Справа № 285/7149/22
провадження № 1-в/0285/53/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……….….... ОСОБА_1 ,

секретаря……………………. ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_3

про зарахування терміну попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, призначеного вироком суду,

ВСТАНОВИВ:

До суду 25.02.2025 надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , в якому він, посилаючись на ч.5 ст.72 КПК, просить зарахувати йому у строк відбування покарання термін його попереднього увязнення з моменту затримання 17.07.2023 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В судове засідання учасники справи не прибули. Про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином. Заяв чи клопотань від них не надійшло.

Зважаючи на положення ч.2 ст.380 КПК України, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви, суд вважає за доцільне провести розгляд заяви без присутності учасників справи.

Розглянувши подане клопотання та оглянувши матеріали кримінальної справи, суд приходить наступного висновку.

Виконання вироку це завершальна стадія кримінального процесу, в якій вирок суду, що одержав законну силу, звертається до виконання і безпосередньо реалізуються рішення суду про покарання, про відшкодування шкоди, про оправдання і звільнення з-під варти тощо та вирішуються питання, що виникають у зв`язку зі зверненням вироку до виконання і його виконанням.

Завданням цієї стадії є організація процесуальної діяльності, спрямованої на: а) звернення вироку до виконання; б) забезпечення у встановлених законом випадках повної або часткової реалізації вироку; в) вирішення встановлених законом питань, які виникають у ході фактичного виконання вироку; г) здійснення контролю за виконанням вироку.

Стаття 72 КПК, на яку помилково посилається засуджений у своєму клопотанні, передбачає відповідальність спеціаліста у кримінальному процесі.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням, окрім інших, засудженого.

З матеріалів справи слідує, що вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11.12.2023 у справі №285/7149/22 ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.190 КК України, та призначено йому покарання з урахуванням ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Даний вирок оскаржувався прокурором та постановою Житомирського апеляційного суду від 08.05.2024 був скасований в частині призначеного покарання, зокрема щодо застосування до засудженого положень ст.75 КК. ОСОБА_3 було призначено реальну міру покарання у виді 2 років позбавлення волі, початок строку відбування якого апеляційним судом було зазначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до ст.532 КПК України вирок суду першої інстанції, у разі його оскарження в апеляційному порядку, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У справі №285/7149/22, в якій ОСОБА_3 обвинувачувався у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), запобіжний захід йому не обирався, в тому числі і тримання під вартою. Однак, такий захід був обраний йому в іншому кримінальному провадженні №0000691, де він також підозрювався за ч.2 ст.190 КК України. Ухвалою слідчого судді ОСОБА_4 від 18.07.2023 до підозрюваного ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при цьому строк тримання під вартою рахувався з моменту взяття під варту з 18.07.2023.

За ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день. Втім, не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч.5 ст.72 КК. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення. На це, зокрема, вказував Верховний Суд у постанові від 04.06.2024 по справі №523/11745/22.

Кримінальне провадження №0000691 наразі перебуває на розгляді в Новоград-Волинському міськрайонному суді, де об`єднане з іншими справами за обвинуваченням ОСОБА_3 , судове рішення по справі не винесено.

Засудженим фактично ставиться питання щодо зарахування строків попереднього ув`язнення з моменту його затримання у кримінальному провадженні №0000691, розгляд якого ще триває, у строк покарання за іншим кримінальним провадженням у справі №285/7149/22, в якій вже винесено вирок, він набрав законної сили і в якому йому не обирався жоден запобіжний захід.

Тому суд відхиляє доводи засудженого, викладені у клопотанні, про необхідність зарахування йому в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 17.07.2023, адже тримання під вартою у згаданий період до ОСОБА_3 було застосовано в межах іншого кримінального провадження, за результатами розгляду якого вирок ще не постановлено.

Таким чином, суд приходить висновку про відмову в задоволенні поданого ОСОБА_3 клопотання.

Керуючись ст.ст.369-372, 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про зарахування терміну попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, призначеного вироком суду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги на неї через Новоград-Волинський міськрайонний суд доЖитомирського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення або, якщо її було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, з дня отримання її копії.

Головуюча суддя ОСОБА_1