КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3601/2025
ЄУН: 369/3370/25 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2025 року до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з 28 лютого 2025 року до 28 квітня 2025 року включно; застосовано як альтернативу даному запобіжному заходу обвинуваченому

ОСОБА_8 заставу, у розмірі 75 (сімдесят п`ять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року, що становить 227100 (двісті двадцять сім тисяч сто) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, в задоволенні клопотання прокурора відмовити, винести нову ухвалу, якою обрати більш м`яку міру запобіжного заходу або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави з визначенням мінімального розміру суми застави, встановленого для даного злочину, та покласти процесуальні обов`язки.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що даний запобіжний захід є занадто суворим для обвинуваченого. Прокурор у клопотанні зазначає лише про припущення, однак, жодного реального доказу, факту і наявності відповідних обставин і доказів доведеності цих обставин сторона обвинувачення не наводить. Водночас, як наголошує захисник, ОСОБА_8 захищає територіальну громаду в складі добровольчого формування № 1 Борщагівської територіальної громади «Петропавлівський» на підставі контракту добровольця територіальної громади від 16 квітня 2022 року, довгий час мешкає за місцем проживання, характеризується з позитивної сторони, має грамоти Бучанської районної державної (військової) адміністрації Київської області, грамоту від БО «Міжнародний благодійний фонд Відродження Бучанського району», грамоту Борщагівського сільського голови, має дохід від територіальної громади у вигляді премій і нарахувань, нових злочинів не вчиняв.

Захисник зазначає, що ОСОБА_8 не намагатиметься переховуватись, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин даної справи, він особисто зацікавлений у тому, щоб цю справу було розглянуто якомога швидше. Крім того, сторона обвинувачення не надала суду вагомих наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та обґрунтованої підозри. Наявність лише факту виявлення наркотичних засобів без доведення мети збуту таких засобів і обґрунтування такої мети доказами, не дає підстави стверджувати про наявність в діях ОСОБА_8 злочину, передбаченого ст. 307 КК України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: копію ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою; копію клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вказавши про те, що судовий розгляд відбувається відповідно до вимог закону, і судом з`ясовано всі обставини для вирішення питання застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою; перевіривши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000006 від 4 січня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлені час та місці у ОСОБА_8 виник умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонений, - PVP, у великому розмірі, та психотропної речовини, обіг якої обмежено, - амфетамін, у великому розмірі наркозалежним особам на території села Гурівщина Бучанського району Київської області.

ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, маючи прямий умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання з метою подальшого незаконного збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, - PVP та психотропної речовини, обіг якої обмежено, - амфетамін, усвідомлюючи при цьому, що PVP є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, а амфетамін є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, незаконно придбав вказану речовину, яка містилась в 24 згортках, обмотаних ізоляційною стрічкою синього кольору, та в 40 згортках, обмотаних ізоляційною стрічкою жовтого кольору та незаконно зберігав їх при собі з метою подальшого збуту до 4 січня 2025 року.

4 січня 2025 року о 12.04 год. за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Гурівщина, вул. Київська 104, на зупинці громадського транспорту «Тополя» працівниками поліції Бучанського РУП ГУ НП в Київській області, в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_8 , при особистому обшуку якого у нього виявлено та вилучено 24 згортки, обмотаних ізолентою синього кольору, у середині яких містилась кристалоподібна речовина білого кольору, яка згідно з висновком експерта є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонений, - PVP, загальною масою 9, 329 гр, та 40 згортків, обмотаних ізолентою жовтого кольору, у середині яких містилась порошкоподібна речовина світло-бежевого кольору, обіг якої обмежено, - амфетамін загальною масою 10,827 гр.

У клопотанні прокурор наводить докази з частковим розкриттям їх змісту, які, на переконання прокурора, підтверджують винуватість обвинуваченого.

Прокурор наголошує, що з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений, знаходячись в місцях, не пов`язаних з триманням під вартою, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Наявність обґрунтованих ризиків прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 6 до 10 років позбавлення волі. Обвинувачений, усвідомлюючи можливість реального покарання за злочин, у вчиненні якого він обвинувачується та санкція якого передбачає покарання лише у виді позбавлення волі від 6 років, з конфіскацією майна, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики, прокурора та суду. При цьому, як зазначає прокурор, обвинувачений не має на утриманні батьків похилого віку, законного джерела доходів, тобто, відсутні фактори, які б втримали його від зміни місця проживання. На переконання прокурора, наведені обставини також підтверджують реальність ризику переховування від суду.

Також прокурор наголошує про наявність обґрунтованих ризиків вважати, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, так як на даний час свідки ще не допитані в суді. При цьому прокурор вказує, що у даному кримінальному провадженні обґрунтовано існує вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на свідків з метою зміни від раніше наданих ними показань, неявки до суду. Окрім того, як зазначає прокурор, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого у період дії воєнного стану, тобто, у період, коли наша держава переживає надскладні часи, а дії, в яких обвинувачується останній, дестабілізують суспільні відносини у державі та призводять до неспроможності населення належно протистояти агресору.

На переконання прокурора, єдиним запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, буде тримання під вартою. У разі застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання встановленим ризикам, не позбавляють у повній мірі обвинуваченого можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання з огляду на наявність міцних соціальних зв`язків, просили застосувати запобіжний захід до обвинуваченого не пов`язаний з триманням під вартою, в саме домашній арешт.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків,які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано.

За результатами розгляду клопотання ухвалою судузадоволено клопотання прокурора; застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з 28 лютого 2025 року до 28 квітня 2025року включно. Застосовано як альтернативу даному запобіжному заходу обвинуваченому заставу, у розмірі 75 (сімдесят п`ять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року, що становить 227100 (двісті двадцять сім тисяч сто) гривень з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Ухвала суду обґрунтована тим, що суд дійшов висновку, про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки встановлено, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не одружений, не має на утриманні осіб, та, зважаючи на ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме: існує необхідність запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також можливість здійснювати тиск на свідків, допит яких ще не проведено у справі.

Суд дійшов висновку, що лише такий запобіжний захід, який хоча і є винятковим, проте спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. При цьому суд виходив у тому числі і з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , має такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд також взяв до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, суд, керуючись ч. 3 ст. 183 КПК України, дійшов висновку про визначення обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави як альтернативу даному запобіжному заходу у розмірі 75 (сімдесят п`ять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року, що становить 227100 (двісті двадцять сім тисяч сто) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, який з огляду на встановлені в справі ризики і дані про особу обвинуваченого буде достатнім для забезпечення обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує,що згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, а викладені в ухвалі висновки доводи апеляційної скарги не спростовують.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого був застосований під час досудового розслідування, що свідчить про те, що під час здійснення досудового розслідування у ході вирішення питання застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею перевірялась наявність достатніх даних, які поза розумним сумнівом свідчили про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

За змістом оскаржуваної ухвали питання застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченої під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_8 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам сторони захисту в частині обґрунтованості або необґрунтованості обвинувачення, доведеності або недоведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину; наявності або відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; правильності кваліфікації її дій; достатності, допустимості, належності доказів тощо.

Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана судом першої інстанції у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги захисника в частині відсутності доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 та неправильності кваліфікації його дій, на даній стадії апеляційного розгляду є непереконливими.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 не одружений, не працює, без місця реєстрації, раніше несудимий в силу ст. 89 КК України.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання, сталих міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, що не спростовано стороною захисту, а тому вважає небезпідставною можливість ухилення обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Також колегія суддів, враховуючи, що у кримінальному провадженні ще не допитані свідки, вважає, що на даному етапі судового розгляду кримінального провадження є наявним ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь.

При цьому колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. Окремо колегія суддів звертає увагу, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що прокурором та судом в оскаржуваній ухвалі хоча і зазначено про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, проте, будь-яких обставин на підтвердження вказаного ризику ні у клопотанні прокурора, ні в оскаржуваній ухвалі не зазначено, а тому наявність вказаного ризику є припущенням, який не ґрунтується на наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалах.

Також з огляду на встановлені на даний час як дані щодо особи обвинуваченого, у тому числі, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працює та суспільно корисною працею не займається, джерел доходу не має, так і інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі, обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, його наслідки, те, що станом на час розгляду клопотання прокурора не допитані свідки, колегія суддів вважає, що встановлені обставини у своїй сукупності переконливо свідчать, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, що свідчить про реальність у кримінальному провадженні ризиків, наявність яких на даному етапі судового розгляду виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти спробам обвинуваченого вчинити вказані дії, як і забезпечити його належну процесуальну поведінку, а саме, за відсутності заяв відповідних осіб - як передача обвинуваченого на поруки, за відсутності даних про наявність в обвинуваченого сталих міцних соціальних зв`язків та роботи, що може бути стримуючим фактором для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання.

При цьому колегія суддів враховує, що судом першої інстанції при вирішенні питання застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийнято рішення про можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у виді застави у сумі 227100 грн., що становить 75 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у національній грошовій одиниці, з покладенням у разі внесення застави на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Так, відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України застава визначається у розмірі щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням обставин інкримінованого обвинуваченому злочину, даних про його особу, з огляду на положення ст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченому слід визначити розмір застави 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження, спростовуються встановленими обставинами, а тому колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, з призначенням обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави з визначенням її розміру, який буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, з покладенням на нього передбачених законом обов`язків, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики продовжують існувати, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2025 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 28 квітня 2025 року включно, з визначенням застави у вигляді 75 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 227100 (двісті двадцять сім тисяч сто) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4