ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/2281/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/9/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурорів на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.12.2018 стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 09.09.2009 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, звільнений 29.04.2013 року умовно достроково, невідбутий строк: 6 місяців 29 днів;

- 15.01.2014 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 міс, з покладанням обов`язків, передбачених, ст. 76 КК України, звільнений від покарання 17.08.2015 року за закінченням іспитового строку;

- 16.10.2015 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, звільнений від покарання 17.01.2018 року, за закінченням іспитового строку.

засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 75, п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання, якщо протягом визначеного судом іспитового строку 3 роки, не вчинить нового злочину й, виконає покладені на нього обов`язки.

Цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_7 29.03.2018, близько 18год. 10хв., маючи злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна , діючи повторно та з корисливих мотивів, підійшов до раніше невідомого йому ОСОБА_8 , що знаходився біля торгового кіоску розташованого за адресою: м. Харків, вул. Тарасівська, 20 та шляхом ривку відкрито викрав з його лівої руки грошові кошти у сумі 246 гривень належні останньому. Після чого, ОСОБА_7 , звернувши викрадене на свою користь, зник з місця скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційних скаргах прокурори не оскаржуючи встановлені фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просять вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідність, а саме ст. 75 КК України, що потягло за собою неправильне звільнення від відбування покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити 4 роки позбавлення волі.

Апелянти вказують, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не врахував, дані, що характеризують особу засудженого та характер вчинених дій, а саме те, що останній раніше неодноразово судимий за скоєння злочинів проти власності, за останні дві судимості за вироками від 15.01.2014 та 16.10.2015 судами застосовувалась ст.75 КК України зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком, але незважаючи на це, обвинувачений належних висновків для себе не зробив та скоїв умисний тяжкий злочин проти власності. На думку авторів, наведене характеризує ОСОБА_7 як суспільно-небезпечну особу, а його каяття у вчинених злочинах не є щирим, а лише свідчить про бажання уникнути реальної міри покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, в тому числі, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист.

При цьому, згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Наведені вище норми кримінального процесуального закону районним судом при розгляді кримінального провадження та ухваленні рішення по справі належним чином не виконано.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції кримінальне провадження розглянуто за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України (т. 1 а. с. 124-126), визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження.

Суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліках у наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, характеризується позитивно, страждає на тяжкі захворювання, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є єдиним годувальником, дружина обвинуваченого ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття у скоєнні кримінального правопорушення та добровільно в повному обсязі відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду, обставин, що обтяжує покарання, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, районний суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 , можливе без ізоляції його від суспільства.

В судовому засіданні обвинуваченим та прокурором надані копії документів для приєднання до матеріалів кримінального провадження.

Обвинуваченим надані суду довідки про стан його здоров`я.

З наданих прокурором документів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 був засудженим вироком Люботинського міського суду Харківської області 12.02.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Вказаний вирок набув чинності 09.04.2020 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.04.2023 року задоволено подання Державної установи «Харківська виправна колонія (№43)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі умовно-дострокове на строк 6 місяців 13 днів. Згідно довідки про звільнення ОСОБА_9 був звільнений 14.04.2023 року.

Долучені за згодою сторін до матеріалів провадження докази не досліджувалися судом першої інстанції, проте на думку колегії суддів, ці обставини можуть істотно вплинути на висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, колегія суддів вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У зв`язку зі скасуванням вироку за процесуальними порушеннями, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, не може розглянути та дати оцінку апеляційним доводам учасників розгляду про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді суду слід усунути вказані в даній ухвалі недоліки, повно та всебічно дослідити обставини справи, надані сторонами на їх підтвердження докази, та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412, ч. 2 ст. 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурорів задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.12.2018 стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді