Справа № 991/3270/25
Провадження 1-кс/991/3269/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (ВАКС) ОСОБА_4. (далі - слідчий суддя чи суд),

отримавши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Офісу Генерального прокурора (ОГП), яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) відомостей про кримінальне правопорушення після отримання заяви про кримінальне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження.

14.04.2025 до ВАКС надійшла скарга від 12.04.2025 ОСОБА_1 (далі - скаржник) на бездіяльність посадових осіб ОГП, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення після отримання заяви про кримінальне правопорушення, для розгляду якої відповідно до статті 35 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) і протоколу автоматизованого визначення слідчого судді визначено слідчого суддю ВАКС ОСОБА_4.

2. Короткий виклад скарги.

Скаржник в скарзі просив: «Зобов`язати уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 357 КК України (за поданою мною заявою від 09.04.2025)»,

що обґрунтовувалось таким: «09.04.2025 я, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з використанням адреси електронної поштової скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » подав заяву про кримінальне правопорушення до Офісу Генерального прокурора (адреса електронної поштової скриньки «»). Заява стосувалась вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 357 КК України.

Обставини скоєння кримінального правопорушення:

У Київському апеляційному суді здійснювався апеляційний перегляд справи №760/11969/24 (апеляційне провадження № 33/824/4459/2024) про військове адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-20 КУпАП (суддя ОСОБА_6.), про притягнення мене, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності.

До цього, представниками ГУВБ СБУ за сприяння співробітників 3 відділу ГВ «Д» УЗНД ІНФОРМАЦІЯ_3 (на яких, у тому числі здійснюється координаційно-керівний вплив 3 управлінням ГУ «Д» ДЗНД СБУ), за участі медійних осіб (блогера ОСОБА_2 та ін.) було здійснено фабрикування результатів медичного огляду на стан сп`яніння та фабрикування матеріалів про адміністративне правопорушення (у тому числі протоколу).

Після прийняття судом 1 інстанції 25.07.2024 неправосудного рішення, мною було подано апеляційну скаргу, проте матеріали справи тривалий час не направлялися для апеляційного перегляду (були направлені після подання мною скарги до ВРП).

30.09.2024 та 07.10.2024 відбувалися судові засідання у Київському апеляційному суді у рамках справи № 760/11969/24.

29.01.2025 мною подано заяву про отримання копії технічного запису судового засідання від 30.09.2024 (із додатком платіжної інструкції про сплату судового збору) у тому числі надання доступу до нього в електронному кабінеті ЄСІТС «Електронний суд», а також після відмови повторно подано заяву 26.02.2025, на яку 07.03.2025 мені надійшов повторний лист № 05-02/488/2025 від 04.03.2025. Вказані листи були надіслані суддею Київського апеляційного суду ОСОБА_7 (якого було обрано секретарем палати з розгляду кримінальних справ).

Зокрема, відповіді були мотивована тим, що нормами КУпАП не передбачено ведення журналу (протоколу) судових засідань та здійснення звукозапису судового засідання.

А також було двічі невірно було зазначено про те, що постанову прийнято 30.09.2024, проте її було прийнято 07.10.2024 (після проведеного судового засідання 30.09.2024, яке фіксувалося технічними засобами секретарем ОСОБА_5, розгляд справи було продовжено 07.10.2024).

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при розгляді справ перебіг судового процесу фіксується технічними засобами в порядку, встановленому законом, крім справ щодо надання дозволу на проведення розвідувальних заходів.

Справа № 760/11969/24 не стосувалась надання дозволу на проведення розвідувальних заходів, а також КУпАП не передбачає заборони здійснювати технічний запис судового засідання.

Відповідно пункту 7 розділу І до Наказу ДСА України від 06.06.2022 № 156 «Про затвердження Інструкції щодо роботи з технічними засобами фіксування судового засідання», судом забезпечується фіксування перебігу всіх судових засідань, крім випадків, передбачених процесуальним законодавством.

Згідно з пунктом 8 розділу І вказаної Інструкції Результатом фіксування судового засідання є створення технічного запису судового засідання - електронного файлу в форматі відео- та (або) звукозапису. При цьому файл відеозапису судового засідання містить в собі одночасно відео- та звукозапис судового засідання.

Також вказана Інструкція передбачає, що під час здійснення фіксування судового засідання секретар судового засідання забезпечує ведення протоколу (журналу) судового засідання. Підписаний протокол (журнал) судового засідання, який містить веб посилання на технічний запис судового засідання у централізованому файловому сховищі, переноситься разом з кваліфікованим електронним підписом до автоматизованої системи діловодства суду та обліковується за відповідною судовою справою.

Відповідно до положень розділу V вищевказаної Інструкції, у разі подання учасником справи заяви про видачу копії запису судового засідання та пред`явлення підтвердження сплати судового збору, відповідальна особа суду може обрати один з наступних способів видачі копії технічного запису судового засідання: - надати засобами підсистеми відеоконференцзв`язку доступ до запису судового засідання в Електронному кабінеті користувача Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС). Цей спосіб можливий за умови реєстрації відповідного учасника справи в ЄСІТС. - надати запис на оптичному диску у вигляді файлу, попередньо скопіювавши його із підсистеми відеоконференцзв`язку, автоматизованої системи діловодства суду чи з іншого цифрового носія, на якому в суді зберігається відповідний запис судового засідання.

Водночас, після звернення мною до Київського апеляційного суду щодо доступності матеріалів апеляційного провадження електронної справи 760/11969/24 у моєму кабінеті ЄСІТС "Електронний суд" (у тому числі 29.01.2025 до Голови Київського апеляційного суду ОСОБА_8 на предмет вжиття контрольних заходів реагування), секретарем судової палати з розгляду кримінальних справ ОСОБА_7 було повідомлено (лист від 27.01.2025 № 05-02/219/2025), що мій РНОКПП був доданий до додаткових відомостей про учасника справи.

Разом з тим, Головою суду було підтверджено факт відповіді із зазначенням вказаного листа (лист Голови ОСОБА_8 від 11.02.2025 № К-30/08- 01/2025 ).

Факт внесення мого РНОКПП до додаткових відомостей щодо учасника справи не відповідав дійсності (його додано не було з урахуванням відповіді ДП "Інформаційні судові системи" від 26.02.2025). З метою вжиття контрольних заходів реагування з даного питання я звернувся також до ДСА України 29.01.2025 та 17.02.2025.

Проте керівництвом ДСА України (лист т.в.о. Голови ДСА України ОСОБА_9 від 17.02.2025 № К229-25-362/25) заходів реагування щодо функціонування ЄСІТС вжито не було.

У свою чергу вказані діяння Голови суду унеможливили отримання матеріалів технічного запису судового засідання від 30.09.2024 по вказаній вище справі (відповідно до положень розділу V Інструкції щодо роботи з технічними засобами фіксування судового засідання).

Разом з тим, 07.03.2025 я повторно звернувся до Голови Київського апеляційного суду з метою отримання технічного запису судового засідання, а також вжиття заходів реагування, але до цього часу відповіді та матеріалів не отримано.

Окрім цього, 05.03.2025 я звернувся до канцелярії Київського апеляційного суду з метою отримання копії технічного запису судового засідання (з використанням способу отримання на оптичному диску), проте інформації мені надано не було.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 15-1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система, що забезпечує аудіо- та відео фіксацію судових засідань.

Так, 30.09.2024 під час судового засідання було зафіксовано мої пояснення, які підтверджували факт фабрикування матеріалів про адміністративне правопорушення (протоколу та медичного огляду), змову щодо незаконного притягнення мене до адміністративної відповідальності, а також неправомірні дії судді 1 інстанції ОСОБА_10 при ухваленні судового рішення. А також було зафіксовано факту ознайомлення суддею ОСОБА_6. з апеляційною скаргою, яка містила вказані вище відомості.

Так, матеріали технічного запису судового засідання від 30.09.2024 являються документом, який підтверджує вищевказані факти (оскільки у ньому зафіксована інформація щодо проведення судового засідання у вигляді електронних даних), а також посвідчує факт проведення судового засідання 30.09.2024 у Київському апеляційному суді.

Ненадання для мене копії технічного запису судового засідання від 30.09.2054 вказує про умисні дії з боку посадових осіб Київського апеляційного суду, які зловживаючи своїм службовим становищем (двічі надаючи відмови щодо видачі копії технічного запису судового засідання, а також не долучивши вказаний документ до матеріалів справи у рамках апеляційного провадження) здійснили знищення або приховування матеріалів технічного засобу судового засідання від 30.09.2024.

Вищевказані дії містять у собі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 357 КК України, а також згідно з приміткою до статті 45 КК України (враховуючи вчинення з використанням службового становища), є корупційним кримінальним правопорушенням та, відповідно до статті 33-1 КПК України, предметно підсудне для Вищого антикорупційного суду.

Зазначені дії завдали мені моральної шкоди, оскільки не дали в повній мірі забезпечити мої права доступності до правосуддя, а також захисту моїх прав та інтересів.

У заяві про кримінальне правопорушення було висловлене прохання повідомити за результатами її розгляду на мою адресу електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». До цього часу інформації щодо внесення відомостей до ЄРДР з боку уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора мені не надходило».

3. Обґрунтування позиції суду.

3.1. Частиною 1 статті 11 КК визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення, а згідно з частиною 1 статті 2 КК, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних елементів, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення, а саме: 1) об`єкт; 2) об`єктивна сторона; 3) суб`єкт; 4) суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу кримінального правопорушення, що виключає її кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг 5з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Пунктом 1 розділу 2 чинного Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора від 17.08.2023 №231 зі змінами, визначено, що до Реєстру вносяться відомості про: час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність тощо.

Згідно з пунктом 2 глави 3 розділу ІІ цього Положення відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до правового висновку, зробленого у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (ККС ВС) від 30.09.2021 в справі № 556/450/18, «підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР».

Тобто для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації такого діяння саме як кримінального правопорушення за певною статтею КК. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке зініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

3.2. Згідно із частиною 1 статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303-308 КПК.

Пунктами 1-11 частини 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а згідно з частиною 2 статті 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу.

Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК передбачено право оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Системне тлумачення статей 214 і 303 КПК свідчить, що предметом судового контролю слідчим суддею може бути бездіяльність уповноваженого органу досудового розслідування у формі невнесення відомостей до ЄРДР після отримання належно обґрунтованої заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, що передбачає такі обов`язкові ознаки: 1) належним заявником до органу досудового розслідування належним чином подана заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення із викладом вагомих обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) після отримання такої заяви чи повідомлення слідчим чи прокурором не внесено у визначений законом строк відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

3.3. Відповідно до частини 1 статті 304 КПК, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З наявних матеріалів справи вбачається, що нібито 09.04.2025 о 08:02 скаржник направив електронною поштою адресату «» заяву про кримінальне правопорушення, відтак скаржником формально не пропущено визначений КПК строк на подання скарги.

3.4. Норми, які відносять справи до предметної підсудності ВАКС визначаються статтею 33-1 КПК із урахуванням статті 216 КПК.

Згідно із статтею 33-1 КПК, ВАКС підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 КК, а також статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини 5 статті 216 КПК. Слідчі судді ВАКС здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності ВАКС відповідно до частини 1 цієї статті.

Частиною 5 статті 216 КПК визначено, що детективи НАБУ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-2, 366-3, 368, 368-5, 369, 369-2, 410 КК, якщо наявна хоча б одна з таких умов:

1) кримінальне правопорушення вчинено: Президентом України, повноваження якого припинено, народним депутатом України, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, Головою Національного агентства з питань запобігання корупції, його заступником, Директором Бюро економічної безпеки України, його заступником, членом Ради Національного банку України, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України; - державним службовцем, посада якого належить до категорії «А»; - депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом обласної ради, міської ради міст Києва та Севастополя, посадовою особою місцевого самоврядування, посаду якої віднесено до першої та другої категорій посад; - суддею (крім суддів Вищого антикорупційного суду), суддею Конституційного Суду України, присяжним (під час виконання ним обов`язків у суді), Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої ради правосуддя, Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; - прокурорами органів прокуратури, зазначеними у пунктах 1-4, 5-11 частини першої статті 15 Закону України «Про прокуратуру»; - особою вищого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, органів та підрозділів цивільного захисту, вищого складу Національної поліції, посадовою особою митної служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника митної служби III рангу і вище, посадовою особою органів державної податкової служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової служби III рангу і вище; - військовослужбовцем вищого офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України; - керівником суб`єкта великого підприємництва, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків;

2) розмір предмета кримінального правопорушення, передбаченого статтями 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 368, 369, 369-2 КК, у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення, а також предмет кримінального правопорушення або розмір завданої шкоди у кримінальних правопорушеннях, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 364, 410 КК, у дві тисячі і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення (якщо кримінальне правопорушення вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків);

3) кримінальне правопорушення, передбачене статтею 369, частиною першою статті 369-2 КК, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині четвертій статті 18 КК або у пункті 1 цієї частини.

Кримінальний кодекс України в примітці до статті 45 визначив вичерпний перелік корупційних кримінальних правопорушень, який розширеному тлумаченню не підлягає, а саме такими вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу. Кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 366-2, 366-3 цього Кодексу.

3.5. Кримінальне правопорушення, передбачене статтею 357 КК, формально належать до корупційних кримінальних правопорушень, проте лише у випадку його вчинення шляхом зловживання службовим становищем, та передбачає кримінальну відповідальність за викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах, або незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом -

Об`єктом злочину за статтею 357 КК є встановлений законодавством порядок обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також права і законні інтереси громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення. Предметом злочину є: 1) офіційні документи, у т. ч. електронні, штампи, печатки; 2) приватні документи, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності (частини 1 і 2); 3) паспорт або інший важливий особистий документ (частина 3). Об`єктивна сторона злочину може бути виражена у таких альтернативних діях відносно предметів злочину: викрадення, привласнення, вимагання, заволодіння шляхом шахрайства, заволодіння шляхом зловживання службовим становищем, знищення, пошкодження, приховування, або у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом чи іншим особистим документом. Злочин є закінченим з моменту вчинення зазначених дій (частина 1) або з моменту фактичного заволодіння особистим документом (частини 3). Суб`єкт злочину загальний. Якщо дії вчинялися шляхом зловживання службовим становищем, суб`єктом злочину може бути лише службова особа. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, а за частиною 1 статті 357 - ще і мотивом: корисливий мотив або інші особисті інтереси. Якщо, реалізуючи злочинний умисел на заволодіння власністю, винна особа не має умислу на заволодіння особистим документом, відповідальність статтею 357 виключається.

Разом з тим, зі змісту заяви і скарги не вбачається жодної ознаки підсудності ВАКС, передбаченої пунктами 1-3 частини 5 статті 216 КПК.

Окрім того, скаржник, хоч і заявляв про вчинення корупційного кримінального правопорушення, проте не навів будь-яких переконливих аргументів, які б у своїй сукупності доводили б реальне існування ознак такого кримінального правопорушення у формі зловживання службовим становищем, яким визнається не будь-яке діяння службової особи, а лише таке, яке обумовлене її службовим становищем і пов`язане зі здійсненням нею своїх службових (владних) повноважень.

Ба більше, скаржник посилається на вчинення кримінальних правопорушень, проте викладені обставини щодо ненадання копії технічного запису судового засідання посадовими особами Київського апеляційного суду, взагалі не свідчать про їх ймовірність і доводи скаржника не потребують перевірки засобами кримінального процесу, а тому такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

3.6. Слідчий суддя також зазначає, що із змісту скарги вбачається виключно незгода скаржника із діями службових осіб суду та ухваленими судовими рішеннями, що само по собі аж ніяк не свідчить про вчинення кримінальних правопорушень.

Загалом ініціювання скаржником кримінального переслідування службових осіб суду має ознаки наміру використання самого факту гіпотетичного внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень та подальшого здійснення досудового розслідування, під час якого будуть обмежуватись права та свободи таких осіб, винятково із метою тиску на них.

Також подання необґрунтованих заяв про вчинення суддями кримінальних правопорушень може мати ознаки протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначену статтями 126 та 129 Конституції України, внаслідок порушення конституційних гарантій незалежності суддів, що є основною передумовою функціонування самостійної й авторитетної судової влади, здатної забезпечити об`єктивне та безстороннє правосуддя, ефективно захистити права і свободи людини і громадянина. Принцип незалежності суддів означає процесуальну діяльність під час здійснення правосуддя в умовах, що виключають сторонній вплив на суддів.

Частиною 1 статті 376 КК передбачено кримінальна відповідальність за втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися винесення неправосудного рішення у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до трьох років, та частиною 2 статті 376 передбачені кваліфікуючі ознаки - перешкоди запобіганню кримінальному правопорушенню чи затриманню особи, яка його вчинила, або вчинені особою з використанням свого службового становища, - що карається позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п`яти років або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Конституційний Суд України (КСУ) у рішенні від 01.12.2004 №19-рп/2004 в справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин 1,2 статті 126 Конституції України та частини 2 статті 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно - правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам - членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь - який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Крім того, КСУ в рішенні від 11.06.2020 в справі №7-р/2020 у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України зокрема зазначив, що в статті 375 КК не встановлено критеріїв, за якими можна визначити, який вирок, рішення, ухвала або постанова судді (суддів) є «неправосудними», а також не розкрито змісту сполучення слів «завідомо неправосудний», що уможливлює неоднозначне розуміння складу злочину, кваліфікацію якого здійснено за цією нормою. Формулювання диспозиції статті 375 КК допускає можливість зловживання нею при вчиненні органами досудового розслідування дій, що мають наслідком притягнення до кримінальної відповідальності судді лише за факт постановлення ним судового рішення, яке, за суб`єктивним розумінням слідчого, прокурора або будь-якої іншої особи, є «неправосудним» (зокрема, у разі незгоди з цим рішенням). З огляду на наведене, КСУ визнав, що стаття 375 КК суперечить частині 1 статті 8 Конституції України, оскільки будь-яке кримінальне обвинувачення щодо судді має ґрунтуватися на приписах кримінального закону, що є достатньо чіткими, зрозумілими, однозначними та передбаченими, за умови встановлення гарантій, які забезпечують незалежність судді при здійсненні правосуддя.

3.7. Окрім того, слідчий суддя зазначає, що 13.03.2025 ухвалою слідчого судді ВАКС ОСОБА_3 в справі №991/2136/25 повернуто тому ж скаржнику аналогічну скаргу на бездіяльність уповноваженої особи ОГП, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення після отримання заяви від 10.03.2025.

18.03.2025 ухвалою слідчого судді ВАКС ОСОБА_4. в справі №№991/2263/25 повернуто тому ж скаржнику аналогічну скаргу на бездіяльність уповноваженої особи ОГП, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення після отримання заяви від 17.03.2025.

Норми КПК безпосередньо не врегульовують порядок реагування на можливі зловживання процесуальними правами учасниками кримінального провадження, але разом з тим, частиною 6 статті 9 КПК визначено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього кодексу. Також, згідно із частиною 5 статті 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство застосовується із урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під зловживанням правом в теорії права класично розуміють дії: 1) переважним мотивом яких є заподіяння шкоди; 2) здійснення яких є абсолютно нераціональним з огляду на відсутність будь-якого законного інтересу у здійсненні права, або ж його здійснення завдає шкоди іншому; 3) право реалізується з ціллю, відмінною від тієї, для якої воно існує.

Заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Верховного Суду від 30.05.2018 в справі № 676/7346/15-к).

Використання цього інституту також має місце в практиці Конституційного Суду України (КСУ), який вказав, що повторне звернення до тієї самої особи з клопотанням щодо перевірки того самого положення закону України на відповідність тим самим положенням Конституції України, свідчить про зловживання правом на подання конституційної скарги (ухвала Першої колегії суддів Першого сенату КСУ від 09.07.2018 №213-1(І)/2018).

Також, згідно із частиною 2 статті 1 КПК кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відтак суд зауважує, що інші процесуальні закони України містять достатньо чіткі норми щодо запобігання зловживанню процесуальними правами.

Так, статтями 44 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПКУ), 43 Господарського процесуального кодексу України (ГПКУ) та 45 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ) під загальною назвою «Неприпустимість зловживання процесуальними правами» передбачено ідентичні норми, за якими учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно із частинами 2-4 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка регулює діяльність ЄСПЛ, суд не розглядає жодної індивідуальної заяви, поданої згідно зі статтею 34, якщо вона: a) є анонімною; або b) за своєю суттю є ідентичною до заяви, що вже була розглянута Судом чи була подана на розгляд до іншого міжнародного органу розслідування чи врегулювання, і якщо вона не містить нових фактів у справі. Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає: a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; або b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином. Суд відхиляє будь-яку заяву, яку він вважає неприйнятною згідно з цією статтею. Він може зробити це на будь-якій стадії провадження у справі.

Суд зазначає, що у цьому випадку повторне подання аналогічних скарг є очевидним виявом зловживання скаржником процесуальними правами, та у разі подання згодом таких скарг вони підлягатимуть залишенню без розгляду.

3.8. Частинами 2, 3 статті 304 КПК визначено, що скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною 1 цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення. Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Перевіривши й оцінивши відомості, наведені у скарзі і доданих матеріалах, слідчий суддя вважає, що наявні підстави, визначені пунктом 2 частини 2 статті 304 КПК, відтак таку скаргу належить повернути скаржнику.

Керуючись статтями 33-1, 216, 303-309, 369-372, 532 КПК суд

ПОСТАНОВИВ:

Повернути ОСОБА_1 скаргу від 12.04.2025 на бездіяльність посадових осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 09.04.2025, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення або отримання її копії (якщо ухвала постановлена без виклику осіб) шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_4. _____________