Справа № 134/732/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2024 за № 0000040, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоне Сакського району, Автономна Республіка Крим, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану вчинив злочин за наступних обставин.

Так, 17 лютого 2024 року близько 12 години ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували за адресою місця проживання ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_3 , де разом вживали спиртні напої. Під час вживання спиртного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_6 вийти з будинку та піти разом з ним, на що останній погодився.

Цього ж дня (17.02.2024) близько 14 години ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вийшли з будинку ОСОБА_7 та пішли у напрямку колишнього Заболотненського дитячого обласного психоневрологічного санаторію, що знаходиться по вул. Чоботарській, 2, с. Заболотне Тульчинського району Вінницької області. Проходячи через територію вказаного санаторію, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заволодіння майном ОСОБА_6 .

В подальшому ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, діючи відкрито для ОСОБА_6 , застосував до нього насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, а саме: руками наніс декілька ударів по обличчю, після чого кинув його на землю та наніс ще декілька ударів ногами по обличчю, а також наніс ще декілька ударів дерев`яною палицею по різних частинах тіла та голові ОСОБА_6 , який лежав на землі, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; забійної рани голови, багатоуламкового перелому кісток носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; перелому кісток лицевого черепа, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, після застосування вищевказаного насильства, ОСОБА_4 зірвав з ОСОБА_6 його барсетку, з якої забрав мобільний телефон марки «Vivo y1s 2015», вартістю 1600 гривень, карту пам`яті «Мicro-CD» об`ємом 2 Гб до вказаного мобільного телефону, вартістю 71,50 гривень, а також грошові кошти в сумі 1000 гривень та 20 євро (згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 17.02.2024 року становить 815,43 гривні).

Заволодівши даними речами та грошовими коштами ОСОБА_4 залишив ОСОБА_6 на території санаторію та пішов додому, а викраденим майном та грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями солдат ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3486,93 гривні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, не визнав, вказуючи, що у нього не було наміру заволодіти майном потерпілого ОСОБА_6 і ніяких речей потерпілого він не брав, однак не заперечує, що наніс ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

Так, обвинувачений показав, що у нього ще до його мобілізації були конфлікти з ОСОБА_6 , який, будучи переселенцем, образливо висловлювався в сторону Збройних Сил України. Під час проходження служби у нього повторно виявили туберкульоз, а також він має проблеми зі спиною, тому він повернувся додому на лікування. В той день (17.02.2024) він перебував в гостях у ОСОБА_7 , де також був ОСОБА_6 . Вони разом вживали спиртні напої. ОСОБА_6 своїми висловлюваннями, у яких прослідковувалося зневажливе ставлення до військових, провокував його, тому вони вийшли надвір і він сказав ОСОБА_6 , щоб той нормально себе поводив, а ОСОБА_7 просив його не зачіпати ОСОБА_6 . Щоб не вступати у конфлікт, він вирішив піти додому. ОСОБА_6 одночасно з ним вийшов з будинку ОСОБА_7 та йшов позаду на деякій відстані. Він перебував у стані психологічного збудження, тому побив ОСОБА_6 . Бив потерпілого руками і ногами, дерев`яною палицею ударів не наносив. Вирішив таким чином перевиховати потерпілого, оскільки слів він не розумів. На даний час усвідомлює, що не повинен був так чинити, жалкує про скоєне. При цьому не розуміє чому відносно нього було порушено кримінальну справу, враховуючи, що потерпілий не має до нього претензій. Не думав, що у потерпілого будуть якісь серйозні травми. Сподівався, що в подальшому вони порозуміються. Коли він відходив від місця сутички, то помітив на землі мобільний телефон, який забрав додому, оскільки подумав, що хтось його загубив. Телефон був розряджений. Він показав цей мобільний телефон поліцейським, які приїхали до нього додому для проведення обшуку. Працівники поліції зав`язали йому руки скотчем, оскільки у них не було кайданків, та вивели його надвір, а самі в цей час порозкладали речі так, як їм було потрібно. Зокрема, мобільний телефон лежав на столі, а на момент відеофіксації проведення обшуку він був перекладений в дитячу коляску. Як виявилося, в чохлі мобільного телефона, який він знайшов, були грошові кошти в сумі 20 євро. Ці гроші він побачив вже під час обшуку. Вказує, що взагалі не бачив у потерпілого ні барсетки, ні мобільного телефона. В магазині того вечора він розраховувався власними грошима, решту з цих грошей забрали працівники поліції. На той час він отримував заробітну плату як військовослужбовець, а в подальшому його заднім числом перевели в статус СЗЧ.

Незважаючи на такі показання обвинуваченого ОСОБА_4 , його вина у вчинені кримінального правопорушення за встановлених судом обставин підтверджується наступними безпосередньо дослідженими доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що він проживає в с. Заболотне з жовтня 2022 року, куди переїхав з м. Бахмута Донецької області в зв`язку з війною в Україні. Ніяких конфліктів між ним та ОСОБА_4 не було. 17 лютого 2024 року в обідню пору він знаходився вдома в свого товариша ОСОБА_7 , де також перебував ОСОБА_4 . Вони спілкувалися та вживали алкогольні напої. Від ОСОБА_7 він та ОСОБА_4 вийшли одночасно. ОСОБА_4 йшов попереду, а він трохи позаду нього. ОСОБА_4 раптово зупинився і покликав його, а коли він підійшов, почав безпричинно його бити, зокрема, вдарив ногою в груди, від чого він впав на землю. В ході побиття ОСОБА_4 сів на нього зверху та закрив йому лице шапкою, від чого він почав задихатися та втратив свідомість, тому не пам`ятає яким чином і куди саме ОСОБА_4 наносив йому удари. Не знає, чи ОСОБА_4 бив його дерев`яною палицею, але голова у нього була розбита. Хтось з перехожих викликав швидку допомогу і його забрали в реанімацію в м. Тульчин. Уже в лікарні він виявив відсутність своїх речей, а саме: грошових коштів в сумі 1000 грн. (однією купюрою) та 20 євро (купюрами по 5 євро), документів (паспорт, пенсійне посвідчення, довідка ВПО), мобільного телефону марки «Vivo», двох карток Ощадбанку, які знаходилися в його барсетці. Самої барсетки також не було. Він зазвичай носив її через плече. В подальшому працівники поліції віддали йому 20 євро та 160 гривень, про що він написав розписку. На його телефон було накладено арешт, на даний час телефон у нього на зберіганні. Цей телефон він купив в 2021 році приблизно за 3600 грн. Документів він так і не знайшов, довелося їх відновлювати. Куртка, у яку він був одягнений в той день, була уся порвана. ОСОБА_4 не відвідував його, коштів на лікування не давав, вибачення не просив. При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання покладається на розсуд суду. Зазначив, що йому шкода обвинуваченого, якому загрожує позбавлення волі на тривалий строк, але його дії мали негативні наслідки. Так, через побиття він (потерпілий) втратив роботу, оскільки змушений був лікуватися, стан його здоров`я значно погіршився. ОСОБА_4 побив його без будь-яких причин, діяв при цьому агресивно та жорстоко.

Згідно рапорту уповноваженої службової особи ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області - старшого інспектора чергового ОСОБА_8 від 17 лютого 2024 року, 17 лютого 2024 року о 16 год. 22 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 17 лютого 2024 року о 15 год. 49 хв. заявниця ОСОБА_9 повідомила, що по вул. Чоботарській в с. Заболотне Тульчинського району за будівлею санаторію знаходиться чоловік - ВПО ОСОБА_6 , у якого наявні тілесні ушкодження. Виїздом СОГ на місце події було встановлено, що 17 лютого 2024 року близько 15 години на території психоневрологічного санаторію по вул. Чоботарській в с. Заболотне Тульчинського району Вінницької області на землі виявлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає по АДРЕСА_3 , із тілесними ушкодженнями. Під час проведення першочергових заходів було встановлено, що 17 лютого 2024 року близько 14 години ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_6 наніс останньому тілесні ушкодження та забрав належний йому мобільний телефон (том 2 а.с. 96-97).

У протоколі огляду місця події від 17 лютого 2024 року та фототаблиці, яка є додатком до цього протоколу, зафіксована обстановка на місці вчинення кримінального правопорушення - території комунального некомерційного підприємства «Заболотненський дитячий санаторій Вінницької обласної ради», яке розташоване за адресою: вул. Чоботарська, 2, с. Заболотне Тульчинського району Вінницької області, де було виявлено сліди бурого кольору, кишенькову одноразову запальничку, тканинний ремінець від барсетки, куртку синього кольору в пошкодженому стані, а саме: порвана бокова права частина та відірваний рукав (том 2 а.с. 98-208).

В ході обшуку, проведеного у період часу з 20 години 28 хвилин до 20 годину 58 хвилин 17 лютого 2024 року за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 у веранді будинку в дитячій колясці виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Vivo-2015», лоток від мобільного телефону під флеш-карту, сім-карту, чохол-книжку чорного кольору до мобільного телефону, сім-карту мобільного оператора «Vodafone» із серійним номером НОМЕР_2 ; на підлозі виявлено та вилучено пару чоловічих берців 45 розміру оливкового кольору; виявлено та вилучено одяг, у який був одягнутий ОСОБА_4 , а саме: штани вітровологозахисні ЗСУ, розміру 48/176, жилетку марки «Timberland», кофту сірого кольору, тактичний ремінь, що підтверджується протоколом обшуку від 17 лютого 2024 року та переглянутим у судовому засіданні відеозаписом цієї слідчої дії (том 2 а.с. 109-111).

Правомірність проведення обшуку підтверджується ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницького області від 19 лютого 2024 року про надання дозволу на проведення обшуку домогосподарства за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 130-131).

У протоколі огляду предмету від 17 лютого 2024 року зафіксовано проведення огляду наступних речей: чоловічої куртки синього кольору, від якої відірваний капюшон, куртка розірвана, пух, який знаходився усередині неї, перебуває назовні, по всій куртці сліди бурого кольору зовні схожі на кров; ремінця чорного кольору, на краях якого розміщуються металеві защібки; запальнички жовтого кольору марки «Duum»; сім-карти мобільного оператора «Vodafone» з серійним номером НОМЕР_2 з номером мобільного НОМЕР_3 ; чохол-книжки чорного кольору без пошкоджень та без надписів (том 2 а.с. 112).

У протоколі огляду предмету від 17 лютого 2024 року та фототаблиці до нього зафіксовано, що на момент огляду мобільний телефон марки «Vivo», моделі «2015» із оперативною пам`яттю 2 Гб та внутрішньою пам`яттю 32 Гб, синього та чорного кольору, перебував у справному стані, без будь-яких тріщин та подряпин, на заставці телефону зображено дві невстановлені особи жіночої статі, IMEL1 НОМЕР_4 , IMEL2 НОМЕР_5 ; флеш-карта марки «Team» з пам`яттю 2 Гб без пошкоджень у справному стані, містить надписи: Team, microSD, 2 GB, BE, mаde in Сhina; лоток від мобільного телефону під флеш-карту та дві сім-карти без пошкоджень в справному стані; сім-карта мобільного оператора «Vodafon» має серійний номер НОМЕР_2 з номером мобільного НОМЕР_3 ; чохол-книжка чорного кольору без пошкоджень, придатна для користування, без надписів; чоловічі штани не пошкоджені, на бирці штанів є надпис: штани вітровологозахисні зимові, власник ЗСУ не для продажу, розмір 48/176, у задній правій кишені штанів виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 160 гривень, купюрами та номіналом: 100 гривень серія і номер ЗА 4694020, 50 гривень серія і номер ЕГ 8219811, 5 гривень серія і номер ЮД 8401432, 5 гривень серія і номер ЮЄ6666362, та 20 євро, купюрами та номіналом: 5 євро серія і номер МА, 5 євро серія і номер МА, 5 євро серія і номер МА, 5 євро серія і номер UE; чоловіча жилетка оливкового кольору не пошкоджена, на бирці міститься надпис «Timberland»; чоловіча кофта сірого кольору розміром М 8/10 не пошкоджена; чоловічий тактичний ремінь не пошкоджений, має оливковий колір, пластмасову пряжку з емблемою ЗСУ розмір М (110 см); пара чоловічих берців 45 розміру оливкового окрасу має сліди буро-червоного кольору за зовнішніми ознаками схожі на сліди крові (том 2 а.с. 113-118).

З протоколу затримання від 17 лютого 2024 року вбачається, що 17 лютого 2024 року о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 ч. 1 п. 2 КПК України в зв`язку із підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме, у спричиненні ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, з метою заволодіння його майном, та заволодіння мобільним телефоном та грошовими коштами в сумі 500 грн., які належать ОСОБА_6 (том 2 а.с. 119-120).

У протоколі огляду місця події від 18 лютого 2024 року та фототаблиці, яка є додатком до цього протоколу, зафіксована обстановка поблизу та всередині складського приміщення комунального некомерційного підприємства «Заболотненський дитячий санаторій Вінницької обласної ради», яке розташоване за адресою: вул. Чоботарська, 2, с. Заболотне Тульчинського району Вінницької області, де було виявлено капюшон синього кольору, чоловічу шапку чорного кольору, чоловічу сумку - барсетку чорного кольору марки «SDN», чоловічий гаманець чорного кольору марки «Dr. Bond», чоловічу сумку під мобільний телефон чорного кольору, банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_10 в чохлі коричневого кольору, банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_7 в чохлі чорного кольору, пластину таблеток «Еротон», пластину таблеток «МЕТ», пластину таблеток «Поперамід», квитанцію на ім`я ОСОБА_11 , візитку на ім`я « ОСОБА_12 » (том 2 а.с. 121-124).

Згідно висновку експерта № 241 від 20 лютого 2024 року в плямах на берцах, вилучених у ОСОБА_4 , знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено лише антиген Н. Таким чином, кров у вказаних об`єктах може походити від будь-якої людини з групою крові О з ізогемаглютининами анти-А та анти-В, і походження її від потерпілого ОСОБА_6 не виключається (том 2 а.с. 152-154).

Як вбачається з висновку експерта № 625 від 23 лютого 2024 року при судово-медичній експертизі в крові ОСОБА_4 , методом газово-рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 2,8 %. Наявність метилового спирту, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено (том 2 а.с. 146-147).

Згідно висновку товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-24/3446-ТВ від 11 березня 2024 року ринкова вартість належних потерпілому ОСОБА_6 речей, а саме: мобільного телефону марки Vivo y1s 2015 з оперативною пам`яттю 2 Гб, внутрішньою пам`яттю 32 Гб, карти пам`яті «Team, microSD» 2 GB без адаптера живлення станом на 17.02.2024 становила відповідно 1600,00 грн. та 71,50 грн. (том 2 а.с. 135-145).

Згідно висновку експерта № 023 від 13 березня 2024 року у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; забійної рани голови, багатоуламкового перелому кісток носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; перелому кісток лицевого черепа, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Вказані ушкодження виникли за малий проміжок часу внаслідок дії тупих твердих предметів з різною контактуючою поверхнею, які не відобразили своїх індивідуальних особливостей в морфологічній характеристиці ушкоджень та згідно даних описової частини висновку експерта, даних медичних документів могли утворитися за обставин та під час події, яка мала місце 17.02.2024 року, як про це вказано в постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи. Більш детально відповісти щодо механізму утворення забійних ран голови немає можливості, так як в представлених медичних документах відсутні об`єктивні судово-медичні дані ушкоджень, як то характер та стан країв, їх співставлення та інше (том 2 а.с. 155-156).

Свідок ОСОБА_13 , яка приймала участь в якості понятого при обшуку домогосподарства за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 17 лютого 2024 року, показала, що в її присутності було виявлено та вилучено мобільний телефон, власником якого, як пізніше виявилося, був потерпілий ОСОБА_6 . Працівник поліції виявив телефон у веранді будинку в дитячій колясці. Телефон був вимкнений, сім-карта та чохол до телефону були окремо. Також під час обшуку було вилучено одяг обвинуваченого та його взуття (берци) зі слідами крові. З протоком обшуку вона ознайомилася та підписала, будь-яких зауважень з її сторони не було. Жодних пояснень ОСОБА_4 не давав. Від односельчан вона дізналася, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був конфлікт, внаслідок чого ОСОБА_6 потрапив в лікарню у важкому стані. Вона працює в Заболотненській сільській раді та їй відомо, що ОСОБА_4 не місцевий, приїхав в с. Заболотне до дружини. Він перебував в офіційному розшуку в зв`язку із СЗЧ.

Свідок ОСОБА_14 , яка також приймала участь в якості понятого при обшуку домогосподарства за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 17 лютого 2024 року, підтвердила, що в її присутності під час проведення обшуку у веранді будинку в дитячій колясці працівником поліції було виявлено та вилучено мобільний телефон. Окрім того, у будинку працівники поліції виявили берци зі слідами крові.

Свідок ОСОБА_9 показала, що у післяобідню пору 17 лютого 2024 року вона проходила неподалік будівлі колишнього дитячого санаторію та почула крики про допомогу. Вона побачила чоловіка, який стояв на колінах, обличчя у нього розпухло та було у крові. Вона злякалася та спочатку не впізнала, що то був ОСОБА_6 . Після цього вона пішла до нього додому та розповіла його матері і сестрі у якому він стані. ОСОБА_6 сказав, що його побили, але не сказав хто саме, прохав про допомогу. Він перебував один, будь-яких речей на землі поблизу нього вона не помітила. Його мати казала, що при ньому має бути барсетка. Вона (свідок) викликала поліцію, а поліція повідомила швидку медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_15 показала, що бійку між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 17 лютого 2024 року вона особисто не бачила, але наступного дня, перебуваючи на робочому місці в магазині в с. Заболотне, почула від людей, що ОСОБА_4 побив ОСОБА_6 17.02.2024 року у другій половині дня ОСОБА_4 приходив в магазин, щоб купити продукти харчування. Розрахувався готівкою, дав одну купюру номіналом 500 чи 1000 грн., точно вона не пам`ятає. Нічого незвичного (слідів бійки, ознак алкогольного сп`яніння, агресивної поведінки) вона у ньому не помітила, він виглядав як завжди. До цієї події вона не чула, щоб у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були конфлікти.

Свідок ОСОБА_16 дала аналогічні покази. Вказала, що обставини побиття ОСОБА_6 їй не відомі, лише чула від односельчан, що ОСОБА_4 сильно побив ОСОБА_6 . Також зазначила, що після того, як ОСОБА_4 залишив магазин до неї зателефонувала його співмешканка та запитала чи він оплатив продукти чи взяв у борг.

Свідок ОСОБА_7 показав, що вранці 17 лютого 2024 року він зустрів ОСОБА_6 в барі в с. Заболотне. ОСОБА_6 був напідпитку, пропонував йому їхати в Крижопіль, казав, що у нього є 1500 грн. Пізніше він побачив ОСОБА_4 та запросив його в гості, при цьому купив пляшку горілки. Коли він прийшов із ОСОБА_4 до себе додому, ОСОБА_6 уже перебував там. Він та ОСОБА_4 почали вживати алкогольні напої, ОСОБА_6 в цей час спав, однак потім приєднався до них. Вони випивали, спілкувалися, ніяких конфліктів між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не було. Через деякий час ОСОБА_4 та ОСОБА_6 почали збиратися додому. Вони пішли одночасно. Уже ввечері до нього приїхали працівники поліції, від яких він дізнався, що ОСОБА_4 побив ОСОБА_6 . Йому не відомо, що саме між ними відбувалося після того, як вони пішли від нього. Також свідок пояснив, що ОСОБА_6 два тижні проживав у нього і два тижні перебував на роботі в м. Одесі. Під час проживання у нього вдома ОСОБА_6 купував продукти харчування. Він не пам`ятає який мобільний телефон був у ОСОБА_6 .

Усі наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак, в силу положень ст. ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 в тій частині, що у нього не було умислу на заволодіння майном потерпілого і що мобільний телефон він знайшов на тому ж місці, де побив ОСОБА_6 , та приніс додому, не знаючи кому він належить, а працівник поліції переклав телефон, щоб потім під відеозапис нібито знайти його в дитячій колясці, оскільки такі його показання спростовуються дослідженими судом доказами. Така позиція обвинуваченого, на думку суду, обрана лише з метою захисту і уникнення кримінальної відповідальності.

Це підтверджується обставинами скоєного, а саме, що ОСОБА_4 у малолюдному місці несподівано і раптово напав на потерпілого та завдав йому тілесних ушкоджень, внаслідок отримання яких потерпілий не міг чинити опору, після чого, реалізуючи свій корисливий мотив, заволодів майном потерпілого.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Розбій посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним.

Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

Обов`язковою ознакою розбою, як і всякого іншого розкрадання, є корисливий мотив нападу. Напад, вчинений не з корисливих спонукань (зокрема, з помсти, ревнощів чи хуліганських мотивів), не може кваліфікуватися як розбій.

Як слідує з досліджених судом доказів, ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , заволодівши при цьому його мобільним телефоном та грошовими коштами.

Так, суд враховує, що в ході обшуку у будинку за місцем проживання ОСОБА_4 було виявлено та вилучено належний потерпілому мобільний телефон, а в кишені його штанів знаходилися належні потерпілому грошові кошти.

Жоден зі свідків не підтвердив, що потерпілий ОСОБА_6 дозволяв собі негативно висловлюватися в сторону Збройних Сил України і між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 з цього приводу були конфлікти. ОСОБА_4 вказував, що ОСОБА_17 поводив себе як колаборант в зв`язку з чим до нього неодноразово викликалися працівники поліції, однак будь-яких доказів на підтвердження цих обставин суду не надано.

Верховний Суд неодноразово вказував, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено, і обвинувачений є винуватим у цьому.

Також сторона захисту вказувала на недопустимість протоколу обшуку, оскільки у проведенні вказаної слідчої дії брали участь особи, присутність яких в подальшому не була відображені у відповідному протоколі.

Разом з тим, не може бути підставою для визнання протоколу обшуку недопустимим доказом те, що кількість учасників, зафіксована на відеозаписі обшуку, є більшою, ніж зафіксовано в протоколі обшуку. Участь понятих та інших учасників кримінального провадження цілком узгоджується з положеннями ст. 236 КПК України. Присутність же більшої кількості осіб, а ніж вказано в протоколі, автоматично не впливає на достовірність, належність та допустимість проведення цієї слідчої дії і законність вилучення під час обшуку речей. Така позиція викладена у постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 25.04.2023 у справі № 753/130/19.

Посилання захисника ОСОБА_5 на постанову Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 591/4742/16-к (провадження № 51-1733км19) у даному випадку є необґрунтованими, оскільки в названій справі, серед іншого, ставилося питання про порушення органом досудового розслідування порядку проведення обшуку, у ході якого не були зазначені оперативні працівники, які брали участь у вилученні наркотичних засобів, не було вказано про місце вилучення предметів та не містилося відомостей про послідовність всіх дій під час проведення обшуку, в протоколі вказані поняті, які підтвердили, що не були присутніми у ході його проведення.

На відміну від цього, у даній справі при складанні протоколу органом досудового розслідування не допущено таких порушень, як у зазначеній для порівняння справі.

Крім того, захисник вказував, що відомості про кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2024 року, а в матеріалах кримінального провадження наявна постанова про визначення (заміну) групи прокурорів від 19 лютого 2024 року. У реєстрі матеріалів досудового розслідування кримінального провадження постанова про визначення групи прокурорів також датована 19 лютим 2024 року. При цьому, прокурором лише в судовому засіданні було надано постанову про визначення (заміну) групи прокурорів від 17 лютого 2024 року. Дана постанова була відсутня в матеріалах справи на момент ознайомлення захисника і стороні захисту не відкривалася. Зазначена обставина є підставою для визнання недопустимими доказів, зібраних під час досудового розслідування.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Кримінальний процесуальний закон передбачає обов`язковість винесення керівником відповідного органу прокуратури постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, її відповідність вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, щодо підписання службовою особою, яка її прийняла, та долучення постанови до матеріалів кримінального провадження для підтвердження факту наявності повноважень.

Відсутність зазначеної постанови в матеріалах кримінального провадження або її не підписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Водночас визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права та обов`язки і приймається у формі постанови. Такі постанови не є процесуальними джерелами доказів у розумінні ст. 84 КПК України.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

За правилами ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

З огляду на те, що постанову про визначення (заміну) групи прокурорів від 17 лютого 2024 року було надано стороною обвинувачення на стадії судового розгляду, сторона захисту мала можливість реалізувати принцип змагальності та висловити свою позицію щодо доведеності порушень, якщо такі мали місце.

На думку суду, невідкриття цієї постанови стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та автоматично не зумовлює визнання доказів недопустимими.

Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 187 КК України як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майно, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди повинні враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу винного та інші обставини справи і обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які скоїли злочин повторно.

Досліджуючи інформацію про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Дискреційні повноваження суду обирати покарання повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення».

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відтак, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 покарання, його виду та розміру, суд враховує, що обставини, які б пом`якшували покарання, відсутні.

Натомість, обставинами, які обтяжують покарання, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Суд також враховує, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Крім того, обвинувачений раніше не судимий, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, не розкаявся, після побиття потерпілого пішов з місця події та не вжив жодних заходів з метою надання допомоги потерпілому, таким чином байдуже віднісся до наслідків, які могли настати для життя та здоров`я потерпілого в результаті його бездіяльності.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного злочину та особу винного, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, наявність двох обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень самим обвинуваченим та іншими особами, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців із конфіскацією майна.

Саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу слід залишити попередній - тримання під вартою, адже він засуджується до позбавлення волі на тривалий строк, а тому, перебуваючи на волі, обвинувачений може ухилятись від суду та відбування покарання. Лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 у строк покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 17 лютого 2024 року (день його затримання) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Згідно зі ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути процесуальні витрати за проведення експертизи від 11.03.2024 № СЕ-19/102-24/3446-ТВ в сумі 1893,20 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374-376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців із конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою, але не більше ніж на 60 днів (до 26 квітня 2025 року включно).

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 17 лютого 2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1893,20 грн. (одна тисяча вісімсот дев`яносто три гривні, 20 копійок) процесуальних витрат за проведення експертизи.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2024 року на майно, вилучене в ході огляду місця події та під час проведення обшуку домогосподарства за місцем проживання обвинуваченого, скасувати.

Речові докази:

- штани вітровологозахисні зимові (власник ЗСУ не для продажу) розміром 48/176, чоловічу жилетку марки «Timberland», чоловічу кофту сірого кольору розміром М 8/10, тактичний ремінь оливкового кольору з пластмасовою пряжку з емблемою ЗСУ розміром М (110 см), пару чоловічих берців 45 розміру оливкового кольору, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути обвинуваченому ОСОБА_4 за належністю;

- розірвану чоловічу куртку синього кольору, запальничку жовтого кольору марки «Duum», ремінь чорного кольору, на краю якого розміщуються металеві защібки, чоловічу шапку чорного кольору, капюшон від куртки синього кольору, чоловічу сумку - барсетку чорного кольору марки «SDN», чоловічий гаманець чорного кольору марки «Dr. Bond», чоловічу сумку під мобільний телефон чорного кольору, пластину таблеток «Еротон», пластину таблеток «МЕТ», пластину таблеток «Поперамід», квитанцію на ім`я ОСОБА_11 , візитку на ім`я « ОСОБА_12 », які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути потерпілому ОСОБА_6 за належністю;

- мобільний телефон «Vivo», моделі «2015» із оперативною пам`яттю 2 Гб та внутрішньою пам`яттю 32 Гб, IMEI 1 - НОМЕР_4 , IMEI 2 - НОМЕР_5 , флеш-карту марки «Team», пам`яттю 2 Гб, лоток від мобільного телефону під флеш-карту та сім-карту, чохол-книжку чорного кольору від мобільного телефону, сім карту мобільного оператора «Vodafon» з серійним номером НОМЕР_2 з номером мобільного НОМЕР_3 , банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_10 в чохлі коричневого кольору, банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_7 в чохлі чорного кольору, грошові кошти в сумі 160 гривень, купюрами та номіналом: 100 гривень серія і номер ЗА 4694020, 50 гривень серія і номер ЕГ 8219811, 5 гривень серія і номер ЮД 8401432, 5 гривень серія і номер ЮЄ6666362, та 20 євро, купюрами та номіналом: 5 євро серія і номер МА, 5 євро серія і номер МА, 5 євро серія і номер МА, 5 євро серія і номер UE, які знаходяться на відповідальному зберіганні у власника - потерпілого ОСОБА_6 , - залишити останньому за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Крижопільський районний суд Вінницької області, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя