Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3664/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/773/24
Категорія ч.2 ст.389 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № №0000170 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 02 липня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, Житомирської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, не інваліда, на утриманні малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 06.07.2023 року вироком Житомирського районного суду за ч. 1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн, яке ухвалою від 14.12.2023 року замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком приєднано невідбуте покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 06.07.2023 року, з урахуванням ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 14.12.2023 року, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) днів.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

в с т а н о в и в:

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку , ОСОБА_7 вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 06.07.2023 року визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят гривень.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 14.12.2023 року ОСОБА_7 замінено несплачену суму штрафу згідно вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 06.07.2023 року на покарання у виді 50 годин громадських робіт.

04.01.2024 року ухвала суду від 14.12.2023 року відносно засудженого ОСОБА_7 надійшла на виконання до Житомирського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Житомирській області і прийнята до виконання.

12.01.2024 року працівниками Житомирського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Житомирській області, ОСОБА_7 ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, попереджено про необхідність дотримання правил і обмежень, передбачених ст. 37 КВК України, відповідно до яких, засуджені особи зобов`язані: додержуватися встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання; сумлінно ставитися до праці; працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, а також попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, про що відібрано підписку.

В цей же день, Житомирським РВ філії ДУ «Центр пробації» в Житомирській області ОСОБА_7 видано направлення до Новогуйвинської селищної ради, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Новогуйвинське, вул. Дружби Народів, 5, відповідно до якого він зобов`язаний з 15.01.2024 року приступити до відбування покарання у виді громадських робіт.

ОСОБА_7 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, у період часу з 15.01.2024 року по теперішній час діючи умисно, порушуючи порядок відбування покарання у вигляді громадських робіт, маючи умисел на ухилення від відбування покарання встановленого судом у вигляді громадських робіт, достовірно знаючи про необхідність його відбування і будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, не прибув у Новогуйвинську селищну раду та не приступив до виконання громадських робіт без поважних причин, не відпрацювавши станом на 28.06.2024 року жодної години громадських робіт, чим допустив ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме: ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Своїми умисними діями, які виразились в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, із застосуванням п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України приєднати невідбуте покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 06.07.2023, з урахуванням ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 14.12.2023, та за сукупністю вироків визначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 1 року 6 днів обмеження волі. В решті вирок суду залишити без змін. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у вказаній частині у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що судом безпідставно застосовано при призначенні покарання положення ст.75 КК України та звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки недостатньо враховано, що останній раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, не працює та вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення коли ухилився від відбування покарання за попереднім вироком, до теперішнього часу не відпрацював жодної години громадських робіт. Вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на підставі ч.2 ст. 381 КПК України за згодою учасників судового провадження, розглянув обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 389 КК України кваліфіковані правильно.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при призначені покарання обвинуваченому судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначене покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 75 КК України не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставинами, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав рецидив кримінальних правопорушень.

Крім того, суд першої інстанції врахував дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює та за місцем проживання характеризується негативно.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.389 КК України та вважав, що виправлення обвинуваченого можливо без відбування покарання, а тому застосував положення ст.75 КК України та звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом не в достатній мірі враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, утриманців не має та ніде не працює, а також те, що він ухилився від відбування покарання у вигляді громадських робіт, тим самим вчинив дане кримінальне правопорушення під час невідбутого покарання за попереднім вироком і до теперішнього часу не відпрацював жодної години громадських робіт (станом на 11.12.2024р.)

За таких обстави, колегія суддів вважає, що виникають реальні сумніви щодо виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків у разі звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому у суду першої інстанції не було, оскільки застосування в даному випадку звільнення обвинуваченого від відбування покарання не сприятиме меті покарання, передбаченої ч.2 ст.50 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що при ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції було допущено невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вирок суду у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини кримінального провадження, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 відноситься до кримінальних проступків.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегією суддів враховано особу обвинуваченого, який раніше судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює та за місцем проживання характеризується негативно.

Також колегія суддів враховує те, що призначене покарання за попереднім вироком суду від 06.07.2023 у виді штрафу, який в подальшому ухвалою суду від 14.12.2023 замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, ОСОБА_7 на даний час не відбув, (що підтвердив особисто під час апеляційного розгляду), тим самим вчинив дане кримінальне правопорушення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, колегія суддів визнає рецидив кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищенаведене, сукупність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді обмеження волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.389 КК України, яке на переконання колегії суддів буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню нових злочинів

Отже, підстав для застосування ст.75 КК України при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 02 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, із застосуванням п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України приєднати невідбуте покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 06.07.2023 року, з урахуванням ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 14.12.2023, та за сукупністю вироків визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) днів обмеження волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді :