В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2025 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000177 від 18.06.2024 року про обвинувачення,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки смт. Вальянівське, м. Довжанськ, Луганської області, українці, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимої, яка не є депутатом, адвокатом та нотаріусом,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи обізнаною про факт ведення російською федерацією агресивної війни проти України, окупацію міста Антрацит Луганської області державою-агресором, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, з метою вчинення дій на руйнування загальної системи освіти, як фахової української, тобто державної освіти в цілому, перебуваючи у м. Антрацит Луганської області, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 03.04.2023, добровільно погодилась на співпрацю з окупаційною владою російської федерації, та добровільно прийняла пропозицію та обійняла посаду директора «Антрацитівської спеціалізованої школи №5 ім. «В. Очкура», викладаючи при цьому російську мову та літературу, яка знаходиться за адресою: Луганська область, м. Антрацит, вулиця Паркова, 1, та тим самим почала реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на впровадження стандартів освіти країни агресора та здійснення пропаганди у закладах освіти з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, а також у здійсненні дії, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_4 , будучи директором «Антрацитівської спеціалізованої школи №5 ім. «В.Очкура», перебуваючи в м. Антрацит Луганської області, 03.04.02023 (більш точний час досудовим розслідування не встановлено) затвердила та підписала «Отчет о результатах самообследования ГОУ ЛНР «АСШ № 5 им. В.Очкура», згідно якого протягом 2022 2023 навчального року з учнями «Антрацитівської спеціалізованої школи №5 ім. «В.Очкура» були проведені наступні заходи спрямовані на пропаганду держави агресора та впровадження стандартів освіти держави-агресора, а саме, «З росією в серці», «Письмо солдату», «Дня воссоединения Крима с Россией», «Процветай моя Республика», «Пасхальная корзина Защитнику», «Мое серце с Россией», «Новороссия: от Екатерины ІІ до наших дней», тощо.

Крім того, продовжуючи злочинну діяльність спрямовану впровадження стандартів освіти держави-агресора в «Антрацитівській спеціалізованій школі №5 ім. «В. Очкура», ОСОБА_4 , 24.08.2023 (більш точний час досудовим розслідування не встановлено) затвердила «Учебный план государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республики «Антрацитовская специализированная школа №5 имени воина-интернационалиста Владимира Очкура» на 2023-2024 учебный год», чим вчинила дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 111-1 КК України, здійснення громадянином України пропаганди у закладах освіти незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, а також у здійсненні дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

27 березня 2025 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю адвоката ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, а саме у здійсненні громадянином України пропаганди у закладах освіти незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, а також у здійсненні дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти та зобов`язується співпрацювати зі стороною обвинувачення у викритті вчиненого нею кримінального правопорушення.

Окрім того, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 , з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої (повністю визнала винуватість у вчиненому злочині, позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, критично ставиться до вчиненого), наявності обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), відсутності обставин, що обтяжують покарання та наслідків вчинення злочину, у кримінальному провадженні відсутній потерпілий і вчиненим обвинуваченою злочином завдана шкода лише державним та суспільним інтересам, що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, та свідчить про наявність підстав для призначення основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Таким чином, сторони досягли порозуміння щодо призначення ОСОБА_4 узгодженого покарання за ч. 3 ст. 111-1 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із освітнім процесом у навчальних закладах на строк 10 років, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням.

У судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_4 підтримавши угоду про визнання винуватості, повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України та пояснила, що вона повністю розуміє права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо яких вона визнає себе винною, вид покарання, який буде застосовано до неї у разі затвердження угоди судом. При цьому, обвинувачена повідомила про добровільність своєї позиції, просить суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити їй узгоджене покарання.

Захисник ОСОБА_5 просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити його підзахисній узгоджене сторонами покарання із застосуванням іспитового строку.

Прокурор у судовому засіданні просив угоду затвердити та призначити обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.

Заслухавши учасників судового провадження, які беруть участь у судовому засіданні, вивчивши зміст угоди про визнання винуватості, укладеної з обвинуваченим, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. З ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно з положеннями п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 4 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

В судовому засіданні судом встановлено, що зміст дослідженої угоди, укладеної з обвинуваченій, відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Угода про визнання винуватості, укладалася за участі захисника, відповідно до вимог ст. 52 КПК України.

Крім того, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь- яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, сторони цілком розуміють наслідки затвердження угоди судом, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, у здійсненні громадянином України пропаганди у закладах освіти незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, а також у здійсненні дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, який відповідно до приписів ст.12 КК України, є нетяжким злочином, а відтак підпадає під дію ч. 4 ст. 469 КПК України.

Узгоджена сторонами в угоді про визнання винуватості міра покарання установлена із застосуванням положень ст. 75 КК України та ч. 3 ст.111-1 КК України, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та з урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_4 . Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне укладення угоди про визнання винуватості, зобов`язання співпрацювати зі стороною обвинувачення у викритті вчиненого нею кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 відсутні.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 15.04.2020 року у справі № 344/2514/19, згідно з якою, зокрема, право обвинуваченого на визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та укладення угоди про визнання винуватості передбачено діючим кримінальним процесуальним законом і може бути вільно використано ним відповідно до принципу диспозитивності. Невизнання своєї вини іншими особами у кримінальному провадженні не може бути підставою, яка унеможливлює або ускладнює реалізацію права обвинуваченого на укладання угоди про визнання винуватості, а тому суд, реалізуючи відповідне право обвинуваченого, вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості у цьому провадженні, незважаючи на те, що обставини вчинення дій, в яких суд визнає обвинуваченого винуватим, пов`язані з іншими особами, адже саме щодо останніх суд не встановлює жодних обставин.

Оскільки, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 , укладеної у присутності захисника, повністю відповідають вимогам КПК України та КК України, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін, з врахуванням, що передбачена ч.2 ст.50 КК України мета кримінального покарання в такому випадку буде досягнута, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченій ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання за ч. 3 ст. 111-1КК України у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із освітнім процесом у навчальних закладах на строк 10 років, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням та покладсти на ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.02.2025, відносно обвинуваченої ОСОБА_4 застосовано запобіжний у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, який до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Витрати за проведення експертиз відсутні.

Речові докази відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 374, 468, 469, 471, 473-475, 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 березня 2025 року в межах кримінального провадження № 00000177 від 18.06.2024 року, укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані із освітнім процессом у навчальних закладах на 10 (десять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді особистого зобов`язання - залишити без змін.

З підстав, передбачених частиною 3 статті 394 КПК України, вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1