Справа № 751/5278/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/178/25
Категорія - ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представників потерпілого - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002157 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Остер, Козелецького району, Чернігівської області, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0002157 від 16.07.2021 за ч.1 ст.286 КК України щодо ОСОБА_11 закрито, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 витрати на правову допомогу у розмірі 30000 грн.

Скасовано арешти, накладені згідно з ухвалами слідчого судді від 21.07.2021 та від 13.08.2021 на мотоцикл марки «Suzuki»», р.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , та на автомобіль марки «JАС», р.н. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_13 .

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 18526,12 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Як встановлено місцевим судом, органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за таких обставин.

15.07.2021 близько 18 год 49 хв, ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автомобілем марки «JАС», р.н. НОМЕР_3 , рухаючись у м. Чернігові другорядною дорогою по вул. Василя Прохорського у напрямку перехрестя з автодорогою по вул. Любецька, яка є головною, при наближенні до вказаного нерегульованого Т-подібного перехрестя, перед виїздом на головну дорогу, в порушення вимог п.2.3 «б», п.10.1, п.16.3, п.16.11 ПДР України, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не надав перевагу у русі та здійснив зіткнення з мотоциклом «Suzuki», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався головною дорогою по вул. Любецька у напрямку вул. І. Франка, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «JAC», під керуванням ОСОБА_11 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_10 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу місцевого суду змінити та віднести на рахунок держави процесуальні витрати, а також відмовити у задоволенні стягнення витрат на правову допомогу в сумі 30000 грн на користь потерпілого ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що місцевий суд, в порушення вимог ч.2 ст.124 КПК України, вирішуючи питання про долю процесуальних витрат за залучення експертів, а також витрат на правову допомогу потерпілого, дійшов хибного висновку про стягнення їх з обвинуваченого ОСОБА_11 . Крім того, вказав, що розмір витрат на правову допомогу потерпілому ОСОБА_7 в розмірі 30000 грн є явно завищеним і не об`єктивним та свідчить про необхідність їх зменшення.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; думку прокурора, потерпілого ОСОБА_7 та його представників, які просили ухвалу місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого не оспорюються.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо розподілу процесуальних витрат частково заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Частиною 1 ст.126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Приписами ст.118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

За змістом ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Статтею 372 КПК України передбачений зміст ухвали та коло питань, які вирішуються при її постановленні.

За змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувальний вирок щодо ОСОБА_11 не ухвалювався.

Місцевий суд, вирішуючи питання про розподіл процесуальних витрат, у своєму рішенні послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20).

Водночас, у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17.06.2020, зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено, які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито, у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.09.2022 (справа № 203/241/17), якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини.

В такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загальнодозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України, таких витрат.

Ураховуючи вищенаведене, оскільки місцевим судом ОСОБА_11 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього закрито, при цьому ініціатором проведення судових експертиз у даному кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому відповідно до положень ч.2 ст.122, ст.124 КПК України, витрати на залучення експертів в розмірі 18526 грн 12 коп не підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_11 та покладаються на державу.

Разом з тим, варто зауважити, що Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2024 року (справа №686/1699/20) зазначила, що в розвиток свого висновку в постанові від 12 вересня 2022 року, зокрема, вказала, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, процесуальні витрати потерпілого можуть бути стягнені з такої особи в порядку, передбаченому ч.1 ст.124 КПК України.

А тому, висновки місцевого суду в частині стягнення процесуальних витрат з ОСОБА_11 на користь потерпілого відповідають практиці Верховного Суду.

Крім того, слід зазначити, що у суді першої інстанції ОСОБА_11 погоджувався із закриттям кримінального провадження щодо нього, на підставі ст.49 КК України. Наразі сторона захисту посилається на відсутність підстав для задоволення вимог потерпілого про відшкодування процесуальних витрат.

Водночас Об`єднана палата ВС у вищезазначеній постанові зауважила, що цивільна відповідальність, у тому числі, обов`язок компенсації процесуальних витрат, не порушує презумпцію невинуватості особи у вчиненні злочину, оскільки не свідчить про визнання її винуватою у вчиненні злочину або поводження з нею як з особою, винуватою у вчиненні злочину.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Посилання сторони захисту на завищений розмір витрат на правову допомогу, які стягнуті з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 , є непереконливими.

За змістом п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 91 КПК України, розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст.30 вказаного Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У матеріалах кримінального провадження наявні договори, укладені між потерпілим ОСОБА_7 та адвокатами: ОСОБА_8 для надання правової від 29 березня 2023 року (т.2, а.к.п.125-128), ОСОБА_9 для надання правової від 29 березня 2023 року (т.2, а.к.п.133), копія свідоцтва ОСОБА_9 про право на заняття адвокатською діяльністю (т.1, а.к.п.55), квитанція до прибуткового касового ордера від 29.03.2023 про сплату за договором про адвокатські послуги адвокату ОСОБА_9 15000 грн (т.2, а.к.п.130-а), роздруківка руху коштів від 29.03.2023 про сплату за договором про адвокатські послуги адвокату ОСОБА_8 15000 грн (т.2, а.к.п.130), акти виконаних робіт (т.2, а.к.п.129, 131), що на думку колегії суддів є належними документами, які можуть слугувати доказом оплати потерпілим витрат за надану йому юридичну допомогу.

Відтак, на переконання колегії суддів, долучені потерпілим ОСОБА_7 документи підтверджують витрати на правову допомогу в заявленому ним розмірі, який є співмірним із складністю справи, тривалістю її розгляду в суді, виконаними адвокатами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 роботами, витраченим часом, а також обсягом наданих ним послуг, та узгоджується з укладеним між адвокатами та потерпілим договором про надання правничої допомоги.

Відтак, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні в частині розподілу процесуальних витрат.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2024 року щодо ОСОБА_11 - змінити в частині розподілу процесуальних витрат.

Процесуальні витрати в сумі 18526 грн 12 коп віднести на рахунок держави.

У решті цю ж ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4