотожних кримінально караних діянь, які будучи на свободі можуть вчинятися ним систематично.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає, що є обґрунтовані підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки із вищеперерахованих обставин інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти вищеописаним ризикам та забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Також слідчий вказує, що враховуючи фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та розмір винагороди, яку ОСОБА_5 разом з іншими співучасниками злочинів отримував за організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон, вважає, що у вказаному виключному випадку слід вийти за межі граничних розмірів застави для тяжких злочинів як альтернативного запобіжного заходу при обранні тримання під вартою, та визначити відносно ОСОБА_5 заставу в розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В судовому засіданні встановлено, що клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з матеріалами клопотання, вручено підозрюваному та його захиснику вчасно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив таке задовольнити, враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відноситься до категорії тяжкого злочину і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, та наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор , зазначив , що оскільки з огляду на фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення яке вчинене в час військової агресії російської федерації проти України , має місце виключний випадок, а тому вважає , що при призначенні застави слід вийти за межі граничних розмірів застави встановлених ч.5 ст. 182 КПК України для тяжких злочинів.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти клопотання, зазначивши, що зазначені слідчим ризики не доведені і ґрунтуються на припущеннях. Також вказував на те, що кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.3 ст. 332 КК України є неправильною. Вказував, що характеристика особи підозрюваного та обставини його поведінки свідчать про відсутність необхідності застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення належної процесуальної поведінки. Так, ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання та виключно позитивно характеризується за місцем проживання як законослухняний і відповідальний член громади. Просив суд обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт, у разі якщо слідчий суддя дійде висновку про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити відносно ОСОБА_5 заставу в межах, визначених ч.5 ст. 182 КПК України, оскільки розмір застави про який просить слідчий є непомірним для ОСОБА_5 .

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника. Зазначив , що вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнає повністю, злочинних дій не вчиняв, а лише на прохання свого батька підвіз на автомобілі хлопця та дівчину. Пояснив, що не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду; може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення. Просив відмовити у обранні відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вивчивши клопотання та надані сторонами кримінального провадження матеріали, вислухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції».

За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Зокрема, згідно з позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Сукупність фактичних даних, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах кримінального провадження, дає підстави вважати повідомлену ОСОБА_5 підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332КК України обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні вже під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується і з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполучного Королівства» (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Що стосується ризиків, то такими у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду у разі визнання його винним. Крім того слідчий суддя уважає , що слідчий в клопотанні, а прокурор в судовому засіданні, довели , що підозрюваний може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Разом із тим, щодо інших ризиків передбачених ст. 177 КПК України про наявність яких зазначає слідчий в клопотанні, а прокурор в судовому засіданні, а саме: того, що знаходячись на волі ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, або вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя вважає, що існування таких ризиків матеріалами клопотання та прокурором в судовому засіданні не доведено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України також враховує, що ОСОБА_5 рмолодий за віком, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи, що убачається із службової характеристики наданої старостою Страбичівського старостинського округу від 03.03.2025 року за № 62/10-10.

При розгляді питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя бере до уваги вимоги національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, зокрема приписи, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», (п. 80) відповідно до якого при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов"язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (п. 29) відповідно до якого Європейський суд прийшов до висновку, що тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обгрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м"якого запобіжного заходу.

Згідно п. 62 рішення «Боротюк проти України» ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. До аналогічних висновків ЄСПЛ прийшов у рішеннях «Смірнова проти Росії», «Вренчев проти Сербії».

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя доходить висновку, що сама підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м"які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання ним процесуальних обов"язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання відносно нього найбільш суворої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, враховуючи, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя доходить переконання, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно ОСОБА_5 більш м"який запобіжний захід, а саме у виді цілодобового домашнього арешту, який на думку слідчого судді забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та подальшого судового розгляду кримінального провадження, та може забезпечити запобігання можливим ризикам, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий в заявленому клопотанні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання cтаршого слідчого СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Страбичово Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працюючого на посаді провідника пасажирського вагону, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом по 29 квітня 2025 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов"язки:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, а саме: с. Страбичово Мукачівського району Закарпатської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1