ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 682/1177/24

Провадження № 11-кп/4820/634/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000489 від 18.03.2024, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2024,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, уродженку м.Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, жительку АДРЕСА_1 , з середньою освітою, вдову, непрацюючу, маючу на утриманні сина з інвалідністю 2 групи з дитинства, раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

В строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано період її утримання під вартою з 18.03.2024 року по день набрання вироком законної сили.

Міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін тримання під вартою.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

За вироком місцевого суду 18 березня 2024 року близько 16:30 год ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вступила у словесну суперечку із своїм чоловіком ОСОБА_9 . Під час суперечки у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на вбивство потерпілого ОСОБА_9 .

Тому, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 лезом кухонного ножа, який тримала у правій руці, умисно нанесла один удар в життєво важливий орган в серце ОСОБА_9 , спричинивши проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудей зліва з ушкодженням серця та крововиливом в ліву плевральну порожнину, яке перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, спричинене безпосередньо перед настанням смерті та внаслідок якого потерпілий ОСОБА_9 відразу помер на місці події.

Такі дії ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Сторона захисту вказує, що обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненому визнала частково, проте умислу на умисне позбавлення життя свого чоловіка вона не мала. Переконує, що в ході досудового розслідування та у процесі судового розгляду не було, належним чином, встановлено, як саме обвинувачена ОСОБА_6 тримала ніж у своїй руці. З цією метою було проведено слідчий експеримент, під час якого обвинувачена не змогла точно пригадати, як саме вона тримала ніж у руці. Вказане, на переконання сторони захисту, має важливе значення, так як вирок ґрунтується виключно на висновку додаткової судово-медичної експертизи №63 від 15.08.2024, з якого убачається, що властивості та локалізація проникаючого колото-різаного поранення не відповідає механізму спричинення у спосіб та за обставин вказаних ОСОБА_6 під час слідчого експерименту. Зазначає, що суд безпідставно відкинув версію обвинуваченої ОСОБА_6 щодо спричинення нею поранення своєму чоловіку необережно, захищаючись, оскільки висновок додаткової експертизи заперечує лише один із способів спричинення поранення, який описаний експертами, виходячи виключно з характеристик ранового каналу, будь-які інші версії експертами не розглядались. Відтак вважає, що висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 саме умисного вбивства не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення, відповідно до положень ст.370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_6 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивстві), тобто у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами.

Ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Обставини, встановлені у вироку, ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Так, суд першої інстанції дав належну правову оцінку показанням самої обвинуваченої ОСОБА_6 , яка визнала свою винуватість у скоєному частково, фактично розповіла всі обставини вчинення нею злочину, однак дала свою оцінку діянню. Так обвинувачена пояснила, що з 1995 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , має з ним троє дорослих дітей. Менший син ОСОБА_10 є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства. Вона здійснювала догляд за ним, тому офіційно не працювала. Чоловік був пенсіонером МВС, їздив на заробітки. Вони мають власний будинок в АДРЕСА_1 , в якому проживали разом та здійснювали догляд за сином інвалідом дитинства. Останнім часом ОСОБА_9 зловживав алкогольними напоями, часто не ночував вдома, в селі всі знали, що у нього була інша жінка. Тому між ними стали виникати сварки, іноді чоловік бив її. Вночі з 17 на 18 березня 2024, ОСОБА_9 вдома не ночував, прийшов зранку випивший, спати не ліг, пішов з меншим сином прибирати на подвір`ї. Вона алкогольними напоями не зловживала, але 18 березня 2024, зранку, випила пляшку пива. Близько 16 год вона була в будинку, сиділа у спальні на ліжку та кухонним ножем з жовтим руків`ям, з шириною леза 2 см та довжиною - до 10 см різала на тумбочці, що стояла біля ліжка, ковбасу і холодець. У кімнату зайшов ОСОБА_9 , який був у стані алкогольного сп`яніння. Вона спитала, чи буде він їсти. Сварки не було, але ОСОБА_9 вдарив її кулаком у праве плече. Від удару вона впала на ліжко та одразу ж підвелася і знову сіла біля тумбочки, тримаючи в руках кухонного ножа. ОСОБА_9 ще раз замахнувся, щоб вдарити її, але спіткнувся об пошкоджену дошку на підлозі і став падати на неї. Вона, в цей час, повернулася до ОСОБА_9 обличчям, тримаючи у правій руці перед собою кухонний ніж. ОСОБА_9 упав на ніж. Вона витягнула ножа з грудей ОСОБА_9 і він повалився на ліжко. Потерпілий декілька секунд був у свідомості, з лівої частини його грудей йшла кров. Вона зняла з ОСОБА_9 кофту і футболку, приклала до рани рушник, намагаючись зупинити кров. Син ОСОБА_10 викликав швидку. Медичні працівники, які приїхали за викликом, положили ОСОБА_9 з ліжка на підлогу, намагалися надати йому медичну допомогу, але констатували його смерть. Потім приїхала поліція. У вчиненому вона щиро розкаюється, але наполягає, що не мала умислу убивати чоловіка.

Потерпілий ОСОБА_8 показав, що проживає і працює в м. Рівне. Обвинувачена ОСОБА_6 є його матір`ю, а ОСОБА_9 батьком. Батько систематично зловживав алкогольними напоями і, перебуваючи в стані сп`яніння, міг вдарити матір, виганяв її з дому, вона часто ходила з синцями, міг розбити посуд. Мати також іноді випивала. Господарство занепадало. Батькові було байдуже, він нічого не хотів робити, пенсії вистачало ненадовго. 18 березня 2024, зранку, зателефонував батько і попросив скинути йому гроші на банківську картку на цигарки. Він був зайнятий на роботі, звільнився близько 16 год і одразу ж подзвонив до батька, але йому відповів брат ОСОБА_10 і сказав, що батько упав на ножа. Він одразу ж виїхав в с. Старий Кривин до батьків, але по дорозі тітка йому повідомила, що батько помер. Вважає, що обраний батьками спосіб життя привів до трагедії. Просить не позбавляти волі ОСОБА_6 , так як вважає, що вона ненавмисно заподіяла батькові смерть. Крім цього, матері потрібно доглядати за братом ОСОБА_10 , який є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства і потребує стороннього догляду.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_11 , вона є рідною сестрою ОСОБА_9 , проживала з ним по сусідству в с. Старий Кривин Шепетівського району. Після виходу на пенсію ОСОБА_9 став зловживати алкогольними напоями. ОСОБА_6 також зловживала алкоголем, але доглядала за своїм сином ОСОБА_10 , який є інвалідом дитинства 2 групи і потребує стороннього догляду. Вона пропонувала полікувати ОСОБА_12 від алкоголізму, але ОСОБА_13 відмовлялася. 18 березня 2024 р близько 16 год 30 хв їй подзвонив ОСОБА_14 і сказав, що татові погано, що він зашпортався і впав на ножа. Вона попросила ОСОБА_10 викликати швидку та через 5 хвилин сама побігла до ОСОБА_15 . У будинку, у спальні на підлозі лежав ОСОБА_9 , лікарі надавали йому реанімаційну допомогу. ОСОБА_14 пояснював поліцейським, що він не бачив як все сталося. У неї хороші стосунки з ОСОБА_16 . ОСОБА_17 ображав ОСОБА_13 , тому у них і не склалося нормальне життя. Проте їх син ОСОБА_10 залишився сам і за ним потрібний догляд. Тому просить не позбавляти ОСОБА_6 волі.

Свідок ОСОБА_18 показав, що ОСОБА_19 та ОСОБА_13 зловживали алкогольними напоями і через це в них не було порядку ні в господарстві, ні в стосунках. ОСОБА_12 іноді бив Світлану. 18 березня 2024 близько 16 год 30 хв його дружина ОСОБА_20 побігла до брата ОСОБА_9 . Він пішов за нею. Зайшовши у будинок побачив, що в одній з кімнат на підлозі лежав ОСОБА_9 , лікарі повідомили, що вже немає кого реанімувати На тілі ОСОБА_9 була різана рана зліва грудної клітки. ОСОБА_16 сиділа на ліжку біля вікна і на запитання поліцейського відповіла, що ОСОБА_21 зайшов у кімнату, спіткнувся і впав на ножа, якого вона тримала в руках.

За показаннями свідка ОСОБА_22 вона перебуває у родинних відносинах з ОСОБА_6 , але протягом тривалого часу не спілкувалася ні з ОСОБА_13 , ні з її чоловіком ОСОБА_12 . Проте піклувалася про їхнього меншого сина ОСОБА_10 , який є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства. 18 березня 2024 вона запросила ОСОБА_10 до себе на дачу в с. Старий Кривин. ОСОБА_10 поспішав додому, бо з батьком прибирав на подвір`ї біля хати. ОСОБА_23 їй повідомили, що у ОСОБА_15 на подвір`ї поліція і швидка. Коли вона приїхала до ОСОБА_15 на вул. Б.Хмельницького, 39б, то побачила, що ОСОБА_9 лежав на землі біля воріт, а ОСОБА_13 п`яна стояла в кайданках біля поліцейських і не усвідомлювала, що відбувалося. Синців на ОСОБА_13 не було, а її мова і поведінка свідчили про стан сп`яніння.

Крім особистого часткового визнання, показань потерпілого, свідків, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, а саме даними:

- лікарського свідоцтва про смерть №346 від 19.03.2024 р, виданого судово-медичним експертом ОСОБА_24 , з якого вбачається, що причиною смерті ОСОБА_9 є відкрита рана грудей, травма серця, гемоторакс (а.м.с.20-21);

- висновку судово-медичної експертизи №29 від 17.04.2024 р, з якого слідує, що смерть гр. ОСОБА_9 наступила в результаті проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудей зліва з ушкодженням серця та крововиливом в ліву плевральну порожнину. Викладений підсумок про причину смерті ґрунтується на виявленні при дослідженні трупа ОСОБА_9 рани передньої поверхні грудей, проникаючої в ліву плевральну порожнину з наскрізним ушкодженням передньої стінки серця та наявності 1,5 л крові в лівій плевральній порожнині. При дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудей зліва з ушкодженням серця, крововиливом в ліву плевральну порожнину; синець передньої поверхні правої гомілки. Проникаюче колото-різане ушкодження грудей ОСОБА_9 завдано одноразовою ударною дією твердого плаского предмету, який міг мати властивості клинка ножа, довжина якого була не менше 4,5 см, та з прикладанням до передньої поверхні грудної клітки зліва в напрямку спереду назад, зліва направо, зверху вниз. Викладений підсумок ґрунтується на кваліфікуючій ознаці колото різаного ушкодження в прояві переважання довжини ранового каналу (4,5 см) над довжиною рани шкіри (1,8 см). Проникаюче колото-різане ушкодження грудей ОСОБА_9 виникло прижиттєво і в короткий проміжок час до настання смерті, перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, має ознаки тілесного ушкодження тяжкого ступеня за кваліфікуючим критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. Синець передньої поверхні правої гомілки спричинений ударною дією твердого тупого предмета з контактним прикладанням до передньої поверхні правої гомілки в нижній третині в напрямку спереду назад, має властивості давності виникнення в межах 1-2 діб до настання смерті, в причинному зв`язку з настанням смерті не перебуває та має властивості легкого тілесного ушкодження. Проникаюче колото-різане ушкодження грудей ОСОБА_9 завдано одноразовою травмуючою дією. Синець передньої поверхні правої гомілки ОСОБА_9 спричинений одноразовою травмуючою дією. Проникаюче колото-різане ушкодження грудей ОСОБА_9 може відповідати механізму виникнення від ударної дії клинка ножа. Властивості, локалізація та напрямок поширення ранового каналу проникаючого колото-різаного ушкодження грудей ОСОБА_9 не відповідає механізму виникнення внаслідок самоспричинення. Проведеною експертизою трупа ОСОБА_9 не виявлено тілесних ушкоджень характерних для механізму виникнення внаслідок самозахисту. ОСОБА_9 в момент нанесення йому тілесних ушкоджень по відношенню до напрямку дії травмуючого об`єкту (об`єктів) знаходився передньою поверхнею тулуба. Не виключається можливість потерпілого ОСОБА_9 після заподіяння йому проникаючого колото-різаного ушкодження грудей до здатності самостійно пересуватися (ходити), здійснювати активні цілеспрямовані дії протягом короткого проміжку часу. Проникаюче поранення грудей з ушкодженням серця ОСОБА_9 потягло за собою гостру внутрішню кровтрату, наростання якої до критичного рівня спричинило настання смерті. Не виключається можливість раптової втрати свідомості потерпілого від спричинення проникаючих ушкоджень грудей з пораненням серця, яка може виникнути не, власне, від характеру травми, а рефлекторною реакцією на ушкодження життєво важливого органа. В разі своєчасного надання ОСОБА_9 медичної допомоги після заподіяння йому наскрізного ушкодження серця, що потягло за собою гостру внутрішню крововтрату, в даному випадку виключається. Проникаюче поранення грудей з ушкодженням серця ОСОБА_9 може відповідати механізму травмування за обставин, викладених у постанові про призначення експертизи. Відповідно до ранніх ознак настання смерті, виявлених під час дослідження трупа, ОСОБА_9 помер в межах 12-16 годин до проведення дослідження трупа в морзі 19.03.2024, що може відповідати часу події, вказаного в постанові. Викладений підсумок ґрунтується на властивостях трупних плям, вираженості трупного заклякання та охолодження трупа. В крові від трупа ОСОБА_9 виявлено наявність етилового алкоголю в кількості 5,7 проміле, в сечі - 6,36 проміле етилового алкоголю, що відповідає вживанню алкогольних напоїв перед настанням смерті в значній кількості та про можливість перебування в стані тяжкого алкогольного сп`яніння на час настання смерті (висновок експерта судово-токсикологічної експертизи №627 від 02.04.2024 року). Кров з трупа ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютинінами анти-А за ізосорологічною системою АВ0 ( висновок експерта №164 судово-імунологічної експертизи від 26.03.20240 (а.м.с. 23-26);

- висновку додаткової судово-медичної експертизи №63 від 15.08.2024, з якої вбачається, що властивості та локалізація проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудей зліва з ушкодженням серця, крововиливом в ліву плевральну порожнину у ОСОБА_9 не відповідає механізму спричинення у спосіб та за обставин, вказаних ОСОБА_6 під час слідчого експерименту 23.03.2024 року. Викладений підсумок грунтується на властивостях ранового каналу колото-різаного поранення передньої поверхні грудей, який виявлений на час експертизи трупа ОСОБА_9 , що має напрямок поширення зверху вниз, і не відповідає продемонстрованому механізму прикладання травмуючого знаряддя підозрюваною ОСОБА_6 під час слідчого експерименту із відображенням напрямку дії клинка ножа знизу вверх (а.с.88 т. 1);

- висновків судової токсикологічної експертизи №627 від 02.04.2024, з якого убачається, що при судово-медичній експертизі зразків крові та сечі трупа ОСОБА_9 , 1971 р.н., виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості: в крові - 5,70/00 (проміле), в сечі 6,360/00 проміле. Не виявлено: метиловий, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери (а м.с. 27);

- висновку судової імунологічної експертизи №164 від 26.03.2024 та №225 від 26.03.2024, з яких убачається, що кров з трупа ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0 (а м.с.28-29, 36);

- висновку судової імунологічної експертизи №226 від 21.03.2024 з якого слідує, що кров підозрюваної ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0 (а.м.с.196);

- висновку судової гістологічної експертизи шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_9 №475 від 10.04.2024, за результатами якої виявлено набряк головного мозку; в одному з препаратів міакарду мікроскопічні ознаки, які можуть свідчити про край рани; ділянки фрагментації м`язових волокон та помірний набряк міжволоконної сполучної тканини міакарду; поширені ділянки емфіземи з дистелектазами в легенях; дистрофія нирок та печінки; нерівномірне кровонаповнення досліджуваних органів (а.м.с.30);

- заяви ОСОБА_11 від 18.03.2024 про надання згоди на проведення огляду в будинку по АДРЕСА_1 де проживав її брат ОСОБА_9 та якому належав вказаний будинок на праві власності (а.м.с.49, 41-48);

- протоколу огляду місця події від 18.03.2024 з якого вбачається , що труп ОСОБА_9 , виявлений в одній з кімнат будинку по АДРЕСА_1 . Труп знаходився в положенні лежачи на спині посеред кімнати. На шкірі верхньої третини грудної клітки зліва проглядається одна рана; від рани смугасті потьоки крові у верхньому лівому боковому напрямку з поширенням на заднюю повенрхню плечового поясу. По передній поверхні грудної клітки рана веретеноподібної форми в третьому міжребер`ї розміром 1,5х0,7 см. По передній поверхні правої гомілки в нижній трнетині зліва синець фіолетового кольору овальної форми розміром 1,5х1,0 см. На поверхні килима під трупом виявлено пляму речовини бурого кольору, схожу на кров. На ліжку виявлене простирадло, на поверхні якого наявна речовина бурого кольору зовні схожа на кров; матрац, на поверхні якого виявлено пляму речовини бурого кольору зовні схожу на кров; футболку синього кольору, на поверхні якої наявна речовина бурого кольору зовні схожа на кров та у верхній передній лівій частині футболки виявлено проріз тканини; кофту , на поверхні якої наявна речовина бурого кольору зовні схожа на кров та у верхній передній лівій частині кофти виявлено проріз тканини. У цій кімнаті на полиці шафи виявлено кухонний ніж з пластмасовим руків`ям жовтого кольору, на поверхні леза якого наявна речовина бурого кольору зовні схожа на кров. В інших кімнатах будинку обстановка не порушена, речовини, схожої на кров не виявлено. Виявлені під час огляду місця події предмети були вилучені (а.м.с. 50-71). Наведене стверджується також ілюстративною таблицею з фотознімками з місця події, долученою до протоколу огляду (а.м.с. 57-72), та відеозаписом огляду (а.м.с.56). З протоколу огляду, фототаблиці та відеозапису з місця події вбачається, що підлога в кімнаті, де був виявлений труп ОСОБА_9 , не пошкоджена, накрита килимовою доріжкою та килимом. Вказані обставини спростовують пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 спіткнувся на пошкодженій підлозі і упав на кухонний ніж, який ОСОБА_6 тримала в руці.

- ухвали слідчого судді від 19.03.2024 про надання дозволу на проведення огляду у домоволодінні по АДРЕСА_1 (а.м.с.75-76);

- висновку судово-імунологічної експертизи №230 від 16.04.2024 року з якого вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Кров підозрюваної ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. На шматку килима, вилученого з місця події, знайдена кров людини, при визначені групової належності якої знайдено антиген В та ізогемаглютинін анти-А. Отже, ця кров може належати особі (особам), в крові якої (яких) знаходяться цей антиген та ізогемаглютинін, в тому числі і трупу ОСОБА_9 , і підозрюваній ОСОБА_6 (а.м.с.86-87);

- висновку імунологічної експертизи №228 від 16.04.2024 з якого слідує, що на шматку тканини (вирізці з простирадла), вилученому з місця події, знайдена кров людини, яка може належати і трупу ОСОБА_9 , і підозрюваній ОСОБА_6 (а.м.с.91-92);

- висновку судово-імунологічної експертизи №229 від 16.04.2024 з якого вбачається, що на шматку тканини ( виріз з матрацу), вилученому з місця події, знайдена кров людини, яка може належати в тому числі і трупу ОСОБА_9 , і підозрюваній ОСОБА_6 (а.м.с.96-97);

- висновку судово-імунологічної експертизи №232 від 17.04.2024 з якого вбачається, що на кофті (об`єкти №1,2,4,6-16), вилученій з місця події, знайдена кров людини, яка може належати в тому числі і трупу ОСОБА_9 , і підозрюваній ОСОБА_6 (а.м.с.101-103);

- висновку судово-імунологічної експертизи №227 від 16.04.2024, з якого вбачається, що кров на тампоні марлевому (змив з поверхні леза кухонного ножа, вилученого на місці події) може належати в тому числі і трупу ОСОБА_9 , і підозрюваній ОСОБА_6 (а.м.с.107-108);

- висновку судово-цитологічної експертизи №58 від 04.04.2024, з якого вбачається, що на фрагменті марлевого тампона зі змивом із руків`я ножа, вилученого з місця події, ядровмісні клітини не знайдені, але виявлені потожирові виділення, які можуть походити в тому числі як від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і від потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.см.с. 116-118);

- висновоку судової медико-криміналістичної експертизи №48 від 10.04.2024 з якого убачається, що на підставі результатів проведеного медико-криміналістичного дослідження чоловічої трикотажної футболки синього кольору і одного клаптя шкіри з лівої половини передньої поверхні грудної клітки від трупа ОСОБА_9 , 1971 р.н., та кухонного ножа з однобічно-гострим фіксованим клинком і полімерною рукояткою помаранчевого кольору, що були виявлені та вилучені 18.03.2024 року під час огляду місця події за адресою: вул.Богдана Хмельницького, 39/Б в с.Старий Кривин Шепетівського району Хмельницької області, встановлено, що на чоловічій трикотажній футболці має місце наскрізне колото-різане пошкодження ниток трикотажного полотна верхньої третини лівої половини переду, а на клапті шкіри з лівої половини передньої поверхні грудної клітки від трупа ОСОБА_9 , 1971 р.н., - проникаюча колото-різана рана. Описані вище наскрізне колото-різане пошкодження трикотажу та проникаюча колото-різана рана шкіри, за умови пошарованого розташування наданої на експертизу футболки на тулубі ОСОБА_9 , були заподіяні одночасно внаслідок одноразової, але комбінованої (первинної колючої та наступної ріжучої) механічної дії твердого плоского однобічно-гострого клинкового знаряддя по типу ножа, що залишає в рані шкіри сліди солей 3-х валентного заліза та має як тупий, ймовірно "П"- подібний на поперечному перетині з добре вираженими ребрами "обух", так і недеформований кінець чи вістря та лезо з гладкою ріжучою крайкою. Отриманні результати експериментального медико-криміналістичного дослідження вказують на те, що виявлені наскрізне колото-різане пошкодження трикотажу верхньої третини лівої половини переду футболки та проникаюча колото-різана рана шкіри з лівої половини передньої поверхні грудної клітки трупа ОСОБА_9 ймовірно могли бути заподіяні однобічно-гострим фіксованим клинком наданого на експертизу кухонного ножа або ж клинком іншого ножа зі схожими первісними (конструктивними, технологічними і експлуатаційними) груповими ознаками (а.м.с.122-129);

- аудіозапису розмови яким встановлено, що 18.03.2024 р близько 16 год в центральну оперативну диспетчерську лінію "103" надійшов виклик бригади екстреної медичної допомоги з мобільного телефону НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 з повідомленням про ножове поранення, спричинене ОСОБА_9 (а.м.с. 132):

- висновку судово-імунологічної експертизи №233 від 17.04.2024р, кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Кров підозрюваної ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Отже на джемпері, вилученому у ОСОБА_6 та доставленому на дослідження, сліди крові не знайдено ( а.м.с. 169-170).

- висновку судово-імунологічної експертизи №234 від 17.04.2024 (а.м.с.174-175), згідно з яким на лосинах, вилучених у ОСОБА_6 , знайдено кров людини, яка може належати в тому числі і трупу ОСОБА_9 , і підозрюваній ОСОБА_6 , що стверджується за результатом медичного огляду затриманої ОСОБА_6 від 18.03.2024, здійсненим о 22.40 год лікарем КнП Шепетівська багатопрфільна лікарня ОСОБА_25 , скарги на стан здоров`я у ОСОБА_6 відсутні, загальний її стан задовільний, шкірні покриви звичайного кольору, чисті, без тілесних видимих ушкоджень, дихання самостійне, адекватне, гемодинаміка стабільна, серцеві тони ритмічні, гучні, живіт м`який, безболісний, фізіологічні випорожнення в нормі (а.м.с. 203). Тому суд прийшов до висновку, що на шматку килима, на шматку тканини (вирізці з простирадла), на шматку тканини ( виріз з матрацу), на кофті, які вилучені з місця події, а також на марлевому тампоні (змив з поверхні леза кухонного ножа, вилученого на місці події) знайдена кров людини, яка належить трупу ОСОБА_9 ;

- висновку судово-таксикологічної екпертизи №617 від 26.03.202, відповідно до якого у крові ОСОБА_6 , 1976 р.н., виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в крові в кількості 0,720/00 (проміле). Не виявлено метиловий, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери (а.м.с.200);

- висновку судово-психіатричної експертизи №201 від 22.03.2024, з якого слідує, що ОСОБА_6 будь -яким психічним захворюванням не страждає, не страждала таким і на період інкримінованого їй кримінального правопорушення. ОСОБА_6 , в момент вчинення кримінального правопорушення усвідомлювала свої дії, могла керувати ними та відповідати за них. ОСОБА_6 , на даний час, може розуміти значення своїх дій та керувати ними, застосування до неї примусових заходів медичного характеру не потребує (а.м.с.217-218).

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що на час вчинення кримінального правопорушення і на теперішній час обвинувачена ОСОБА_6 є осудною;

Суд також прийшов до обґрунтованого висновку, що показання ОСОБА_6 , під час слідчого експерименту від 23.04.2024(а.п.231-236), а також запропоновані нею обставини події, зокрема, про те, що ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння наніс їй удар кулаком в праве плече, а потім намагався вдруге нанести їй удар, але спіткнувся об пошкоджену підлогу і впав на кухонний ніж, який вона тримала в руках, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються протоколом огляду місця події і фототаблицею та відеозаписом до нього, відповідно до яких жодних пошкоджень на підлозі на місці події не було, підлога була покрита килимом та килимовою доріжкою (а.м.с.53-55);

Крім того, згідно з результатом медичного огляду затриманої ОСОБА_6 від 18.03.2024 о 22.40 год, проведеним лікарем КнП Шепетівська багатопрофільна лікарня ОСОБА_25 , у ОСОБА_6 відсутні скарги на стан здоров`я, її загальний стан задовільний, шкірні покриви звичайного кольору, чисті, без тілесних видимих ушкоджень, дихання самостійне, адекватне, гемодинаміка стабільна, серцеві тони ритмічні, гучні, живіт м`який, безболісний, фізіологічні випорожнення в нормі (а.м.с. 203).

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи №63 від 15.08.2024 властивості та локалізація проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудей зліва з ушкодженням серця, крововиливом в ліву плевральну порожнину у ОСОБА_9 не відповідає механізму спричинення у спосіб та за обставин вказаних підозрюваною ОСОБА_6 під час слідчого експерименту 23.03.2024 року (а.с.88).

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину подій, які мали місце 18.03.2024, по АДРЕСА_1 та правильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При цьому, апеляційний суд вважає, що вищевказані докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Місцевий суд ухвалив обвинувальний вирок виключно на доказах досліджених в процесі судового розгляду, а ті розбіжності, на які посилається апелянт, не є суттєвими та такими, що впливають на встановлення істини у провадженні, ґрунтуються на вільному тлумаченні матеріалів кримінального провадження та норм кримінального закону.

Твердження сторони захисту про відсутність в обвинуваченої ОСОБА_6 умислу на вбивство спростовуються наступним.

Частина 1 статті 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони даний злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

У постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 09.09.2021 у справі № 361/2548/18 зазначено, що ч. 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

За змістом ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода, заподіяна особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б необхідну.

Питання спрямованості умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, потрібно враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

У разі коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Із сукупності зазначених вище доказів та всіх обставин вчиненого ОСОБА_6 діяння, зокрема, способу, знаряддя злочину, характеру і локалізації заподіяного удару, поведінки винної і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, місцевий суд підставно дійшов висновку про направленість умислу ОСОБА_6 саме на вбивство ОСОБА_9 , так як обвинувачена безумовно усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння, могла передбачити його суспільно небезпечні наслідки і хоча, можливо, не бажала, але свідомо припускала їх настання, розуміла, що може спричинити смерть потерпілому, адже наносила йому прицільний удар ножем у життєво важливий орган серце, за механізм спричинення зверху-вниз. Отже такі дії обвинуваченої були не випадковими, а прицільними, адже удар був нанесений нею в серце і одразу після удару потерпілий упав та помер на місці, що виключає можливість характеризувати дії ОСОБА_6 як необережні.

Доказів про перевищення обвинуваченою меж необхідної оборони і спричинення нею удару потерпілому ОСОБА_9 в серце в стані необхідної оборони, в ході судового розгляду, не здобуто, так як не доведено наявність суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_9 чи створення ним реальної загрози для обвинуваченої.

Той факт, що обвинувачена не змогла відтворити, як саме вона тримала ніж під час проведення слідчого експерименту 23.04.2024, то слід зазначити, що відповідно до положень ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Протоколи слідчих експериментів відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України належать до документів. Під час слідчого експерименту слідчий, прокурор не допитував особу, а лише перевіряв або уточнював певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а тому зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними, наданим слідчому, прокурору показанням, а відтак стверджувати про те, що фактично було проведено повторний допит свідка є безпідставним.

За змістом частини першої статті 240 КПК України метою слідчого експерименту є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Ця мета досягається шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Визначення тактики проведення слідчого експерименту належить до компетенції слідчого і саме до повноважень цієї службової особи відноситься визначення конкретної мети слідчого експерименту та шляхів її досягнення.

Слідчий експеримент проведений за участі обвинуваченої ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 240 КПК. Їй було роз`яснено положення ст.ст. 28, 29, 55, 56, 59,62,63 Конституції України, статей 18, 20, 42 КПК і з`ясовано чи зрозумілі їй права та обов`язки. Протокол за результатами проведення цієї слідчої дії обвинувачена підписала без жодних зауважень, заяви та клопотання від неї не надходили, відповідна слідча дія була зафіксована на відео за допомогою відеокамери, а диск з відеозаписом долучено до протоколу даної слідчої дії.

Під час вказаної слідчої дії ОСОБА_6 відтворила обставини події та дії щодо вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, враховуючи процесуальне призначення і мету проведення слідчого експерименту, заперечення певних відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за участю ОСОБА_6 , під час такої слідчої дії, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу результатів слідчого експерименту.

На переконання колегії суддів, та обставина, що обвинувачена ОСОБА_6 не змогла в деталях пригадати обставини, зокрема, як саме вона тримала ніж у руці під час проведення слідчого експерименту за її участю, не спростовує факт проведення такого та доведеності вини ОСОБА_6 , адже, остання, в момент вчинення злочину перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, у суду були відсутні підстави вважати дані протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченій хоча і призначено в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, однак без належного врахування обставин, які дають підстави для призначення ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ч.1ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Приписами ч.1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021, частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідати двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Як убачається із мотивувальної частини вироку суду, обираючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував загальні засади призначення покарання, ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують її покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд визнав її щире каяття, а обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою вона перебувала у сімейних відносинах, та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Також суд врахував те, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше не судима і до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у Центрі пробації у нарколога, психіатра, невропатолога не перебуває, її посередню характеристику за місцем проживання, відсутність працевлаштування, хоча обвинувачена є працездатною, має на утриманні сина ОСОБА_26 , 2000 р.н., який є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства.

Однак, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, не в повній мірі, врахував обставини, які б давали можливість застосувати стосовно неї, положення ст. 69 КК України, тобто можливість призначення за ч. 1 ст. 115 КК України покарання, нижче від найнижчої межі, встановленого для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 злочин вчинила вперше та внаслідок віктимної поведінки потерпілого, у вчиненому щиро кається, доглядає за сином ОСОБА_26 2000 року народження, який є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства.

Ці обставини колегія суддів визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину,

Суд першої інстанції, хоча і зазначив про ці пом`якшуючі покарання обставини у вироку, проте, в повній мірі та у сукупності, їх не урахував, як не урахував і прохань потерпілого ОСОБА_8 суворо не карати обвинувачену, з огляду на те, що вона здійснює догляд за братом-інвалідом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе із призначенням їй за цей злочин покарання, із застосуванням ст.69 КК України, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.115 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Таке що покарання, призначене ОСОБА_6 , при даних конкретних обставинах кримінального провадження та особи обвинуваченої є достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Частиною 2 статті 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з положенням статті 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку про необхідність змінити вирок суду, в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , а апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2024 стосовно обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою яка утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3