Справа 556/3470/24
Номер провадження 1-в/556/502/2024
У Х В А Л А

Іменем України

13.12.2024 року смт. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» - ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець, у режимі відеоконференції, клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , до арешту не працюючого, не одруженого, освіта середня, раніше не судимого.

Засудженого 26.02.2014 року Іваничівським районним судом Волинської області за ст. 289 ч.1 КК України на 6 місяців позбавлення волі.

Вироком Апеляційного суду Волинської області від 06.05.2014 вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 26.02.2014 в частині призначеного покарння скасовано, призначено за ч.1 ст. 289 КК України 3 роки позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Знову засуджений 01.07.2014 року Нововолинським міським судом Волинської області за ст. 115 ч.2 п.4; 70 ч.4 КК України на 12 років позбавлення волі, частково приєднано покарання за вироком апеляційного суду Волинської області від 06.05.2014.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.02.2016 на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.02.2014 по 01.08.2014 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Рішенням комісії з питань розподілу, направлення і переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі у Волинській області (протокол №24 від 14.08.2014) визначено для відбування покарання виправну колонію середнього рівня безпеки для чоловіків, уперше засуджених до позбавлення волі

Засіданням Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, щодо визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання (протокол №12/62 від 10.11.2020) переведено для подальшого відбування з державної установи «Цуманська виправна колонія (№84)» до державної установи «Полицька виправна колонія (№76)».

В С Т А НО В И В :

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, відбув строку покарання.

В судовому засіданні засуджений просив застосувати відносно нього положення ст.81 КК України та умовно-достроково звільнити з місць позбавлення волі, як такого, що довів своє виправлення, працевлаштований, у скоєному розкаюється, після звільнення хоче йти в ЗСУ.

Представник ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» в судовому засіданні просив вирішити клопотання засудженого на розсуд суду.

У судовому засіданні прокурор заперечив відносно задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_5 не довів свого виправлення за весь період відбування покарання. Має 28 стягнень, неодноразово поміщався в ДІЗО, ПКТ. А тому, вважає дане клопотання передчасним.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази, в тому числі особову справу засудженого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений: 26.02.2014 року Іваничівським районним судом Волинської області за ст. 289 ч.1 КК України на 6 місяців позбавлення волі.

Вироком Апеляційного суду Волинської області від 06.05.2014 вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 26.02.2014 в частині призначеного покарння скасовано, призначено за ч.1 ст. 289 КК України 3 роки позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Знову засуджений 01.07.2014 року Нововолинським міським судом Волинської області за ст. 115 ч.2 п.4; 70 ч.4 КК України 12 років позбавлення волі, частково приєднано покарання за вироком апеляційного суду Волинської області від 06.05.2014.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.02.2016 на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.02.2014 по 01.08.2014 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З характеристики засудженого та матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 22.02.2014 року.

Вину визнав, усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення.

Початок строку відбування кримінального покарання 22.02.2014 року.

Кінець строку відбування кримінального покарання 12.09.2025 року.

З 12.11.2020 засуджений відбуває міру кримінального покарання в державній установі «Полицька виправна колонія (№76)».

За час відбування покарання ОСОБА_5 характеризується посередньо. Допустив двадцять вісім порушень встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені та зняті у встановленому законом порядку. З метою стимулювання правослухняної поведінки 6 разів заохочувався наказом начальника установи.

Засуджений в установі працевлаштований в філії «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№131)» в дільниці по виготовленню МПП, в`язальником, до роботи відноситься добре, дотримується вимог безпеки праці.

Має бажання змінити своє життя, але за поведінкою особи чи з інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності. Усвідомлює, що саме потребує змін, але при цьому нічого не робить. Має позитивні плани на майбутнє. Приймає участь у програмі ДВВ на зусуджених за напрямком «Фізкультура і спорт».

Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними та близькими, шляхом телефонних переговорів, періодично отримує посилки.

Відсутні явні прояви неадекватної поведінки. Самооцінка адекватна.

Має середню освіту.

Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Відповідно до проведеної оцінки ризиків засуджений має середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення після звільнення.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Критеріями оцінки ступеня виправлення засудженого при застосуванні до нього положень ст.ст.81, 82 КК України є:

-ставлення засудженого до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режим) за весь період відбування покарання;

-участь у суспільно-корисній праці;

-участь у виховних заходах;

-участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні;

-участь у самодіяльних організаціях та соціально-корисна активність;

-участь у роботах з благоустрою установ та прилеглих територій,

-поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством;

-прагнення засудженого до відшкодування нанесених злочином збитків, сплати аліментів (за наявності виконавчих листів);

-визнання своєї вини у вчиненому злочині і каяття в ньому;

-підтриманні соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення.

Як зазначено в п.п.2,17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки; свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та виконання всіх покладених на засудженого обовязків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів та обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як роз`яснив Верховний Суд України у Постанові Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 №2 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього беруться дані в їх сукупності.

За змістом цього закону умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Суд звертає увагу, що застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Так, засуджений ОСОБА_5 за весь період відбування покарання двадцять вісім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, стягнення погашені та зняті - у встановленому законом поряду, має шість заохочень. Але дана обставина не може суттєво впливати на висновок суду про доведеність засудженим свого виправлення.

Разом з цим, оцінюючи в сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, що не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення засудженого досягнув тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і його подальше виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Так, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 працевлаштований в філії «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№131)». Посередньо характеризується. Раніше поміщався - неодноразово до ДІЗО та ПКТ за зберігання заборонених предметів.

Бажає змінити своє життя, але за поведінкою особи чи з інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності. Усвідомлює, що саме потребує змін, але при цьому нічого не робить.

У скоєному злочині розкаюється.

З огляду на вище вказане, суд вважає слушними доводи прокурора, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення за увесь період відбування покарання.

Враховуючи дані обставини та наявні формальні підстави для звільнення за ст.81 КК України, беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних про особу засудженого у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд вважає, що клопотання на цьому етапі відбування покарання засудженим, не підлягає задоволенню, хоча засуджений ОСОБА_5 відбув 3/4 строку покарання, однак не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення.

Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не сприятиме виховному і запобіжному впливу на засудженого, оскільки він своє виправлення не довів та не має глибокого критичного усвідомлення своєї вини у скоєному злочині, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.81 КК України, ст. ст. 392,538, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення відмовити, за безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом 7 діб з моменту проголошення, а засудженим з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1