Справа № 2035/6613/2012
№ провадження 1/646/6/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2025 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому попередньому розгляді в залі суду в м. Харкові матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого в скоєнні злочинів, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 190 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

підсудного ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в :

У провадження Червонозаводського районного суду м. Харкова на підставі ухвали Полтавського апеляційного суду від 13.02.2024 надійшла кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.ч.3, 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до п. 11 розділу ХІ КПК України (в редакції 2012 року) кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відтак, дана кримінальна справа, розглядається, в порядку КПК України (в редакції 1960 року) та перебуває на стадії попереднього розгляду.

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він навесні 2004 року, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою під приводом необхідності оформлення необхідних документів щодо приватизації на ім`я ОСОБА_11 частини квартири АДРЕСА_1 , подальшого її продажу та придбання для нього нового житла меншої площі та вартості межах м. Харкова, з передачею грошових коштів у розмірі різниці вартості ОСОБА_11 , не маючи наміру в дійсності виконувати таку обіцянку, від імені ОСОБА_11 в судовому порядку заочним рішенням від 29.04.2003 визнали його дружину ОСОБА_12 такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. Після чого, 03.07.2004 ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , шляхом обману та зловживання довірою переконали ОСОБА_11 у нотаріальній конторі за адресою: АДРЕСА_2 , укласти договір купівлі?продажу 53/100 частини квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_5 за ціною 26 000,00 грн. Заволодівши вищевказаною квартирою, грошові кошти за договором ОСОБА_5 в дійсності не сплачував. В результаті ОСОБА_10 та ОСОБА_5 заволоділи вищевказаною квартирою та розпорядилися нею на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 27 587,00 грн.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 за цим епізодом кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене групою осіб за попередньою змовою, у великих розмірах.

Крім того, навесні 2004 року, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , розробили злочинний план щодо заволодіння квартирою ОСОБА_13 АДРЕСА_3 шляхом обману та зловживання довірою останнього, використавши довіреність, складену 26.11.2003 ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_10 , якою ОСОБА_13 уповноважив ОСОБА_10 розпоряджатися всім належним ОСОБА_13 майном, коли в дійсності ОСОБА_13 мав намір видати довіреність виключно щодо продажу квартири АДРЕСА_4 . Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_10 12.05.2005 у нотаріальній канторі ОСОБА_10 на підставі довіреності від імені ОСОБА_13 уклав з дружиною ОСОБА_5 ОСОБА_14 , якій не було відомо про злочинний план ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , договір купівлі?продажу належної ОСОБА_13 квартири АДРЕСА_3 . В результаті ОСОБА_10 та ОСОБА_5 заволоділи вищевказаною квартирою та розпорядилися нею на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_13 майнову шкоду на суму 97 503,00 грн.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 за цим епізодом кваліфіковані за ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, групою осіб за попередньою змовою, в особливо великих розмірах.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.03.2021 кримінальну справу відносно ОСОБА_10 за ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 358 КК України закрито в зв`язку зі смертю.

До канцелярії суду від підсудного ОСОБА_5 надійшла заява про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи відносно нього у зв`язку з закінченням терміну давності, яке він просив вирішити у цьому судовому засіданні.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор не заперечував проти закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_5 у зв`язку з закінченням терміну давності.

Потерпіла ОСОБА_7 та її представник у судовому засіданні заперечили проти закриття справи у зв`язку з закінченням строків давності, утримавшись від обґрунтування своєї позиції.

З матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складений актовий запис про смерть №114 від 10.12.2007; потерпіла ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складений актовий запис про смерть №17478 від 08.12.2014; потерпілий ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складений актовий запис про смерть №10735 від 13.08.2011.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 237 КПК України (в редакції 1960 року) у справі, що надійшла від прокурора, суддя з`ясовує щодо кожного з обвинувачених такі питання, зокрема, чи немає підстав для закриття справи або її зупинення.

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 244 КПК України (у редакції 1960 року), за результатами попереднього розгляду справи суддя своєю постановою приймає рішення про закриття справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7?1 КПК України (в редакції 1960 року) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з ч. 2 ст. 11?1 КПК України (в редакції 1960 року) суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення у разі вчинення особливо тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років.

Реалізуючи вимоги ст. 49 КК України, роз`яснення п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами законодавства України про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили не тільки минули певні строки давності, а й не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкого чи особливо тяжкого.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п?ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

У судовому засіданні підсудний, ОСОБА_5 підтвердив добровільність своєї позиції. Він усвідомлює і розуміє підставу закриття кримінальної справи, йому роз`яснено, що вказані підстави є нереабілітуючими підставами і право на розгляд у загальному порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 протягом цього строку до кримінальної відповідальності за вчинення нового кримінального правопорушення не притягався, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває.

Підстав для застосування ч. 2 чи ч. 3 ст. 49 КК України у суду не має, матеріали справи не містять у собі відповідних відомостей, і стороною обвинувачення не надано, як і для ч. 5 даної норми КК України.

З приводу висловлених потерпілою та її представником заперечень щодо клопотання про закриття провадження, суд зазначає наступне.

Якщо під час здійснення судового провадження, надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності підсудного, наведені норми покладають на суд обов`язок невідкладно перейти до вирішення такого клопотання. Суд з`ясувавши думку учасників провадження, ухвалює постанову.

Невідкладність вирішення клопотання пов`язана із тим, що суд, встановивши наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого чи підсудного від кримінальної відповідальності та згоду обвинуваченого чи підсудного на закриття кримінального провадження на цих підставах, ухвалює рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриває провадження у справі.

За таких обставин, вчинення будь-яких подальших процесуальних дій чи прийняття рішень у кримінальному провадженні втрачає сенс та необхідність.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню вини у вчиненні кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини.

В даному провадженні підсудний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочинів не визнав, однак надав згоду на закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку з закінченням строків давності.

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 29.07.2021 у справі №552/5595/18 наголошує, що визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже визнання чи невизнання вказаною особою свої вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення. Крім цього, Суд звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Також колегією суддів враховано, що під час вирішення питання застосування положень ст. 49 КК позиція потерпілого не є вирішальною щодо закриття і не є перешкодою до виконання імперативних вимог процесуального закону. Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 344/7812/16-к та від 12 квітня 2023 року у справі №522/20663/17.

Враховуючи викладене, оскільки від часу подій викладених в обвинувальному акті до часу заявлення підсудним ОСОБА_5 зазначеного клопотання минуло більше ніж п`ятнадцять років, заява підсудного ОСОБА_5 підлягає задоволенню, останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальна справа відносно нього закриттю.

Щодо вирішення цивільного позову, колегія суддів враховує висновки, викладені Верховним Судом у своїй постанові 18 жовтня 2023 року в справі № 570/2039/20, відповідно до якої у разі постановлення рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи вищевикладене, цивільний позов ОСОБА_7 слід залишити без розгляду із роз`ясненням права останньому звернутися із такими позовом у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст. 248 КПК України (в ред. 1960 року), при наявності обставин, передбачених ст. 6, ч. 1 ст. 7, ст.ст. 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Велика Палата Верховного Суду дійшла саме до такого висновку, який викладений у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, тобто суд повинен вирішити питання про розподіл таких судових витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Також, виходячи з правової позиції, викладеної в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави.

Таким чином, всі процесуальні витрати мають бути віднесені на рахунок держави.

В статті 274 КПК України (в редакції 1960 року), встановлено, що під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.

Запобіжний захід відносно підсудного ОСОБА_5 у вигляді підписки про невиїзд підлягає скасуванню.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 81 КПК України 1960 року.

Згідно з п.15 Розділу XІ "Перехідні положення" КПК України (в редакції 2012 року), апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених §3 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Згідно ст.248 КПК України (в редакції 1960 року), на постанову про закриття справи протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 6, 7-1, 11-1, 237, 244, 248 КПК України (у редакції 1960 року), колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву ОСОБА_5 про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України.

Кримінальну справу №2035/6613/2012 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України закрити у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід підсудному ОСОБА_5 у вигляді підписки про невиїзд - скасувати.

Речові докази, долучені до матеріалів кримінальної справи, що знаходяться в приватизаційній справі №37517 на кв. АДРЕСА_3 залишити в матеріалах кримінальної справи.

Цивільний позов ОСОБА_7 залишити без розгляду із роз`ясненням права останній звернутися із таким позовом у порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3