У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/9700/24

№ 1-кс/183/2445/24

17 грудня 2024 року м. Самар

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному 28 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003063 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, стрільця-помічнника гранатометника третього відділення третього взводу другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого за адресою; АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

слідчий звернувся до слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 . У разі обрання судом альтернативного виду запобіжного заходу підозрюваному у виді застави, просить суд, з урахуванням майнового становища підозрюваного, зокрема рівня матеріального забезпечення військовослужбовців, тяжкості кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, визначити заставу у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням відповідних обов`язків, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до суду із встановленою періодичністю або за викликом у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому розташована або тимчасово розташована військова частина, де проходить військову службу підозрюваний, без дозволу командира військової частини або суду; 3) повідомляти прокурора чи суд про зміну дислокації військової частини; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом, зокрема обмежитись у спілкуванні зі свідками по кримінальному провадженню; 5) не залишати місце несення служби, тимчасове розташування підрозділу військової частини без дозволу командира військової частини; 6) повернутися до виконання покладених військових обов`язків до постійного або тимчасового розташування військової частини, де наразі перебуває його частина.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує про встановлення досудовим розслідуванням, що на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на стан розгляду клопотання.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 4 від 14 березня 2022 року солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та призначено до виконання обов`язків за посадою стрільця-помічника гранатометника третього відділення третього взводу другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

15 квітня 2022 року солдату ОСОБА_5 присвоєне військове звання «старший солдат».

Згідно зі ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Статутом визначений зміст військової присяги, згідно з якою кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Відповідно до ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Проте, старший солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

02 березня 2024 року старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та вчинив не з`явлення вчасно на службу до військової частини з лікувального закладу, без поважних причин тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді стрільця-помічника гранатометника третього відділення третього взводу другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників та без поважних причин, 02 березня 2024 року приблизно о 13:45 годин, знаходячись у тимчасовому розташуванні другої роти у населеному пункті АДРЕСА_2 , самовільно залишив місце несення військової служби в умовах воєнного стану, та ухилився від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

17 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_5 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке, у зв`язку з неможливістю встановити місцезнаходження підозрюваного, у спосіб, передбачений ч. 2 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України вручено для передачі за останнім місцем роботи (служби) ОСОБА_5 - представнику військової частини НОМЕР_1 та направлено підозрюваному засобами поштового зв`язку за місцем його реєстрації. Проведеними органом досудового розслідування заходами встановити місцезнаходження підозрюваного виявилося неможливим. У призначений час підозрюваний на виклики слідчого не з`явився.

16 грудня 2024 року ОСОБА_5 затримано працівниками Подільського РУП ГУНП у м. Києві на підставі ст. 191 КПК України та в порядку ч. 2 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: показами свідків, документами та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами. Вказує, що встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчий покликається на необхідність запобігання спробам підозрюваного:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що стверджується тим, що підозрюваний може вплинути на осіб, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій, можливістю погрозою застосування насильства до начальника. Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що стверджується тим, що підозрюваний, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування;

- вчиняти інші кримінальні правопорушення, що стверджується тим, що підозрюваний, в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці може вчинити самовільне залишення військової частини або місця служби, не з`явитися вчасно на службу без поважних причин. Зазначає, що бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість повторної втечі підозрюваного.

Слідчий вказує на положення ч. 4 ст. 183 КПК України та зазначає, що у випадку застосування судом запобіжного заходу до ОСОБА_5 у вигляді застави слід врахувати таке. Підозрюваний, будучі військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебував в зоні проведення бойових дій на території Донецької області та брав безпосередню участь у бойових діях, забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, отримував грошове забезпечення та додаткові винагороди до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. З огляду на це, на думку слідчого, наявні підстави для призначення застави у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Зазначає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного відповідає суспільному інтересу. В умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не вплине негативно на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, не здійснить підрив авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля. Бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.

Наголошує, що досягнення мети, визначеної у ст. 177 КПК України можливе виключно шляхом взяття ОСОБА_5 під варту. Під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою, немає, відсутні докази і наявності в останнього міцних соціальних зв`язків, інших даних, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити з підстав, наведених слідчим. Також прокурор зазначила, що підозрюваний звертався до органу досудового розслідування щодо бажання надалі проходити службу. Однак, станом на момент розгляду клопотання відношення до подальшого проходження служби не підписане командиром.

Підозрюваний ОСОБА_5 фактично заперечив проти обрання запобіжного заходу. Вказав про те, що від досудового розслідування не переховувався, від явки слідчого не ухилявся, оскільки виклики та підозру до його затримання 16 грудня 2024 року приблизно о 12 годині 10 хвилин не отримував. Проживав зі співмешканкою за адресою: АДРЕСА_3 , а не за місцем реєстрації. Вказав на те, що має середню спеціальну освіту. Обставин підозри не заперечував. Указав на те, що бажає проходити військову службу у підрозділах Національної Гвардії України, про що подав відповідне відношення.

Захисник ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу своєму підзахисному у вигляді тримання під вартою. Вказав на те, що ризики, вказані слідчим та прокурором не доведені та не підтверджені. Підозрюваний має постійне місце проживання, соціальні зв`язки та плани проходити службу в подальшому. Хоче бути переведеним до іншої військової частини, що буде підставою для звільнення від юридичної відповідальності на підставі діючого законодавства. Вказане свідчить про відсутність ризиків, наведених слідчим, оскільки підозрюваний сам бажає скоріше повернутися до служби та не бачить необхідності переховуватися.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування сторони обвинувачення та сторони захисту, слідчий суддя висновує таке.

Як убачається з матеріалів клопотання, 28 травня 2024 року до ЄРДР за № 0003063 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за повідомленням військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким стрілець-помічник гранатометника третього стрілецького відділення третього стрілецького взводу другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_5 та стрілець-санітар першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 02 березня 2024 року об 13:45 самовільно залишили розташування підрозділу в умовах воєнного стану та до теперішнього часу їх місце знаходження не відомо.

Постановленою слідчим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ухвалою від 18 листопада 2024 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

16 грудня 2024 року о 12 годині 10 хвилин на підставі ухвали слідчого судді ОСОБА_5 затримано та 17 грудня 2024 року доставлено до слідчого судді о 17 годині 20 хвилин.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На цьому етапі судового провадження слідчий суддя не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя висновує про наявність у провадженні сторони обвинувачення доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (повідомлення про вчинення кримінального правопорушення командира військової частини НОМЕР_1 від 29 квітня 2024 року № 1283, рішення за результатами службового розслідування від 30 березня 2024 року, витягів з наказів від 02 березня 2024 року № 189-агд., від 14 березня 2022 року № 4, від 15 квітня 2022 року № 3-рс, від 15 червня 2022 року № 19-рс, від 02 березня 2024 року № 62, рапорту від 02 березня 2024 року, пояснень від 12 та 17 березня 2024 року, доповіді про самовільне залишення військової частини від 03 березня 2024 року № 576, копії військового квитка, довідки ВЛК від 23 квітня 2024 року, довідки ВЛК № 274 від 05 липня 2022 року, медичної та службової характеристик, акту службового розслідування від 30 березня 2024 року, показів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.

17 вересня 2024 року складене письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке, з урахуванням відомостей про зареєстроване місце проживання та проходження служби підозрюваного, 17 вересня 2024 року направлене на адресу військової частини, в якій підозрюваний проходить службу, та отримано службовою особою останньої, а також, разом з повісткою про виклик до слідчого, направлене 18 вересня 2024 року на адресу зареєстрованого місця проживання підозрюваного та повернуте слідчому 16 жовтня 2024 року.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про те, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину за який, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Посилання захисника на те, що підозрюваний, маючи соціальні зв`язки та бажаючи продовжувати проходити службу не буде переховуватися від слідства слідчий суддя відхиляє, як необґрунтовані з огляду на обставини підозри та те, що станом на день розгляду клопотання питання щодо подальшого проходження служби не вирішено.

При цьому, ризики, передбачені п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на обставини підозри, слідчий суддя вважає недоведеними, через те, що з затриманням підозрюваного та врученням йому підозри припинено ризик продовження вчинення ним кримінального правопорушення, покази свідків не містять посилань на вплив підозрюваного, службова характеристика ОСОБА_5 указує на якості підозрюваного, які обумовлюють відсутність можливості впливу, прояв якостей з найкращої сторони. В той час, як ризик, наведений слідчим при обґрунтуванні п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України фактично складається зі сукупності ризиків, визначених п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та не містить відповідного обґрунтування за п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо того, яким саме чином існує ризик перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню, ніж шляхом впливу на свідків, переховуванням та вчиненням інших правопорушень.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

За таких обставин, єдиним запобіжним заходом, який слід застосувати до підозрюваного, який є військовослужбовцем, є тримання під вартою з огляду на обґрунтованість підозри та наявність ризику. Крім того при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними. Так, застосування до ОСОБА_5 тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній, та неможливість забезпечити запобігання наявних ризиків більш м`якими запобіжними заходами, зокрема заставою.

За ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

У той же час при обранні запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою, відповідно до вимог ст. 183 КПК України та з огляду на позицію слідчого, який у клопотанні хоча і просив не застосовувати альтернативний запобіжний захід, однак указав на можливість застосування до підозрюваного, як альтернативного запобіжного заходу застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів, слідчий суддя вважає за доцільне, з урахуванням характеристики підозрюваного, визначити розмір застави з урахуванням вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України та тяжкості кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 у максимальному розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи відсутність виключності випадку та доказів на підтвердження нездатності забезпечення такою заставою виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, матеріального стану підозрюваного та результати досліджень його здоров`я. Посилання слідчого на великий дохід підозрюваного, з огляду на відсутність доказів отримання такого доходу та дату вчинення кримінального правопорушення, вказану у клопотанні, слідчий суддя вважає сумнівним. Визначаючи обов`язки, які слід покласти на підозрюваного у разу внесення застави слідчий суддя враховує недоведеність ризику впливу на свідків, положення ч. 5 ст. 194 КПК України, відсутністю такого обов`язку, як повернення до виконання покладених військових обов`язків до постійного або тимчасового розташування військової частини, де наразі перебуває його частина, прибувати до суду із встановленою періодичністю, внаслідок чого вважає за необхідне визначити обов`язки, передбачені п. 1, 2, 3, 8 абз. 2 ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-178, 181, 194 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 лютого 2025 року включно.

Визначити розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме в розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

У разі внесення підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застави, покласти на останнього такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду на кожний виклик; не відлучатися із населеного пункту, в якому розташована або тимчасово розташована військова частина, де проходить військову службу підозрюваний, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну дислокації військової частини;здати на зберігання до відповідного відділу Головного управління Державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_5 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а суд вирішує питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Копію ухвали надати підозрюваному ОСОБА_5 та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошений об 11:15 годині 18 грудня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1