Дата документу 12.02.2025
Справа № 334/3169/22
Провадження № 1-кп/334/342/25
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

12 лютого 2025 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_4 та її захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

судом здійснюється судове провадження у кримінальному проваджені № 1-кп/334/738/24 за обвинуваченням ОСОБА_4 за частиною першою статті 115 КК України.

Прокурором заявлене клопотання про продовження строку домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_4 на 2 місяці.

Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування не зменшились, а саме обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадження. Обвинувачена обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, не має стійких соціальних зв`язків та офіційного місця роботи, через що може переховуватись від суду. Також вона є дружиною прямого свідка злочину та проживає з ним за однією адресою. Отже вона шляхом фізичного та психологічного впливу може залякувати та погрожувати свідкам з метою зміни їх показань або відмови від дачі показань. Застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Потерпілий ОСОБА_5 клопотання прокурора підтримав.

Захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечив. Зазначив, що свідок ОСОБА_7 вже був допитаний судом, а інший свідок ОСОБА_8 залишила територію України. Отже обвинувачена не може вплинути на них. Після зміни обвинуваченій запобіжного заходу обвинувачена самостійно з`являється до суду, хоча могла і залишити територію України. Просив обрати їй домашній арешт у нічний час доби, оскільки обвинувачена бажає працевлаштуватись.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала думку захисника.

Заслухавши клопотання прокурора, думки інших учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, що передбачено частинами першою та другою статті 181 КПК України.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні прокурора необхідність продовження обвинуваченій строку тримання під вартою обґрунтовується тим, що не зменшились ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме обвинувачена може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Ухвалою від 19.12.2024 обвинуваченій ОСОБА_4 змінений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши їй цілодобово залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . На обвинувачену покладені наступні обов`язки: прибувати за викликом до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

Суд встановив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому частиною першою статті 115 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від суду.

Також суд враховує, що обвинувачена не має місця роботи та дітей.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання та відсутність стійких соціальних зв`язків, суд дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про те, що ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України на теперішній час не зменшився.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України також не зменшився. Судом ще не допитана свідок ОСОБА_8 у кримінальному провадженні. Обвинуваченій відоме місце проживання свідка, яка є її сусідкою, а отже вона має можливість незаконно впливати на вказану особу з метою спонукання їх до відмови від давання показань.

Відповідно до частини третьої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України не зможуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема, її належну поведінку.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який зважаючи на категорію та складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_4 на два місяці.

Керуючись статтями 181, 196, 331, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

клопотання задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши їй цілодобово залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати за викликом до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_8 .

Строк дії ухвали становить два місяці та закінчується 12 квітня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 12 лютого 2025 року.

Суддя ОСОБА_1