В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000324,

за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років,

- обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.

Ухвалено не застосовувати принципи поглинення часткового чи повного складання призначених покарань за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, за цим вироком та за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року, у зв`язку з тотожністю кримінальних правопорушень, які відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрано в вигляді тримання під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор». На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк відбування основного покарання ухвалено рахувати з 12.11.2024, тобто з моменту ухвалення вироку, зарахувавши в строк відбування основного покарання тримання ОСОБА_6 під вартою з 01.05.2024 по 11.11.2024 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також при виконанні вироку Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2024.

Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом від 16.03.2024 викрадення мобільного телефону марки «Хіаоmi Redmi Note 9», що належав потерпілому ОСОБА_9 , закрито на підставі п. 41 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 400 грн. Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, за цим вироком та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2024, шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним, таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, 10.03.2024, 15.03.2024, 17.03.2024, тобто до ухвалення щодо нього вироку Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року, яким його засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Відтак, призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання, суд повинен був застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, проте не застосував їх.

Зазначає, що рішення суду не застосовувати правила ч. 4 ст. 70 КК України, у зв`язку з тотожністю кримінальних правопорушень за цим вироком та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року, які відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення.

На думку прокурора, суд допустив неправильне застосування вимог закону України про кримінальну відповідальність та призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 420 КПК України вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

10 березня 2024 року приблизно о 19:00 год в м. Вознесенську Миколаївської області ОСОБА_6 проходив повз двору загального призначення біля багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Соборності, 49. На шворці для сушки білизни, ОСОБА_6 побачив дві пари кросівок торгівельних марок «Puma» та «Mango», що належали потерпілій ОСОБА_10 . У цей час у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи, що в країні діє воєнний стан, ОСОБА_6 шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав пару кросівок торгівельної марки «Puma» вартістю 2 552 грн та пару кросівок «Mango» вартістю 2 880 грн, та залишив місце вчинення кримінального правопорушення і в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 5 432 грн.

Крім того, 15 березня 2024 року приблизно об 11:00 год в м. Вознесенську Миколаївської області ОСОБА_6 прибув до терапевтичного відділення Комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради, розташованого за адресою: вул. 228 Стрілкової дивізії, 26.

Перебуваючи в приміщенні терапевтичного відділення даного медичного закладу, ОСОБА_6 зайшов до маніпуляційного кабінету, де на столі побачив мобільний телефон моделі «Samsung Galaxy М13», який належав потерпілій ОСОБА_11 . У цей час в обвинуваченого ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи, що в країні діє воєнний стан, ОСОБА_6 шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав мобільний телефон моделі «Samsung Galaxy М13» вартістю 3 910,20 грн, та поклавши його до кишені куртки, покинув місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 3 910,20 грн.

Крім того, 17 березня 2024 року приблизно о 16:00 год в м. Вознесенську Миколаївської області ОСОБА_6 проходив повз двору загального призначення біля багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Соборності, 47. Перебуваючи навпроти другого під`їзду вказаного багатоквартирного житлового будинку, ОСОБА_6 через незачинені двері, в холі другого під`їзду побачив велосипед моделі «Formula Black Wood», який належав потерпілій ОСОБА_12 . У цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи, що в країні діє воєнний стан, ОСОБА_6 шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав велосипед моделі «Formula Black Wood» вартістю 7 242,40 грн, покинувши на ньому місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 7 242,40 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, згідно обвинувального акта у даному кримінальному провадженні, 16 березня 2024 року о 07:25 год в м. Вознесенську Миколаївської області ОСОБА_6 прибув до неврологічного відділення Комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради, розташованого за адресою: вул. 228 Стрілкової дивізії, 26, м. Вознесенськ, Миколаївська область. Перебуваючи в приміщенні неврологічного відділення даного медичного закладу, ОСОБА_6 на столі медичного посту побачив мобільний телефон марки «Хіаоmi Redmi Note 9», що належить потерпілому ОСОБА_9 . У цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи, що в країні діє воєнний стан, ОСОБА_6 шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Хіаоmi Redmi Note 9» вартістю 2 912 грн, що належав потерпілому ОСОБА_9 . Поклавши викрадений мобільний телефон моделі «Хіаоmi Redmi Note 9», що належить потерпілому ОСОБА_9 до внутрішньої кишені куртки, ОСОБА_6 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2 912 грн.

За даним епізодом дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Судом першої інстанції кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом від 16.03.2024 викрадення мобільного телефону марки «Хіаоmi Redmi Note 9», що належав потерпілому ОСОБА_9 , закрито на підставі п. 41 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора. Захисник ОСОБА_7 вважав апеляційну скаргу необгрунтованою.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду, проте до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяви про бажання брати участь під час апеляційного розгляду не подавали. Їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні вироку, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів встановила таке.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, а також кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 185 КК України є правильними.

З огляду на межі вимог апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, апелянтом не оспорюються. Тому вирок в цій частині, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядається.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, то вони є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Всупереч вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку не застосовувати принципи поглинення часткового чи повного складання призначених покарань за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, за цим вироком та за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року, у зв`язку з тотожністю кримінальних правопорушень, які відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення. З огляду на наведене, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, унаслідок м`якості, вирок щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

За вказаним вироком ОСОБА_6 засуджений за кримінальні правопорушення, вчинені ним 10.03.2023, 15.03.2024 та 17.03.2024, тобто до постановлення оскаржуваного вироку.

Отже, остаточне покарання слід визначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за оскаржуваним вироком та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року, застосувавши принцип часткового складання покарань, у виді позбавлення волі строком на 6 років, враховуючи конкретні обставини даного кримінального правопорушення, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 425, 532, 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2024 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, за цим вироком та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року, шляхом часткового складання покарань визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироку законної сили, тобто з 01 квітня 2025 року.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3