НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2025 року ЄУ № 322/285/25 (Провадження № 1-кс/322/106/25)

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю законного представника власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВн відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 (далі по тексту слідчий), погоджене начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.03.2025 за №0000032, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України про арешт майна,

встановив:

слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням зі змісту якого випливає, що 10.03.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщені будинку виявлено труп ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ознаками насильницької смерті (ЄО №886 від 10.03.2025).

За даним фактом 11 березня 2025 року, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

21.03.2025, проведено огляд в приміщенні кабінету №5 відділення поліції №3 ГУНП в Запорізькій області, яке розташоване за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с-ще Новомиколаївка, вул. Запорізька, буд. 81, за участю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого було виявлено та вилучено: штани спортивні сірого кольору, упаковані до паперового конверту з пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії, пара кросівок червоного кольору з білою підошвою, упаковані до паперового конверту з пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії. Зі слів ОСОБА_3 , дані речі належать її сину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказані речі визнані речовими доказами про, що винесена відповідна постанова.

Враховуючи вказане, з метою збереження речових доказів, для запобігання можливості їх зникнення, пошкодження а також для проведення необхідних експертиз, слідчий просив накласти арешт на згадане майно.

Слідчий і прокурор будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду клопотання в судове засідання не з`явилися причини неявки не повідомили.

ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання. Втім зазначила, що вона добровільно надала слідчому згадані речі, які належать її сину.

Заслухавши ОСОБА_3 , дослідивши клопотання і додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов таких висновків.

Клопотання слідчого погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво.

Положеннями ч.1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речові докази).

Згідно з витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені 11.03.2025 за №0000032, з правовою кваліфікацією ч.1 ст.115 КК України.

Зазначені у клопотанні речі, дійсно відповідають критеріям ст.98 КПК України, оскільки можуть зберігати на собі сліди кримінального правопорушення.

Втім вказані речі не є тимчасово вилученим майном в розумінні ст.167 КПК України, адже вони добровільно надані ОСОБА_3 органу досудового розслідування і мають зберігатися відповідно до ч.2 ст.100 КПК України, для чого накладення арешту на них не є потрібним.

В клопотанні не зазначено підстави з яких слідчий дійшов висновку про існування ризиків зникнення, пошкодження, тощо згаданого майна, втім оскільки ОСОБА_3 добровільно надала речі її сина органу досудового розслідування є очевидним, що будь-які ризики визначені абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України апріорі не можуть існувати.

Враховуючи вказане слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість клопотання тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна (одягу і взуття, які 21.03.2025 добровільно видані ОСОБА_3 ), відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1