Справа № 755/2257/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у судовому засіданні кримінальне провадження в режимі відеоконференції внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.11.2024 року за № 0003911 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вільхівці-Лази, Тячівського району, Закарпатської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого в останнє вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.10.2020 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 4 років 1 місяця 10 днів позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 29 листопада 2022 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому, на підставі відповідних Указів Президента України неодноразово продовжувався та станом на день вчинення кримінального правопорушення являється діючим.

ОСОБА_3 , 20.11.2024 року, приблизно о 22 год. 20 хв., проходив неподалік будівлі за адресою м. Київ, вул. Кибальчича, 13-б, де помітив потерпілого ОСОБА_6 , який тримав у руці мобільний телефон. В цей час, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, ОСОБА_3 з корисливих спонукань, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 та з метою подолання опору зі сторони потерпілого, наніс удар в область обличчя останнього. В результаті отриманого удару, потерпілий втратив рівновагу та впав на землю. В подальшому, продовжуючи свої злочинні наміри, усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, ОСОБА_3 , нахилився до потерпілого ОСОБА_6 та вирвав з його руки, мобільний телефон «Samsung Galaxy A05s», model SM-A057G/DSN 4GB/128GB, чорного кольору, серійний номер НОМЕР_1 , імеі 1 НОМЕР_2 , імеі 2 НОМЕР_3 вартістю 5599 гривень, 00 копійок, який був у чохлі вартістю 299 гривень 00 копійок.

Завершивши свої злочинні дії, ОСОБА_3 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_3 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 у розмірі 5898 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме повторного відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що дійсно 20.11.2024 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 13-Б, де побачив потерпілого, який в руках тримав телефон, після чого підійшов до останнього та декілька разів вдарив його по обличчю, після чого забрав телефон, який в подальшому продав, а гроші витратив на власні потреби.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Крім повного визнання вини обвинуваченого ОСОБА_3 , його вина доводиться процесуальними джерелами доказів, а саме:

- протоколом затримання особи, на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання від17.01.2025 року, з якого вбачається, що 17.01.2025 року о 21 годині 00 хвилин було затримано ОСОБА_3 ( а.п. 57-60);

-постановою старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 28.11.2024 року про визнання речовими доказами, а саме: мобільний телефон Samsung чорного кольору, імеі 1 НОМЕР_2 , імеі 2 НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 в чохлі, картонна коробка з наклейкою білого кольору із зазначенням наступних даних: «Укрпошта» від ОСОБА_8 , НОМЕР_5 , 24.11.2024 кому ОСОБА_9 , НОМЕР_6 (а.с 84-85);

-постановою старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 02.12.2024 року про визначення місця зберігання речових доказів, а саме: мобільний телефон Samsung чорного кольору, імеі 1 НОМЕР_2 , імеі 2 НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 в чохлі, передано потерпілому ОСОБА_6 , картонна коробка з наклейкою білого кольору із зазначенням наступних даних: «Укрпошта» від ОСОБА_8 , НОМЕР_5 , 24.11.2024 кому ОСОБА_9 , НОМЕР_6 , поміщені та зберігаються в камері схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ( а.с. 86-87).

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, згідно ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд приходить до висновку про належність, допустимість та достовірність вказаних вище доказів, а їх сукупність є достатньою для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Дослідивши вказані докази, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме повторного відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 міру покарання, суд виходить з положень ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі, щиро каявся.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вину у вчинені кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся, раніше судимий. Крім того, відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_6 йому повернуто мобільний телефон «Samsung Galaxy A 05s», претензій матеріального або морального характеру до ОСОБА_3 він не має, про призначення міри покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду, тому суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України. Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київського слідчого ізолятора» Міністерства юстиції України залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня затримання з 17.01.2025 року.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 17 січня 2025 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному, а саме: мобільний телефон «Samsung» чорного кольору, імеі 1 НОМЕР_2 , імеі 2 НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 в чохлі, що передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_6 - залишити у його власності, картонну коробку з наклейкою білого кольору із зазначенням наступних даних: «Укрпошта» від ОСОБА_8 , НОМЕР_5 , 24.11.2024 кому ОСОБА_9 , НОМЕР_6 , яка зберігається в камері схову Дніпровського УП ГУНП у м. Києві - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення направити обвинуваченому, вручити прокурору та захиснику.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: