Справа № 462/6700/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1134/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 4 жовтня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України: за ч. 3 ст. 307 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі - з 20.07.2024 року до дня набрання вироком законної сили.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишено до вступу вироку у законну силу.

Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з арештом майна, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , діючи всупереч положень Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їхніх аналогів і прекурсорів», Закону України «Про засади протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та зловживання ними», умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення правил обігу особливо небезпечних психотропних речовин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, за рахунок збуту особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, тобто діючи з прямим умислом, вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Так, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, з корисливих мотивів у невстановлений органом досудового розслідування час та у невстановленому місці, але не пізніше 20 год. 09 хв., 20.07.2024 року незаконно отримав (придбав) у невстановленої слідством особи посилку, в якій знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено, яку отримав у поштоматі № 5817, «Нова пошта», що на АЗС «SOCAR» за адресою: вул. Залізнична, 1А у м. Львові, та незаконно зберігав при собі.

Після цього, 20.07.2024 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку № 20 що по вул. Залізничній, у м. Львові, маючи умисел на незаконне зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, був зупинений працівниками поліції та у подальшому в останнього при собі виявлено та вилучено вказану посилку, у якій знаходився пластиковий тубус із 51 зіп-пакетом, обмотаним ізоляційною стрічкою сірого кольору у яких містилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, масою 30, 1181 г, що згідно таблиці № 2 наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» становить особливо великий розмір.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, в особливо великих розмірах, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 4 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити, зазначити, що початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 рахувати з 20 липня 2024 року (з часу затримання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України), виключивши з вироку посилання на обчислення строку відбування покарання з дня набрання вироком законної сили.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскарженим вироком постановлено строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня набрання вироком законної сили. Вважає, що вказаний вирок підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині обчислення строку відбування покарання.

Апелянт зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині обвинувального вироку зазначається початок строку відбування покарання. З положень ч. 5 ст. 72 КК України, ч. 2 ст. 197 КПК України слідує, що початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі, у разі, коли обвинувачений до винесення вироку тримався під вартою, обчислюється з моменту взяття під варту або з моменту затримання, при цьому у строк покарання зараховується строк тримання обвинуваченого під вартою.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_7 20 липня 2024 року затримано відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України та ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 22 липня 2024 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого в подальшому було продовжено.

З огляду на те, що 20 липня 2024 року ОСОБА_7 затриманий, а починаючи з 22 липня 2024 року перебуває під вартою і строк затримання та перебування під вартою з 20 липня 2024 року і до набрання вироком законної сили зараховано йому у строк покарання, початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі йому слід обраховувати з моменту затримання, яке передувало взяттю під варту, - 3 20 липня 2024 року, а не з часу набрання вироком законної сили.

Наведене, на думку прокурора, є підставою для зміни оскарженого вироку.

Адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить у задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 відмовити, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 4 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

В обґрунтування поданих заперечень вказує на те, що у резолютивній частині оскарженого вироку, на виконання вимог ч. 4 ст. 374 КПК України, вказано, що строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили. Зазначає, що у вироку суду правильно визначено момент початку строку відбування покарання особи, щодо якої обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою (та яка на час досудового розслідування та розгляду справи в суді по суті утримується під вартою), - моментом (днем) набрання обвинувальним вироком законної сили, оскільки до цього часу до особи застосований захід забезпечення кримінального провадження - виключний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який не має на меті покарати підозрюваного, обвинуваченого, а має на меті забезпечення його (підозрюваного, обвинуваченого) належної процесуальної поведінки на час досудового розслідування та суду, а також уникнення ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України. Відтак, на переконання захисника, суд першої інстанції в оскарженому вироку не допустив неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, правильно визначив момент початку перебігу строку відбування покарання - днем набрання вироком законної сили та дотримався приписів ч. 5 ст. 72 КК України, зазначивши в резолютивній частині оскарженого вироку строк попереднього ув`язнення, який підлягає зарахуванню до строку покарання.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора, покликавшись на їх безпідставність.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги та поданих на неї заперечень, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 307 КК України, а саме як незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, в особливо великих розмірах.

Водночас, в апеляційній скарзі не оскаржується вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання, відтак міра покарання також не підлягає перевірці апеляційним судом.

Стосовно апеляційних доводів прокурора про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону в частині обчислення строку відбування покарання, то такі в ході апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли.

Так, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та пункті 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Частиною 2 ст. 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою у вироку суду зазначається, серед іншого, і початок строку відбування покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 22 липня 2024 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалюючи оскаржений вирок, суд дійшов правильного висновку про необхідність зарахування попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, зарахувавши у строк покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 20 липня 2024 до дня набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Одночасно суд визначив, що строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На переконання колегії суддів, резолютивна частина вироку суду першої інстанції відповідає вимогам п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України.

Водночас, визначення строку відбування ОСОБА_7 покарання з часу затримання - 20 липня 2024 року, як того просить прокурор, за одночасного зарахування строку перебування обвинуваченого під вартою на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, фактично призведе до повторного зарахування строку перебування ОСОБА_7 під вартою.

За цих обставин, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскарженого вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржений вирок є законним й обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Залізничного районного суду м. Львова від 4 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4