Справа № 449/450/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1231/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бібрка Львівського району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2024 року про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Звільнено ОСОБА_7 від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 20000 /двадцять тисяч/ грн. моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 4 квітня 2020 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи в м. Бібрка, по вул. Галицькій, 109, під час сварки, яка виникла на ґрунті неприязних сусідських відносин, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно здійснив декілька пострілів із пневматичного газобалонного пістолета SAS MAKAROV SE 4,5 міліметровими сферичними кулями діаметром 0,3 міліметри в сторону ОСОБА_9 . Внаслідок таких пострілів ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці нижньої щелепи зліва, рани та садна на долонній поверхні правої кисті, в ділянці середньої фаланги 2-го пальця, садна на внутрішній поверхні в нижній третині правого передпліччя та рани на тильній поверхні лівої кисті, між нігтьовою та середньою фалангами 3-го пальця, що згідно висновку судово- медичної експертизи №502 від 9 квітня 2020 року є легкими тілесними ушкодженнями.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись із цим вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржений вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, вказує, що протокол огляду місця події від 4 квітня 2020 року є недопустимим доказом, оскільки з такого не вбачається, яким чином через дві години після конфлікту ОСОБА_7 опинився у приймальному покої Бібрської районної лікарні, в якому статусі він там перебував та чому знаходився там із пневматичним пістолетом. Сторона захисту вважає, що ОСОБА_7 перед проведенням огляду місця події фактично був затриманий, що стверджується також і висновком медичного огляду ОСОБА_7 для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 4 квітня 2020 року. Через це вважає, що огляд місця події фактично підмінив іншу дію обшук особи під час затримання.

Зазначає, що ОСОБА_7 одночасно перебував у статусі затриманого та підозрюваного, що могло викликати у нього почуття страху та тривоги, зламати його моральний опір. При цьому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_7 особисто спростував такі твердження, зазначивши, що він добровільно пішов на швидку та віддав працівникам поліції пневматичний пістолет, оскільки таких даних обвинувачений не повідомляв.

На переконання сторони захисту, ОСОБА_7 перебував у стані необхідної оборони, оскільки захищав себе та свою тещу від суспільно небезпечного посягання зі сторони ОСОБА_9 , котра кидала в їх сторону склоблоки, які за своїм розміром, формою та вагою, у випадку попадання в когось із них, могли спричинити значні тілесні ушкодження. ОСОБА_7 здійснив постріли лише після того, як потерпіла почала кидати в його сторону склоблоки, відтак посягання ОСОБА_9 мали реальний характер. Ці показання обвинуваченого частково підтвердила і потерпіла. Вважає, що перевищення меж необхідної оборони з боку ОСОБА_7 не було, відтак наведене виключає кримінальну протиправність діяння.

Як вказує апелянт, це кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, оскільки після повідомлення ОСОБА_10 16 квітня 2020 року підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закінчився строк досудового розслідування, передбачений ст. 219 КПК України, а повторне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку відбулося поза межами строків досудового розслідування. Втім, ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 травня 2023 року у задоволенні клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України відмовлено. Сторона захисту не погоджується з висновками суду, що прокурором не пропущено строків досудового розслідування після повернення обвинувального акту.

Звертає увагу на відсутність повноважень у прокурорів, які брали участь у цьому кримінальному провадженні, оскільки у матеріалах справи відсутня постанова про призначення прокурора ОСОБА_11 станом на 16 вересня 2020 року, а саме на момент оголошення підозри та затвердження обвинувального акту щодо ОСОБА_7 .

Також захисник вважає, що досудове розслідування у межах кримінального провадження проведене на неналежному рівні, оскільки після отримання заяви ОСОБА_9 не проведено огляд місця події, а саме господарства ОСОБА_7 , не встановлено кількість здійснених ОСОБА_7 , пострілів. При цьому до показань потерпілої слід ставитися критично, оскільки такі не узгоджуються між собою та іншими доказами. Слід врахувати факт багаторічного конфлікту між родинами ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , засудження ОСОБА_9 у 2013 році за ч. 1 ст. 125 КК України, притягнення її до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з вчиненням нею хуліганських дій щодо ОСОБА_12 .

Крім цього, вказує, що якщо кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, то цивільний позов також не підлягає до задоволення.

Стверджує, що при розгляді цього кримінального провадження судом взагалі не досліджувалися обставини, якими суд фактично обґрунтував завдання потерпілій моральної шкоди, а саме: майновий стан ОСОБА_7 , негативні наслідки, що настали в потерпілої через тривале лікування, порушення звичних життєвих умов, докладання додаткових зусиль до нормалізації свого життя, необхідність в подальшому відновлювати стан здоров`я. За цих обставин, підстав для задоволення судом цивільного позову в частині відшкодування потерпілій моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень взагалі не було.

10 лютого 2025 року адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження №000091 від 4 квітня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, просив закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Подане клопотання захисник мотивує тим, що з часу події, за яку обвинуваченому інкриміновано кримінальний проступок, минуло понад два роки, а тому ОСОБА_7 має бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому невизнання обвинуваченим вини не може бути підставою для відмови судом у задоволенні цього клопотання, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справах №287/359/14-к, №556/554/16-к.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заявлене клопотання підтримали та просили таке задовольнити.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_8 не заперечував проти задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження із вказаних підстав.

Потерпіла ОСОБА_9 у вирішенні зазначеного клопотання послалась на розсуд суду.

Заслухавши доповідача, позицію учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 44 КК України встановлено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Положеннями ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №665/2387/14-к, підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили. Так, наприклад, закінчення строку припадає на час апеляційного провадження. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження (справу).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, яке належить до кримінальних проступків, і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення становить два роки.

При цьому апеляційним судом встановлено, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що протягом цього часу ОСОБА_7 був засуджений за вчинення іншого кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду, що мало б наслідком зупинення перебігу давності.

З урахуванням наведених обставин, на день апеляційного перегляду вироку місцевого суду сторона захисту має право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_7 колегією суддів апеляційного суду роз`яснено, що застосування до нього положень ст. 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення його від кримінальної відповідальності, на що останній підтвердив своє розуміння зазначених норм закону, підтримав заявлене стороною захисту клопотання та просив суд скасувати вирок щодо нього та закрити кримінальне провадження, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання захисника про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Водночас, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку зі звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, закриттю.

Стосовно заявленого потерпілою ОСОБА_9 цивільного позову, у межах якого вона просила стягнути майнову та моральну шкоду, колегія суддів зазначає таке.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас, у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За таких обставин, цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди підлягає залишенню без розгляду.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 серпня 2021 року у справі №161/694/20.

Крім цього, з огляду на скасування вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції у порядку ст. 100 КПК України вирішує долю речових доказів, зокрема: три сферичні металеві кульки, поміщені в паперовий пакет та пневматичний пістолет, який поміщено в сейф-пакет - вважати конфіскованими відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України; флеш-накопичувач, наданий стороною захисту, вважати залишеним при матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

-три сферичні металеві кульки, поміщені в паперовий пакет та пневматичний пістолет, який поміщено в сейф-пакет - вважати конфіскованими відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України;

-флеш-накопичувач, наданий стороною захисту, вважати залишеним при матеріалах кримінального провадження

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4