Номер провадження: 11-кп/813/828/25
Справа № 509/3634/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000363 від 26.05.2024 року за апеляційною скаргою прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.06.2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пасат Балтського району Одеської області, працюючого на посаді водія СТОВ «Агрофірма Петродолинське», раніше не судимого, який зареєстрований та проживє за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

встановив:

оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та йому призначено покарання, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, заходів забезпечення та речових доказів вироком суду в даному кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

В серпні 2022 року, ОСОБА_9 , умисно, з метою отримання посвідчення тракториста-машиніста на своє ім`я, всупереч порядку, установленому Положенням про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста, затвердженому Постановою Кабінету міністрів України № 217 від 02.04.1994 р., для його подальшого використання, всупереч установленому законом порядку, для чого звернувся до особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження з наміром придбати посвідчення тракториста-машиніста, на своє ім`я.

Реалізуючи кримінально-протиправний умисел, направлений на пособництво особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у підробленні посвідчення, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_9 , перебуваючи по вул. Буніна у м. Одесі, передав особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження свої анкетні дані та фотокартку, надавши необхідні засоби для підроблення посвідчення тракториста-машиніста.

Наприкінці вересня 2022 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження по вул. Буніна у м. Одесі, передала ОСОБА_9 завідомо підроблений документ - посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_9 , який не відповідає встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення тракториста-машиніста, що перебуває в офіційному обігу на території України, за наступними ознаками:

-лінійними розмірами;

-кольорами та відтінками фарбних матеріалів, якими виконані зображення;

-способами друку;

-якістю відображення дрібних деталей та мікротексту;

-спеціальними елементами захисту: ІЧ та УФ-захистом.

При чому, у вказаному бланку посвідчення тракториста-машиніста серійним номером НОМЕР_2 , виданому на ім?я ОСОБА_9 , всі зображення нанесені за допомогою знакодрукуючого пристрою з електрофотографічним способом друку.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується в пособництві у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України.

Також, 25.05.2024 р., приблизно 13:30 год., ОСОБА_9 , керуючи трактором марки «Беларус», реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснюючи рух по вул. Центральній в с. Петродолинське, Одеського району Одеської області, за порушення ПДР України, був зупинений поліцейським ВРПП ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_10 , на вимогу якого, пред`явити документи, ОСОБА_9 , умисно, достовірно знаючи, що посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 на його ім`я є підробленим, оскільки він не отримував його в порядку, встановленому Положенням про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста, затвердженому Постановою Кабінету міністрів України № 217 від 02.04.1994 р., пред`явив поліцейському завідомо підроблений документ - посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 на своє на ім`я, тим самим використавши завідомо підроблений документ.

Таким чином, ОСОБА_9 , обвинувачується у використані завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання, з урахуванням вимог ст.69-1 КК України, за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці обмеження волі; за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці обмеження волі. Крім того, прокурор просить згідно до ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Прокурор посилається на те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню, оскільки з урахування положень ст.69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Вказаних вимог кримінального закону судом першої інстанції дотримано не було.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК), проведено за відсутності обвинуваченого, який повідомлявся у передбачений КПК порядок, однак судові повістки не отримував та судовий розгляд неодноразово відкладався. Разом з цим, в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становище обвинуваченого, а тому участь обвинуваченого не є обов`язковою та колегія суддів вважає, що подальше відкладення не буде слугувати положенням ст.28 КПК щодо розумного строку розгляду кримінального провадження.

Також розгляд проведено без участі захисника, яка будучи повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого вироку, судом були створені всі умови для реалізації права учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєних ОСОБА_8 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями закріпленими в ст. 409 КПК регламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно положень ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора щодо існування підстав для зміни вироку у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону через призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі більшого, ніж передбачено кримінальним законом з урахуванням приписів ст. 691 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначених вище норм кримінального закону та положень судової практики, врахував особу обвинуваченої та те, що вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність матеріальної допомоги.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не було встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, наявність вище зазначених пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді обмеження волі майже в мінімальних межах санкцій ч. 5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Проте, судом першої інстанції, при призначенні покарання, не враховано вимоги ст.691 КК України та позицію Верховного Суду щодо застосування даної норми кримінального закону.

Так, положеннями ст.691 КК України передбачено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

В свою чергу, обставинами, що пом`якшують покарання та передбачені вищевказаними п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, які в своїй сукупності виступають умовою можливості застосування стосовно обвинуваченої особи положень ст.691 КК України, є з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Виходячи з вимог ст.691 КК України вбачається, що передумовою її застосування, наряду з відсутністю обставин, що обтяжують покарання та визнання обвинуваченим вини у вчиненому, виступає також наявність сукупності двох обставин, які пом`якшують покарання, що свідчить про те, що у разі відсутності однієї із таких обставин, передбачених вищезгаданими п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, застосування стосовно особи положень ст.691 КК України неможливе.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, оскільки в такий спосіб становище обвинуваченого не погіршується.

Так, санкція ч.1 ст.358 КК України передбачає найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі на строк до 2 років.

Враховуючи приписи ст.691 КК України, максимальний розмір покарання у такому випадку не може перевищувати 1,4 років, але вироком суду обвинуваченому за ч.1 ст.358 КК України призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, що не відповідає вимогам кримінального закону.

Вказане порушення може бути усунуте апеляційним судом, шляхом зміни вироку, оскільки це не погіршує становище обвинуваченого.

Порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, та які не зазначені в апеляційній скарзі прокурора, колегією суддів не встановлено.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні, в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.06.2024 року у кримінальному провадженні №0000363 від 26.05.2024 року, яким ОСОБА_8 засуджено зач. 5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України змінити.

Викласти абзац перший резолютивної частини вироку в наступній редакції: « ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання: за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, із застосуванням положень ст.69-1 КК України у виді 1 року 4 місяців обмеження волі; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі».

Викласти абзац другий резолютивної частини вироку в наступній редакції: «На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі".

Викласти абзац третій резолютивної частини вироку в наступній редакції: «На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік. У відповідності до п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання».

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4