Номер провадження: 11-кп/813/1349/25
Справа № 522/4601/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому, в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0005769 від 25.10.2019 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 05 лютого 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туркменабаду Республіки Туркменістану, громадянина Туркменістану, студента 4 курсу Одеської державної академії технічного регулювання та якості факультету метрології стандартизації та сертифікації якості, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п.п.1, 7, 12 ч.2 ст.115; ч.2 ст.15, п.п.1, 7 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Туркменабаду Республіки Туркменістану, громадянина Туркменістану, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

На розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0005769 від 25.10.2019 року за обвинуваченням: ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.1, 7, 12 ч.2 ст.115; ч.2 ст.15, п.п.1, 7 ч.2 ст.115 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду відмовлено в задоволенні клопотань захисників про зміну обвинуваченим запобіжних заходів, задоволено клопотання прокурора ОСОБА_14 , обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 06 квітня 2025 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме визначити розмір застави, або застосувати нічний домашній арешт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що суд формально підійшов до розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, обмежившись загальними фразами про те, що ОСОБА_17 може переховуватись від суду, проте жодним чином не мотивував свої висновки з цього приводу та не взяв до уваги, що його підзахисний утримується під вартою понад 5 років.

Захисник звертає увагу, що запобіжний захід не є покаранням за злочин, а винуватість ОСОБА_9 до теперішнього часу не була встановлена обвинувальним вироком суду, а обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях.

Захисник зазначає, що обвинувачений є раніше не судомою особою, має цивільну дружину, з якою проживав до затримання, має намір укласти з нею шлюб та продовжити навчання у вузі. За таких обставин захисник вважає, що до обвинуваченого можливо застосувати біль м`який запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та застосувати до підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурор не надав жодних доказів, які б підтверджували існування заявлених ним ризиків. Звертає увагу, що обвинувачений є громадянином іншої держави, на території України перебував на законних підставах, є студентом, має місце реєстрації та фінансову підтримку з боку родичів, раніше не судимий.

Захисник вважає, що суд належним чином не обґрунтував висновок щодо неможливості визначення обвинуваченому застави в якості альтернативного запобіжного заходу. Зазначає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту зможе повністю запобігти ризикам переховування обвинуваченого від суду та здійснення впливу на свідків і потерпілих у кримінальному провадженні.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржена.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Судовий розгляд проведено за відсутності прокурора, який будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не подавав.

Заслухавши суддю-доповідача; захисників та підозрюваних, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; обговоривши доводи апеляційних скарг; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст.404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0005769, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема не досліджені всі докази, які містяться в матеріалах справи та їм не надана належна правова оцінка.

Зі змісту ст.ст. 3, 27 Конституції України випливає, що кожна людина має невід`ємне право на життя, яке визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

Злочини, які інкримінуються обвинуваченим, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та за їх вчинення, у разі доведеності вини

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 їм може загрожувати покарання у виді позбавлення на строк до 15 років, або довічне позбавлення волі.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, апеляційний суд вважає, що на теперішній час продовжує існувати ризик того, що обвинувачені можуть здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Існування вказаного ризику підтверджується і тим, що обвинувачені є громадянами Туркменістану, а тому у випадку застосування до них запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останні матимуть реальну можливість безперешкодно залишити територію України та уникнути кримінального переслідування.

Крім того, на думку колегії суддів продовжує існувати ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачені можуть впливати на свідків у кримінальному провадженні, які ще не були допитані під час судового розгляду.

Вказана обставина може перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який дозволить під час судового розгляду контролювати їх місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час реально продовжують існувати.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою за станом здоров`я.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати докази щодо неможливості подальшого утримання обвинувачених під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Приймаючи до уваги фактичні обставини кримінального провадження, виходячи із конкретних обставини інкримінованих обвинуваченим діянь, апеляційний суд погоджується з висновком суду, який на підставі ч.4 ст.183 КПК України не визначив обвинуваченим альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників та скасування ухвали суду першої інстанції.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Крім того, згідно з ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебуває на стадії судового розгляду в суді першої інстанції тривалий час, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28 та ч.1 ст.318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2025 року, якою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0005769 від 25.10.2019 року обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 квітня 2025 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК України, щодо забезпечення розумного строку розгляду кримінального провадження.

Довести до відома голови Приморського районного суду м.Одеси про необхідність вжиття дієвих заходів щодо забезпечення розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4