Провадження № 1-кп/638/1305/25
УХВАЛА

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000998 від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,

в с т а н о в и в:

22 січня 2025 року до Дзержинського районного суду м. Харкова на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 13 січня 2025 року надійшло кримінальне провадження № 0000998 від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України.

Ухвалою суду від 24 січня 2025 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений та захисник проти призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, просили провести підготовче судове засідання за їх відсутністю.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Дзержинському районному суду м. Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами другою, третьою та дванадцятою цієї статті.

Таким чином, суд вважає за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Окрім того, прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується в тому, що період часу з 28 серпня 2024 року по 22 жовтня 2024 року, точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, реалізуючи свій злочинний намір, у невстановленому місці за невстановлених обставин знайшов вибухові пристрої, які незаконно зберігав при собі. Так, в період часу 28 серпня 2024 року по 22 жовтня 2024 року точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 перебуваючи в полі неподалік с. Кицівка, Чугуївського району, Харківської області на землі виявив корпус ручної гранати РГД-5 та корпус ручної гранати Ф1, котрі відповідно до довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів № 3805/1 від 22.10.2024, наданої співробітниками управління вибухотехнічної служби, відносяться до категорії обмежено небезпечні, та два запали типу УЗРГМ-2, які відповідно до довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів № 3805/2 від 22.10.2024, наданої співробітниками управління вибухотехнічної служби, відносяться до категорії небезпечні, що були встановлені в корпуси ручних гранат. Вказані предмети ОСОБА_4 вирішив забрати собі тим самим незаконно придбав вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу, та в подальшому носив з собою тим самим зберігаючи вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу.

Наявність обґрунтованого обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Метою продовження строку запобіжного заходу є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На переконання прокурора запобігти настанню зазначених ризиків більш м`яким запобіжним заходом неможливо.

Обвинувачений та захисник не заперечували проти продовження строку тримання під вартою.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 24 жовтня 2024 року застосовано відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів.

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 13 грудня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів до 10 лютого 2025 року включно.

Підставою для застосування та продовження строку запобіжного заходу була наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, метою застосування запобіжного заходу забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Станом на день проведення судового засідання суду не надано достатніх належних доказів про усунення ризиків, які були підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, а також обставин, які перешкоджають триманню обвинуваченого під вартою.

Залишається достатньо підстав вважати, що ризики, передбачені п. 1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати з огляду на таке.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, що відноситься до категорії тяжких злочинів, а також зважаючи на вчинене діяння, дані про особу ОСОБА_4 , суд вважає реальним існування ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на свободі може переховуватись від правоохоронних органів та суду, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Зазначені висновки ЄСПЛ корелюються з положенням ст. 178 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він офіційно не працевлаштований, неодружений, осіб на утриманні не має, на диспансерному обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, раніше неодноразово судимий, злочини, у вчиненні яких обвинувачується, вчинено в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Судом вивчалась можливість застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, зокрема на цілодобовий домашній арешт, проте враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та можливого покарання, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , реальне існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Таким чином, характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), дані про особу підозрюваного, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.

Даних про неможливість подальшого утримання ОСОБА_4 в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я суду не надано.

З урахуванням усіх обставин справи, виходячи з того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд дійшов висновку, що ризики, які були встановлені слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу, продовжують існувати, і при цьому їх настанню неможливо запобігти застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, суд, з урахуванням викладених обставин злочину, беручи до уваги відсутність даних про майновий стану підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд визначає заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 60560,00 грн, яка на переконання суду здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, зможе запобігти настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не буде завідомо непомірною для обвинуваченого.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 197, 314-315, 331, 369-372, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000998 від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, на 10 лютого 2025 року о 13 год. 15 хв. у приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 52-В.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити на час судового розгляду кримінального провадження № 0000998 від 22 жовтня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 04 квітня 2025 року.

Визначити суму застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на Депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії запобіжного заходу.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись з місця проживання та/або проходження військової служби, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця проходження служби; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 04 лютого 2025 року о 15 год 10 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1