Справа № 225/1080/24
Провадження № 1-кп/206/74/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2025 р. м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження № 0000591 від 02 березня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, маючого середню освіту, не одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу на посаді командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальойону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат» 26 серпня 2022 року в умовах воєнного стану, діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимогам ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України без поважних причин, самовільно залишив тимчасове розташування підрозділу в населеному пункті АДРЕСА_2 без дозволу відповідних командирів (начальників), без наявних на це причин, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав в частині того, що покинув військову частину самостійно та повідомив, що був призваний до мобілізації в березні 2022 року на посаду командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону у військовій частини НОМЕР_1 , без комісії, але мав проблеми по здоров`ю, а саме проблеми з серцем, задишкою та зайвою вагою. В серпні 2022 року залишив військову частину при зміні місця розташування в місці Торецьк, під час прикомандирування до НГУ без документів та наказів. Раніше проходив службу за контрактами. Обвинувачений не бажав більше служити та покинув військову частину через відсутність забезпечення та відсутність будь-яких документів про місце служби.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, повністю доведена показами свідків, а також іншими доказами зібраними по справі у відповідності до вимог КПК України та дослідженими в судовому засіданні, а саме:

свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що знає обвинуваченого, який служив командиром у 1 взводі разом з ним під ОСОБА_10 , а в кінці серпня 2022 року ОСОБА_6 самовільно залишив частину, що стало відомо свідку від командира 3 взводу ОСОБА_11 , який був разом з ОСОБА_6 . Чому ОСОБА_6 залишив військову частину йому не відомо, так як забезпечення частини було таке, як повинно бути у підрозділі;

свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що знайомий з обвинуваченим з травня 2022 року, може охарактеризувати його як командира, який сумлінно виконував свої обов`язки та претензій до нього не було. 11 серпня 2022 року їх зняли за наказом ротного ОСОБА_13 з місця дислокації поряд ОСОБА_14 біля ОСОБА_15 , який наказав збиратися і повідомив, що відбувається передислокація про яку їм детальніше повідомлять вже на місці, але сказав що це повинна бути десь третя лінія фронту, в ніч на 15 серпня посадили в автобус та повезли. Їхали всю ніч. Приїхали годин в 8-9 ранку в Торецьк, як вони потім дізнались, їх висадили з автобуса та через певний час приїхав автомобіль, як потім вони дізнались що це бійці Національної гвардії. Обставин того дня коли обвинувачений залишив військові частину може повідомити наступне, що це був початок серпня 2022 року. Як раніше повідомляв обвинувачений ОСОБА_6 йому було важко в піхоте та що він повинен був проходити службу у артилеристах. Чітких розмов про залишення військової частини зі свідком не відбувалось. Після залишення військової частини з обвинуваченим контактів не мав;

свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що обвинувачений самовільно залишив військову частину в кінці серпня 2022 року, про що стало відомо з довідки-доповіді військової частини. Причини невідомі. Щодо забезпечення військової частини інформація відсутня;

актом проведення службового розслідування, відповідно до якого встановлено, що старший солдат ОСОБА_6 вчинив самовільне залишення військової частини, вказаними діями вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України (т 2 а.п.3-9);

витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №3311 від 26.08.2022 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_6 (т 2 а.п.10);

бланки отримання пояснень від 27.08.2022 ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , які пояснили, що 26.08.2022 року о 08 годині 00 хвилин, під час перевірки наявності особового складу, командир 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_6 був незаконно відсутній на службі (т. 2 а.п. 12- 15);

службовою характеристикою на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зарекомендував себе негативно, як військовослужбовець який не здатний точно і вчасно виконувати покладені на нього обов`язки і поставлені йому завдання. Грубо порушує військову дисципліну, Військову присягу, не додержується Конституції та законів України, не виконує та ігнорує вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів (т. 2 а.п. 16);

витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №131 від 09.05.2022 про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_6 , якого призначено на посаду командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 (т 2 а.п.17).

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №240 від 26.08.2022 про зняття з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_6 (т. 2 а.п.18);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №1639 від 29.09.2022 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_6 (т. 2 а.п.19-25);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №90 від 31.03.2023 про призупинення військової службу, дію контракту старшого солдата ОСОБА_6 , який самовільно залишив військово частину 26 серпня 2022 року (дезертирував) (т. 2 а.п.27);

- копією військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 (т. 2 а.с.40-43).

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 408 КК України, суд виходить з наступного.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, є порядок проходження військової служби.

З об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві відповідні форми: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Від злочину, передбаченого ст. 407 КК України, злочин, передбачений ст. 408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства не має значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини/не з`явлення на службу, або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини або не з`явлення на службу приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини чи нез`явлення на службу може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Кваліфікуючими ознаками дезертирства, у тому числі, є вчинення його в умовах воєнного стану.

Отже дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 408 КК України, як самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби вчинене в умовах воєнного стану.

З огляду на докази, здобуті у даному кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду, поясненнями самого обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме дезертирство, яке по своїй суті є переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління, з метою ухилення від проходження військової служби.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , що він не мав мети ухилитися від військової служби, а покинув військову частину у зв`язку з поганим забезпеченням суд не приймає як пом`якшуючи обставину, розцінює як спробу уникнути кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 є особою молодого віку, раніше не судимий, вчинив особливо тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби в умовах введеного в Україні воєнного стану, не одружений, має на утриманні неповнолітню доньку та матір похилого віку, є військовослужбовцем, за місцем несення служби, згідно зі службовою характеристикою, характеризується негативно, під наглядом лікаря-нарколога або лікаря-психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Посилання сторони захисту на щире каяття ОСОБА_6 не знайшло свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження. Так як, щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Отже, той факт, що засуджений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки. В даному випадку визнання вини засудженим було обумовлене наявністю беззаперечних доказів його винуватості, а тому суд приходить до висновку, що визнання ОСОБА_6 вини свідчить про намагання засудженого уникнути справедливого покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, беручи до уваги, що вчинений обвинуваченим військовий злочин в умовах воєнного стану свідчить про відсутність у останнього бажання до проходження подальшої служби у Збройних Силах України, та як наслідок, може призвести до вчинення ним нових військових злочинів в умовах воєнного стану, суд доходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та з цих підстав вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння, у виді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Суд при призначенні покарання також виходить із положень ст.50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з ситуації, яка існує у країні, на думку суду, поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 суттєво знижує рівень військової дисципліни та боєготовність Збройних Сил України та інших військових формувань, що в умовах сьогодення є критично неприпустимим. Суд вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, про що заявляла сторона захисту, фактично сформує негативну думку інших військовослужбовців, відповідно до якої, ухилення від виконання покладених на військовослужбовця обов`язків під час воєнного стану не призводить до адекватного скоєному покарання.

З огляду на зазначені обставини, у даній конкретній справі суд не вбачає підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_6 положення статей 75, 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, враховуючи обраний йому судом вид покарання та існування ризиків ухилення від виконання вироку суду, слід залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, і призначити йому покарання за цією статтею у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання, з 07 травня 2024 року.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком суду законної сили залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання, час перебування його під вартою у якості запобіжного заходу, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1