У Х В А Л А

Іменем України

Справа №377/1050/24

Провадження №1-кп/377/17/25

11 березня 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі клопотання прокурора начальника Славутицького відділу Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі-ЄРДР) за №0000051 від 23 листопада 2024 року за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Славутицького міського суду Київської області на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України.

11 березня 2025 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів з утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

З клопотання та доводів прокурора, висловлених у судовому засіданні під час його розгляду, вбачається, що строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 17 березня 2025 року, проте не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України. Так, наявність ризику згідно з пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведенння його вини у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, що необхідно враховувати відповідно до суспільно-політичної обстановки в державі у зв`язку з введенням воєнного стану та існуванням непідконтрольних державі територій, тому ступінь ризику переховування обвинуваченого від суду є надзвичайно високим. Крім того, ОСОБА_4 не одружений, проживав у будинку своєї матері в Чернігівській області, оскільки той будинок, в якому він зареєстрований, зруйнований внаслідок бойових дій, постійного місця роботи та постійного місця проживання на території міста Славутича Вишгородського району Київської області не має, відсутні дані про наявність в обвинуваченого соціальних зв`язків такої міцності, які зможуть запобігти ризику переховування від суду. Наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків та потерпілого, оскільки він знає адреси їх проживання, шляхом прохання, залякування, примусу, погроз або застосування насильства з метою зміни або ненадання ними викривальних показів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Ризик незаконного впливу, зокрема, на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень статті 23 КПК України. Ризик незаконного впливу на потерпілого, який хоч і допитаний судом, пов`язаний з можливою необхідністю його додаткового допиту. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення інших кримінальних правопорушень та знову вчинив інший тяжкий злочин. Менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти уникненню вказаних ризиків.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 щодо розгляду клопотання прокурора поклались на розсуд суду

Потерпілий у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, у поданій до суду заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 25 листопада 2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з дня фактичного затримання, тобто з 23 листопада 2024 року, по 21 січня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування, з утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення застави.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 17 січня 2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який спливає 17 березня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення ( частина третя статті 331 КПК України).

Згідно з частиною другою статті 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи питання про застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і його продовження, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до статей 177, 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, і особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення ( зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Частиною першою статті 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу ( частина перша статті 183 КПК України).

Пунктами 1, 3 та 5 частини першої статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Питання про застосування запобіжного заходу вирішується під час судового розгляду кримінального провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки на її заміну висунуте обвинувачення. Судом, який здійснює судовий розгляд обвинувального акту, перевіряється обґрунтованість обвинувачення шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даній стадії вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, на які вказує прокурор, і які не припинили своє існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково ( поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Прокурор обґрунтовує клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 наявністю ризиків, передбачених, пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Суд погоджується, що ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України щодо переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, продовжує існувати. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, що суд зобов`язаний врахувати відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 178 КПК України. При оцінці даного ризику, суд враховує дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, поставленого у вину обвинуваченому, а також існування реальної можливості переховуватися від суду з урахуванням соціально-політичної обстановки в державі, введенням воєнного стану та існуванням непідконтрольних державі територій, в зв`язку з чим ступінь вказаного ризику є надзвичайно високим. Зокрема, суд враховує дані про особу ОСОБА_4 , який не одружений, дітей не має, до затримання проживав у будинку свої матері в Чернігівській області, оскільки той будинок, в якому він зареєстрований, зруйнований внаслідок бойових дій, в місті Славутичі Вишгородського району Київської області не має постійного місця проживання та постійного місця роботи. Ці обставини були встановлені слідчим суддею в ухвалі від 25 листопада 2024 року про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та судом на стадії судового розгляду в ухвалі від 17 січня 2025 року, якою йому було продовжено дію вказаного запобіжного заходу. Відтак, в судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено даних про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків такої міцності, які можуть запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду.

Прокурором у судовому засіданні також доведено, що ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, який полягає в тому, що обвинувачений може незаконно впливати, зокрема, на свідків у цьому кримінальному провадженні, не зменшився, оскільки на даний час вони не допитані судом.

Суд погоджується з доводами прокурора, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень статті 23 КПК України.

Оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них відповідно до частини четвертої статті 95 КПК України, ризик впливу на свідків продовжує існувати до моменту безпосереднього отримання судом показань від них та дослідження їх судом.

Водночас, суд не погоджується з доводами прокурора в частині обґрунтування наявності ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, щодо незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого, оскільки на даний час потерпілий вже допитаний судом, клопотання про його повторний допит учасниками судового провадження, зокрема, прокурором, в ході судового розгляду не заявлялись.

Прокурором доведено в судовому засіданні, що ризик, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшився. Про продовження існування цього ризику свідчать ті обставини, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185, 309, 395 КК України. Звільнившись 13 серпня 2024 року з Державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)», в якій він відбував покарання відповідно до вироку Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 20.11.2023 за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, через декілька місяців обвинувачується у вчиненні іншого тяжкого злочину. Наведені обставини дають підстави для висновку про можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги також тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 злочину. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, які знайшли своє підтвердження під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалою слідчого судді від 25 листопада 2024 року та продовження вказаного запобіжного заходу ухвалою суду від 17 січня 2025 року, в судовому засіданні не встановлено. Також суд оцінює суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, та ймовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що тримання обвинуваченого під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи, на час вирішення питання про продовження йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Відомостей щодо неможливості подальшого тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі і за станом здоров`я, матеріали кримінального провадження не містять.

Зважаючи на те, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, для застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, під час судового засідання не встановлено, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого щодо нього слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що будь-який інший запобіжний захід, передбачений статтею 176 КПК України, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і попередити ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, у зв`язку з недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Відповідно до частини першої статті 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Таким чином, виходячи з положень статей 177, 178, 331 КПК України, статей 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою до 09 травня 2025 року включно.

Згідно з частиною четвертою статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування ; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому кримінальному провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Зважаючи на встановлені підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України щодо ОСОБА_4 , якому висунуте обвинувачення за частиною 1 статті 121 КК України, тобто у вчиненні злочину із застосуванням насильства, вважаю за необхідне не визначати останньому розмір застави.

Керуючись статтями 177, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора - начальника Славутицького відділу Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000051 від 23 листопада 2024 року за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, на строк шістдесят днів до 09 травня 2025 року включно, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Встановити строк дії ухвали до 09 травня 2025 року.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим протягом п`яти днів з моменту вручення її копії.

Суддя ОСОБА_1