Номер провадження: 11-сс/813/793/25
Справа № 521/2979/25 1-кс/521/1423/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 02.04.2025 про арешт майна в межах к/п №0000255 від 15.02.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п № 0000255 від 15.02.2025 було задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, яке вилучено 29.03.2025 в ході проведення обшуку в транспортному засобі «Audi» моделі «Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме:

- транспортний засіб «Audi» моделі «Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 року випуску, який належить ОСОБА_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, на якому ОСОБА_10 приїхав на зустріч з ОСОБА_11 та який у подальшому поміщено до спеціального майданчику № 11 за адресою: м. Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ; та ключі від транспортного засобу «Audi» моделі «Q7».

Обґрунтовуючи прийняте рішення про арешт майна, слідчий суддя зазначив, що вилучене майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є необхідним для повного, всебічного та неупередженого проведення досудового розслідування, а також підлягає конфіскації як виду покарання, що загрожує ОСОБА_10 .

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_8 , зазначає, що ухвала слідчого судді від 02.04.2025 є незаконною та необґрунтованою, з огляду на належність арештованого майна третій особі, а саме: ОСОБА_7 , яка не повідомлялась судом про розгляд клопотання слідчого, а також неправомірності проведеного обшуку майна в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, невідповідності майна критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, враховуючи відсутність в транспортному засобі слідів правопорушення, можливість знаходження яких за інших обставин могла б слугувати підставою для арешту, а також те, що автомобіль не є засобом та або знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, так само він не є предметом цього правопорушення, при цьому, сам факт позбавлення чи обмеження права власності навіть на підставі рішення суду майже завжди є порушенням.

На підставі викладеного представник ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу слідчого судді від 02.04.2025 та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту та повернення вказаного майна ОСОБА_7 та/або іншій довіреній її уповноваженій особі.

У судовому засіданні апеляційного суду власник майна ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_6 заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, зясуваввши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є серед іншого щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимогКПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, ст. 172 КПК України встановлює порядок розгляду клопотання про арешт майна, зокрема, ч. 1 зазначеної статті передбачає, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону та практики ЄСПЛ не дотримався.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 01.04.2025 до Малиновського райсуду м. Одеси надійшло клопотання слідчого ОСОБА_9 про арешт майна у к/п №0000255, внесеному до ЄРДР 15.02.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 01.04.2025 вказане клопотання надійшло в провадження слідчому судді ОСОБА_1 .

У подальшому, 02.04.2025 слідчий суддя за відсутності учасників судового розгляду задовольнив клопотання слідчого, зазначивши в ухвалі про те, що слідчий у судове засідання не з`явився, просив клопотання розглядати без його участі (а.п. 63, 64-65).

Натомість, в матеріалах судової справи не має жодних доказів сповіщення судом власника майна чи її представника, окрім того в ухвалі не зазначено про те, що вони взагалі викликалися.

Разом з тим, із матеріалів справи видно, що до клопотання слідчого про арешт майна долучена копія реєстраційної картки ТЗ «Audi» моделі «Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , яка містить відомості про власника вказаного трансопртного засобу ОСОБА_7 та адресу її проживання, яка відповідає адресі, вказаній в поданій в її інтересах апеляційній скарзі (а.п. 16).

Окрім того, в матеріалах долучених до клопотання слідчого також міститься рапорт о/у ОУ ДВБ НП України від 21.02.2025, з якого вбачається, що ОСОБА_7 є дружиною підозрюваного у вказаному к/п ОСОБА_10 та фактично проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому у рапорті також міститься номер мобільного телефону підозрюваного, однак за вказаним засобом зв`язку слідчим суддею не здійснювався виклик ані підозрюваного, ані власника майна.

Таким чином, вищевикладене безумовно свідчить про те, що у розпорядженні слідчого судді були відомості про контактні дані власника майна, що свідчить про допущені істотного порушення кримінального процесуального законодавства при розгляді клопотання слідчого.

Апеляційний суд наголошує, що виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали допустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, розглянувши клопотання слідчого без належного повідомлення власників майна про дату, час та місце проведення розгляду, всупереч вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України, що призвело до безпідставного обмеження їх прав, що, як наслідок, тягне за собою скасування ухвали слідчого судді та призначення нового розгляду клопотання слідчого іншим слідчим суддею.

Оскільки апеляційним судом встановлені істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не розглядає інші доводи апеляційної скарги представника власника майна, щодо обґрунтованості клопотання слідчого.

Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3) ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, ч. 1 ст. 412 КПК України наголошує на тому, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги представника власника майна, скасування ухвали слідчого судді, як постановленої з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначення нового судового розгляду клопотання слідчого ОСОБА_9 про накладення арешту на майно в суді 1-ої інстанції, іншим слідчим суддею.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532,615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 02.04.2025, про арешт майна у к/п №0000255 від 15.02.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд клопотання слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про арешт майна, яке було вилучено 29.03.2025 в ході проведення обшуку в транспортному засобі «Audi» моделі «Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , в суді 1-ої інстанції, іншим слідчим суддею.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4