Провадження № 1-кп/201/578/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001538 від 05.09.2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, неодружений, на утриманні перебуває особа похилого віку матір ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), працює неофіційно будівельником, має хронічну хворобу, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше багаторазово судимого, останні судимості:

- 20.12. 2021 Новомосковським міським судом Дніпропетровськ ої області, за ст. 186 ч. 3, 70 ч. 4 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці. Відбув покарання повністю;

- 20.11.2023 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 289, 75, 76 КК України до позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, з випробуванням на 3 роки;

- 09.05.2024 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ч. 1 ст. 162 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.11.2023 виконувати самостійно,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

В період дії воєнного стану, а саме 03 вересня 2024 року близько о 23 годині 50 хвилин ОСОБА_3 , будучи особою, неодноразово засудженою за вчинення майнових злочинів, перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, визначив майно, що знаходиться в приміщенні приватного домоволодіння буд. АДРЕСА_4 та яке належить ОСОБА_5 , об`єктом свого злочинного посягання.

Далі ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, вчиняючи злочин в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, невстановленим шляхом проник на територію приватного домоволодіння, після чого за допомогою заздалегідь заготовленого предмету, за своїми властивостями схожого на металеву стамеску, віджав металопластикове вікно на 1-му поверсі домоволодіння, тим самим проникнувши до житла. Там, рухаючись житловими кімнатами, ОСОБА_3 взяв наступні речі, які на праві приватної власності належать ОСОБА_5 :

- Ноутбук Lenovo IdeaPad S145-15IKB, вартість якого в ході досудового розслідування встановити не вдалося;

- Ноутбук Samsung чорного кольору, вартість якого в ході досудового розслідування встановити не вдалося;

- Ноутбук Asus чорного кольору, вартість якого в ході досудового розслідування встановити не вдалося;

- Пилосос Bosch, вертикальний, Bosch BCHF2MX20 вартістю 5703, 08 грн.;

- Велосипед Crossbike Legion MTB, чорного кольору з сірими та червоними вставками, вартість якого в ході досудового розслідування встановити не вдалося;

- Сумка транспортна ЗСУ, вартість якої в ході досудового розслідування встановити не вдалося

- Рюкзак бойовий індивідуальний РБІ вартістю 1183, 33 грн.;

- Шолом балістичний з биркою з позивним «Біляй», вартість якого в ході досудового розслідування встановити не вдалося;

- Сережки золоті проби 585, вагою 0,88 г., вартістю 3031, 66 грн.;

- Пістолет стартовий Retay Mod92 калібр 9 срібного кольору, вартістю 3165, 40 грн.;

- Ключі запалення від авто Пежо 406 седан, чорного кольору, НОМЕР_1 , вартість яких в ході досудового розслідування встановити не вдалося,

а також майно, що майнової цінності для потерпілої не становить, а саме:

- Документи щодо проходження ВЛК ОСОБА_6 (довідка про обставини травми від 11.05.2024 №1670/425, довідка ВЛК №11721/1 від 15.07.2024);

- Банківська карточка КБ ПРИВАТБАНК НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 ;

- Мобільний телефон Redmi 6A з сімкарткою НОМЕР_3 ;

- Сумка шкіряна темно-сірого кольору жіноча;

- Сумка жіноча шкіряна,

та почав утримувати вищевказані речі при собі .

Після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_3 покинув приміщення домоволодіння з викраденим майном, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 13 083, 47 грн.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати.

3.Позиція потерпілого

Потерпіла ОСОБА_5 подала заяву, в якій просила розглянути кримінальне провадження без її участі, покарання призначити на розсуд суду (т. 2 а.п. 23).

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.

Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаному з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії тяжкого злочину.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого.

Так, у судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Застосування положень ст. 71 КК України.

Суд враховує, що ОСОБА_3 раніше багаторазово судимий, востаннє 09.05.2024 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ч. 1 ст. 162 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, при цьому вирок Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 20.11.2023 ухвалено виконувати самостійно.

Втім ОСОБА_3 на шлях виправлення не став і вчинив злочин за даним вироком як в період невідбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, так і в період іспитового строку за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в своїй постанові від 01.06.2020 року у справі № 766/39/17 висловила наступну правову позицію:

- якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими частиною четвертою статті 70 КК України (за сукупністю злочинів);

- якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими статтею 71 КК України (за сукупністю вироків). Тобто незалежно від набрання попереднім вироком законної сили, при призначенні остаточного покарання (під час розгляду іншого кримінального провадження) призначається за сукупністю вироків.

Суд наголошує, що стаття 71 КК застосовується, якщо новий злочин було вчинено особою до відбуття покарання, призначеного попереднім вироком, а саме у випадках його вчинення: 1) до відбуття основного чи додаткового покарання, що підлягає реальному відбуванню; 2) до закінчення іспитового строку при засудженні із застосуванням статей 75, 79 чи 104 КК; 3) до закінчення невідбутої частини покарання при умовно-достроковому звільненні (статті 81 та 107 КК) або звільненні від його відбування на підставі ст. 83 КК; 4) до відбуття більш м`якого покарання, застосованого на підставі ст. 82, ч. 4 ст. 83 КК, закону про амністію (ч. З ст. 86 КК) або акта про помилування (ч. 2 ст. 87 КК); 5) до закінчення строку покарання чи невідбутої його частини при звільненні від покарання за хворобою (ч. 4 ст. 84 КК).

Встановлено, що ОСОБА_3 засуджений 09.05.2024 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ч. 1 ст. 162 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, якому з урахуванням вимог п. 1-б ч. 1 ст. 72 КК України (одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі), відповідає 1 рік позбавлення волі.

Також він засуджений 20.11.2023 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 289, 75, 76 КК України до позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, з випробуванням, на 3 роки. Вказаний вирок виконується самостійно.

Таким чином, з урахуванням викладених положень закону, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив злочин за даним вироком в період як невідбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.05.2024, так і в період іспитового строку, призначеного вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 20.11.2023, тому при призначенні йому остаточного покарання у виді позбавлення волі суд керується положеннями ч. 1 ст. 71 та п. 1-б ч. 1 ст. 72 КК України і визначає за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке є більшим, як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попередніми вироками (Ленінського і Красногвардійського районних судів м. Дніпропетровська).

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

З огляду на призначене покарання відсутні підстави для застосування положень статей 69 та 75 КК України.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову

У даному кримінальному провадженні потерпілим до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, не пред`явлено.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2024 задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 484480,00 грн і покладених у разі внесення застави обов`язків. ОСОБА_3 взятий під варту в залі суду.

Ухвалою від 26.11.2024 застосований під час досудового розслідування ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу продовжено до 24 січня 2025 року включно. Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави зменшено до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн, з покладанням обов`язків за умови внесення застави.

Ухвалою від 21.01.2025 застосований під час досудового розслідування ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням, відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2024, застави як альтернативного запобіжного заходу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 грн, продовжено до 21 березня 2025 року включно.

Враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, можливість внесення застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 242 240,00 грн слід скасувати.

Початок строку відбуття призначеного покарання обчислювати з 24.01.2025 року, зарахувавши йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 24.10.2024 по 23.01.2025 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Під час досудового розслідування проведено:

- Судово-товарознавчу експертизу №СЕ-19/104-24/38730-ТВ, витрати на проведення якої склали 1514, 56 грн (т. 1 а.п. 115);

- Судово-товарознавчу експертизу №СЕ-19/104-24/38732-ТВ, витрати на проведення якої склали 2387, 70 грн (т. 1 а.п. 124);

- Судово-товарознавчу експертизу №СЕ-19/104-24/38728-ТВ, витрати на проведення якої склали 1591, 80 грн (т. 1 а.п. 134);

- Судово-трасологічну експертизу №СЕ-19/104-24/39234-Д, витрати на проведення якої склали 3 183, 60 грн (т. 1 а.п. 146).

Загальний розмір витрат на залучення експертів склав 8677, 66 грн, які слід стягнути із обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням вимог п. 1-б ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.05.2024 року і Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2023, остаточно визначивши до відбування покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_3 початок строку відбуття призначеного покарання обчислювати з 24.01.2025 року, зарахувавши йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 24.10.2024 по 23.01.2025 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити незмінним.

Можливість внесення застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 242 240,00 грн скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 8677,66 грн.

Цивільний позов не пред`явлений.

Речові докази:

- металеву стамеску, сліди папілярних візерунків, дактокарту ОСОБА_3 , які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2314 знищити (т. 1 а.п. 25);

- оптичні диски залишити при матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 45, 96, 170);

- дві копії довідок проходження ВЛК ОСОБА_6 , банківську карту КБ ПРИВАТБАНК НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , мобільний телефон Redmi, які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2298 повернути потерпілій ОСОБА_5 (т. 1 а.п. 106).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1