ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження № 0000371 від 05 квітня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, ронокпп НОМЕР_1 , який має середню освіту, розлучений, перебуває на посаді старшого водія 1-го відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 НГУ, військовослужбовець за мобілізацією, у військовому званні «солдат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:вироком Суворівського районного суду м. Одеси від 04.10.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт. 01.12.2021 останній був поставлений на облік в Суворівському РВ ДУ «Центр пробації» в Одеській області, відомостей про відбуття покарання немає,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Солдата ОСОБА_4 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12 жовтня 2023 року за № 301 зарахованого до списків особового складу частини на всі види забезпечення. Під час проходження служби в військовій частині НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 обіймав посаду старшого водія 1-го відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет вогневої підтримки 1-го батальйону оперативного призначення . З 12.10.2023 ОСОБА_4 приступив до виконання обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин, а саме 17.11.2023, близько 08-00 год., солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 НГУ у АДРЕСА_2 , після чого, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконного перебував за межами місця служби до моменту затримання правоохоронними органами 01.10.2024.

У пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину загалом визнав, а саме в тому, що він був відсутнім у військовій частині в зазначений період часу.

Погодився дати пояснення та суду пояснив, що з січня 2023 року був мобілізований до лав Збройних сил України. З жовтня 2023 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 НГУ в АДРЕСА_2 . У військовій частині НОМЕР_2 займав посаду старшого водія 1-го відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет вогневої підтримки 1-го батальйону оперативного призначення. До мобілізації він вже мав наркотичну залежність. За висновками ВЛК він є обмежено придатним саме через морально-психологічні розлади викликані вживання наркотичних засобів. Приблизно в грудні 2023 року він знаходився в тимчасовому пункту дислокації у Вознесенівському району м. Запоріжжя, йому видали автомат, але він категорично відмовився його брати та для себе зробив висновок, що його готують до відправлення в зону бойових дій. На зазначені дії керівництва він зазначив, що погоджується проходити службу тільки в тилу і на лінію зіткнення не поїде. Вважає, що керівництво частини не звертало уваги на його зауваження та не враховувало його стан здоров`я. Через це після отримання грошового забезпечення, він вранці перед шикуванням зібрав свої речі, викликав таксі та поїхав в м. Одеса до свого місця проживання. Залишив частину через те, що вважав так буде йому краще. В м. Одеса знаходився у себе вдома, вживав наркотики та виходив на тимчасові підробітки, до служби повертатися не мав намірів. Його декілька разів затримували та доставляли у військкомат, але він знову йшов звідти. Відсутнім він був у частині близько року. За час його відсутності до нього надходили телефонні дзвінки з військової частини, але він вимкнув телефон та вважав такі розмови зайвими. Вважає, що він є психічно нестабільним через наркотичну залежність, тому проходження служби для нього було тяжким. Свого безпосереднього командира він бачив двічі, оскільки той був безпосередньо в зоні активних бойових дій. Покинув частину через свій морально-психологічний стан, його лякали замкнутий простір та інші речі. Коли покидав місце дислокації вважав, що це назавжди. Тепер шкодує про свій вчинок.

Оскільки обвинувачений має певні вади здоров`я, судом було ухвалено досліджувати обставини по справі та здійснити перевірку їх доказами у повному обсязі.

Судом були досліджені письмові докази та допитані свідки у кримінальному провадженні.

Не зважаючи на заперечення обвинуваченим певних обставин за пред`явленим йому обвинуваченням, його винуватість повністю доводиться зібраними по справі доказами, а саме:

-витягом з ЄРДР за № 0000371 від 05.04.2024, відповідно до якого 04.04.2023 з матеріалів правоохоронних, державних органів встановлено, що 17 листопада 2023 року, близько 08.00 год, військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 НГУ солдат ОСОБА_4 , самовільно залишив місце несення військової служби у АДРЕСА_2 з метою ухилитися від проходження військової служби в умовах воєнного стану (а.с.73-74);

-постановою від 06.11.2024 про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, якою доручено здійснення (проведення) досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000371 від 05.04.2024 за ч.4 ст. 408 КК України іншому органу досудового розслідування - Василівському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (а.с.75-76);

-копією витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 НГУ від 17.11.2023 № 2674 «Про призначення службового розслідування» по факту самовільного залишення військової частини старшим водієм взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 1 батальйону оперативного призначення солдатом ОСОБА_4 .. Терміни службового розслідування визначені з 17.11.2023 по 17.12.2023. Проведення такого розслідування доручено командиру гранатометного взводу роти вогневої підтримки 1 батальйону оперативного призначення старшому лейтенанту ОСОБА_7 (а.с.85);

-рапортом командира 1 батальйону оперативного призначення майора ОСОБА_8 від 17.11.2023, відповідно до якого останній клопоче по суті рапорта командира роти вогневої підтримки 1-го батальйону оперативного призначення молодшого лейтенанта в/ч НОМЕР_2 НГУ, яким повідомлено, що під час перевірки особового складу на ранковому шикуванні о 08.00 год. 17.11.2023 був відсутнім на шикуванні старший водій взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 1 батальйону оперативного призначення солдат ОСОБА_4 .. На телефонні дзвінки останній не відповідає, місцезнаходження його не відоме. Просили призначити службове розслідування за даним фактом (а.с.86);

-копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 НГУ від 17.11.2023 № 339, відповідно до якого старший водій взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 1 батальйону оперативного призначення солдат ОСОБА_4 вважається таким, який був відсутній під час перевірки (а.с.87);

-копією витягу з наказу т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_9 від 21.01.2023 № 22, відповідно до якого було зараховано солдата ОСОБА_4 , який прибув для проходження військової служби із військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ) по мобілізації в списки особового складу на всі види забезпечення (а.с. 88);

-копією витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 НГУ ОСОБА_10 від 12.10.2023 №301 відповідно до якого солдат ОСОБА_4 з 12 жовтня 2023 приступив до виконання обов`язків за посадою старшого водія взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 1 батальйону оперативного призначення, призначеного на посаду наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11 жовтня 2023 року № 70 о/с (а.с. 89);

-копією довідки начальника відділу кадрів підполковника ОСОБА_11 , яка видана 26.11.2023 за № 9317, про те, що солдат військової частини по мобілізації ОСОБА_4 зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_2 від 21 січня 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21 січня 2023 року № 22 с/ч та призначений на посаду старшого водія взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 1 батальйону оперативного призначення наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12 жовтня 2023 року № 301 с/ч (а.с. 90);

-рапортом командира 1-го батальйону оперативного призначення в/ч НОМЕР_2 майора ОСОБА_8 про те, що станом на 19.02.2024 не з`явився старший водій взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 1 батальйону оперативного призначення солдат ОСОБА_4 , який 17.11.2023 самовільно залишив військову частину, місце його перебування невідоме, на зв`язок не виходить заходи розшуку результатів не дали (а.с. 94);

-висновком службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини старшого водія взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 1 батальйону оперативного призначення солдатом ОСОБА_4 , затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 НГУ полковником ОСОБА_12 від 06.03.2024, відповідно до якого було запропоновано вважати підтвердженим факт самовільного залишення військової частини зазначеним солдатом та підтвердженою вину останнього у даному правопорушенні. Вважали за необхідне через те, що у діях ОСОБА_4 вбачався склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, повідомити про це керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони з надісланням копії матеріалів даного службового розслідування (а.с. 80-84);

-постановою про зміною кваліфікації кримінального правопорушення, ухваленою слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі від 13.06.2024, відповідно до якої слідчим першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. ОСОБА_13 . Концур змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000371 від 05.04.2024 з ч.5 ст.407 КК України на ч. 4 ст.408 КК (а.с.99);

-постановою про оголошення розшуку підозрюваного від 19.09.2024, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оголошений у розшук як підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України (а.с.104-105);

-копію ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_14 від 20.09.2024 про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 ;

-копією ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_14 від 02.10.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ;

-копією військового квитка серії НОМЕР_5 виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.04.2018, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний у Збройні Сили України за мобілізацією 27.04.2022. Не одружений. Розпочав службу в в/ч НОМЕР_6 НГУ (а.с.91-92).

Судом буди допитані свідки, які своїми свідченнями також підтвердили винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він наразі проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 НГУ на посаді командира відділення командира гранатомета 3-го протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки 1-го батальйону оперативного призначення, має звання молодшого сержанта. Їх підрозділ був сформований в жовтні 2023 року. ОСОБА_4 був до них переведений з іншої частини. 16 листопада 2023 року свідок заступив на чергування по тимчасовому пункту дислокації підрозділу зазначеної військової частини. Так як він був черговим роти, то йому в цей час підпорядковувалися всі особи, які перебували у пункті дислокації. Нікому не дозволялося залишати тимчасовий пункт дислокації. Протягом дня він займався своїми справами, перевіряв наряд, всі солдати були на місці. У 08.00 наступної доби, тобто 17.11.2023, було передбачено проведення ранкового шикування та перевірка особового складу. Під час цього заходу не було виявлено солдата ОСОБА_4 . Про відсутність цього солдата він відразу доповів командиру роти ОСОБА_16 . Останній надав наказ сформувати пошукову групу. Була сформована пошукова група у складі його та солдата ОСОБА_17 .. Вони на автомобілі обстежили прилеглу до пункту дислокації територію та вокзали м. Запоріжжя, але ОСОБА_4 виявити не вдалося. Повернувшись у підрозділ, він відразу доповів командиру роти ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_4 не знайшли. Після цього ОСОБА_16 надав розпорядження скласти рапорт про виявлення відсутності солдата ОСОБА_4 . Як було потім встановлено, що ОСОБА_4 без дозволу залишив розташування підрозділу, перевдягнувся у цивільний одяг, свою зброю з собою він не забирав. Йому також намагалися додзвонитися, але він не відповідав. Згодом ОСОБА_4 комусь з солдатів написав у застосунку «Телеграм», що він вже знаходиться у Миколаївській області та повертатися у підрозділ не буде. За фактом залишення ОСОБА_4 підрозділу проводилося службове розслідування. Восени 2024 року йому скинули фото особи, яку затримали поліцейські, та просили сказати чи не є це ОСОБА_4 . Він підтвердив, що дійсно це є ОСОБА_4 . Через деякий час ОСОБА_4 доставили до їх підрозділу. Про його повернення свідок доповів відповідним рапортом керівництво частини. Надалі ОСОБА_4 якийсь час знаходився на пункті дислокації, дивно себе поводив, ні з ким не спілкувався, але з підрозділу не відлучався. Потім надійшло розпорядження про його доставлення до ДБР, яке було виконано. Окремо на запитання суду свідок зазначив, що питання відправки особового складу до лінії зіткнення проходили через нього, але ОСОБА_4 туди не направляли і такого розпорядження у час, коли він залишив територію пункту тимчасової дислокації підрозділу, ніхто не надавав. Останнього залучали лише до господарських справ підрозділу.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що він займає посаду заступника командира військової частини НОМЕР_2 НГУ командир роти вогневої підтримки 1-го батальйону оперативного призначення, має звання молодший лейтенант. 17.11.2023 він з особовим складом знаходились в районі населеного пункту Мала Токмачка в Запорізькій області на бойовому завданні. Черговий частини повідомив йому про відсутність на шикуванні солдата ОСОБА_4 .. Додатково вказав, що він є безпосереднім командиром ОСОБА_4 та що 10.09.2023 сформувався підрозділ і було об`єднано роту вогневої підтримки. Йому як командиру надали списки солдат, які попали в підрозділ. ОСОБА_4 в цей підрозділ попав як дійсний військовослужбовець, тобто був переведений з іншої частини. Йому як командиру надали також «розшукову карту» на солдата ОСОБА_4 тому він знав його особливості, зокрема щодо вживання наркотичних засобів та те, що він є обмежено придатним. Через це йому нічого не довіряли, останній займався господарчими справами підрозділу, ніхто не давав розпорядження переведення його в місця безпосереднього виконання бойових завдань. Загалом він його бачив два рази. Черговий роти також повідомив, що розшукові заходити по встановленню місця знаходження ОСОБА_4 не дали позитивних результатів. Про це було повідомлено вище керівництво частини. Через деякий час його особисто повідомили про затримання ОСОБА_4 в м.Одесі. За результатами службового розслідування було встановлено порушення солдатом ОСОБА_4 своїх службових обов`язків та вчинення кримінального правопорушення.

Так, свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що він є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 НГУ та займає посаду старшого водія взводу матеріального забезпечення, має звання солдат. 17.11.2023 був присутній на шикуванні у тимчасовому пункті дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 . В той день була встановлена відсутність солдата ОСОБА_4 .. За розпорядженням командира роти ОСОБА_16 була сформована розшукова група, до якої увійшов він та на той час черговий роти молодший сержант ОСОБА_15 . Вони обстежили прилеглий до тимчасового пункту дислокації район та вокзали м. Запоріжжя, але ОСОБА_4 не виявили. Ним особисто були здійснені телефонні дзвінки, але ОСОБА_4 не відповідав. Всі знали, що ОСОБА_4 вживає наркотики, тому з ним мало хто спілкувався. Конфліктів з ним ні у кого не було. Через деякий час, вже в 2024 році, ОСОБА_4 до підрозділу доставили працівники поліції.

Відповідно до матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого встановлено, що згідно зі службовою характеристикою солдата ОСОБА_4 старшого водія 1-го відділення протитанкових ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Південного ОТО , відповідно до якої вказано під час проходження служби зарекомендував себе як не достатньо дисциплінований та не відповідальний військовослужбовець. Свої посадові обов`язки виконував задовільно. Висновок: за своїми морально діловими якостями солдат ОСОБА_4 займаній посаді відповідає, але потребує постійного контролю з боку командирів (а.с.96).

Згідно з медичною характеристикою солдата ОСОБА_4 старшого водія 1-го відділення протитанкових ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 , останній під наглядом медичного персоналу в/ч НОМЕР_2 перебуває з 21 січня 2023 року по теперішній час. До цього проходив військову службу вч НОМЕР_4 НГУ. З 27.03.2023 по 13.04.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні у НКП «ОКЗНПД» ЗОР з діагнозом синдром залежності від ряду ПАР (опіоіди, канабіоїди, синтетичні актинони). Стан відміни метадону. Заключення: Обмежено придатний від 09.05.2023. З 12.06.2023 по 19.06.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «ОКЗНПД» ЗОР з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади, внаслідок вживання кількох наркотичних засобів. Синдром залежності, суіцидальні думки. З 19.07.2023 по 26.07.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «ОКЗНПД» ЗОР з діагнозом «Синдром залежності від ряду ПАР». З 17.08.2023 по 31.08.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «ОКЗНПД» ЗОР з діагнозом «Синдром відміни, (залежність від ряду ПАР). З 23.09.2023 по 29.09.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «ОКЗНПД» ЗОР з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади, внаслідок вживання кількох наркотичних засобів. Синдром відміни раду ПАР (а.с.97).

Згідно зі службовою карткою старшого водія 1-го відділення протитанкових ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 1 батальйону оперативного призначення солдата ОСОБА_4 , відповідно до якої останній заохочень немає, стягнень немає (а.с.98).

Відповідно до актового запису про народження №35 від 13.12.2001 ОСОБА_4 народився в м. Одеса 03 серпня 1998 року (а.с.100). Актовий запис про шлюб № 1414 від 15.10.2022, відповідно до якого ОСОБА_4 та ОСОБА_18 уклали шлюб 15.10.2022, внесено до державного реєстру актів цивільного стану громадян № 2, прізвище дружити після реєстрації шлюбу « ОСОБА_19 » (а.с.102-103). Відповідно до рішення Суворівського районного суду м. Одеса справа №523/13507/23 від 10.10.2023 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_20 розірвано (а.с.132-133).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 452 від 14.10.2024 ОСОБА_4 , 1998 року народження, виявляв та виявляє у теперішній час, психічний розлад у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок сумісного вживання психоактивних речовин (канабіоїди, опіоїди, психостимулятори) синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протинаркоманічного лікування. За психічним станом протипоказань до лікування немає (а.с.119-126).

Відповідно до виписних епікризів з медичної карти стаціонарного хворого у період з 17.08.2023 по 31.08.2023 та з 23.09.2023 по 29.09.2023 перебував на лікуванні в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР (а.с. 127-128).

Згідно з довідкою № 266/с від 09.05.2023 військового-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області солдат (мобілізація) ОСОБА_4 , 1998 року народження, водій гранатометного відділення гранатометного взводу (СПГ-9) 1-го батальйону оперативного призначення в/ч НОМЕР_2 , пройшов медичний огляд ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» 09 травня 2023 року, діагноз і постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва: Психічні та поведінкові розлади внаслідок одночасного вживання декількох наркотичних засобів та використання інших психоактивних речовин. Синдром залежності зі збереженням критичного ставлення до свого стану та поведінки. Переніс стан відміни метадону. Викривлення носової перетинки з помірним порушенням носового дихання праворуч захворювання, ні, не пов`язане з проходженням військової служби. Спазм акомодації обох очей 0,9/0,8 з кор. 1,0/1,0 захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби. Визнаний обмежено придатним до військової служби. Примітка: Обмежити психологічні навантаження, заборонити самостійне несення служби. Рекомендовано психологічний супровід та індивідуальна виховна робота. Постанова прийнята на воєнний стан (а.с.129)

Як вже зазначалося, то відповідно до висновку судовопсихіатричної експерта №452 ОСОБА_4 1998 року народження, виявляв та виявляє у теперішній час психічний розлад у вигляді психічних та поведійедінкових розладів внаслідок сумісного вживання психоактивних речовин (канабіоіди, опіоїди, психостимулятори, канабіноїди), синдром залежності, на що вказує: нормальний розвиток з дитячого віку, отримана неповна середня освіта, трудова діяльність, сімейний стан, з початком вторгнення РФ на території України був мобілізований до лав ЗСУ. З 17 років вживає психоактивні речовини, починав з коноплі, потім паралельно почав вживати «солі», амфетаміни, метадон, героїн. Тривалість та частота вживання психоактивних речовин привели до сформованої психічної й фізичної залежності. На відміну вживання ПАР важко переносить абстинентний синдром, лікувався стаціонарно. З приводу гострої інтоксикації ПАР з обманами сприйняття також перебував на лікуванні у психіатричному стаціонарі. За матеріалами справи 17.11.2023 самовільно покинув, назад не повернувся. Згідно відповіді №01-01-10 від 09.10.2024 з КНП «МПД» Одеської міської ради: « ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 під наглядом у психіатра з 28.03.2024 по теперішній час з діагнозом: «Розлад психіки та поведінки в наслідок вживання канабіноїдів. Гостра інтоксикація переважно з галюцинозом та психомоторним збудженням».

При теперішньому дослідженні, на тлі сомато-неврологічної симптоматики, характерної для синдрому залежності від ПАР, виявляє: послідовність мислення, схороність їнтелектуально- мнестичних функцій, роздратованість, афективну зарядженість, брехливість, виверткість, брутальність, відсутність галюцінаторно-маячної симптоматики, розуміння караності скоєного. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, на що вказує: матеріали справи, дані представленої медичної документації, що свідчать про цілеспрямованість дій, орієнтування в навколишньому середовищі, відсутність галюцінаторно-маячної симптоматики, схоронність правопорушення, відсутність звернення за медичною допомогою на період що цікавить слідство. Ступінь наявних порушень був не такий, щоб позбавляв його здатності усвідомлювати фактичний характер своїх дій і керувати ними. За своїм психічним станом у даний час він також може усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними.

Суд вважає, що за таких встановлених обставин, посилання обвинуваченого на поважність причин відсутності за період з 17.11.2023 по 01.10.2024 у місці розташування тимчасового пункту дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 НГУ не знайшли свого підтвердження. Так, обвинувачений посилався на те, що через свій стан здоров`я він залишив своє місце служби. При цьому, з досліджених медичних документів такий стан здоров`я у нього був постійно та хоча він і був визнаний обмежено придатним, але ж від служби в передбачений закон спосіб звільнений не був.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що дійсно для такого злочину, який передбачений ст. 408 КК України обов`язковою ознакою цього складу злочину є мета. Фактичними обставинами, які звичайно вказують на таку мету, можуть бути (часто в сукупності), зокрема, часта зміна місця проживання, невжиття жодних заходів до повернення у військову частину за наявності можливості для цього тощо. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають). З обвинувального акту вбачається, що метою визначено ухилення від проходження військової служби, при цьому щодо поважності причин, які цьому перешкодили чи сприяли зазначено як додаткову обставину і визначального значення для кваліфікація цього злочину останнє не має. Але в будь-якому разі, поважність причин відсутності ОСОБА_4 та його не повернення до місця служби стороною захисту не доведено.

Також, суд критично ставиться до пояснень обвинуваченого, що він мав наміри та хотів повернутися до служби, оскільки його поведінка, а саме здебільшого бездіяльність щодо цього питання, протягом періоду з 17.11.2023 і до його фактичного затримання 01.10.2024 свідчить про протилежне.

За встановлених обставин, суд вважає доведеним, що солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством для військовослужбовця, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин, а саме 17 листопада 2023 року, близько 08-00 год., він усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 НГУ у АДРЕСА_2 , після чого, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконного перебував за межами місця служби до моменту затримання правоохоронними органами 01.10.2024, чим вчинив кримінальне правопорушення та його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами (ч. 2 ст. 50 КК України).

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог статей 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).

Суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного.

При обранні виду та розміру покарання, суд приймає до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення. Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.408 КК України є особливо тяжким.

Слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 за місцем несення служби характеризується незадовільно, за час проходження служби на посаді старшого водія 1-го відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет роти вогневої підтримки 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 НГУцей солдат зарекомендував себе, як недисциплінований військовослужбовець. Свої посадові обов`язки виконував незадовільно. Професійно не підготовлений, не працює над удосконаленням своїх професійних знань, потребував постійного контролю з боку командування. Перебуває на обліку у лікаря нарколога і психіатра, неодноразово знаходився на лікуванні у профільних закладах щодо лікування наркоманії. Не має міцних соціальних зв`язків за місцем свого проживання, розлучений, будь-яких осіб на утриманні не має.

Відповідно до відомостей про судимість встановлено, що ОСОБА_4 був засуджений відповідно до вироку Суворівського районного суду м. Одеси від 04.10.2021 було його визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт. Справа розглянута в порядку ст.ст. 381-382 КПК України. 01.12.2021 останній був поставлений на облік в Суворівському РВ ФДУ «Центр пробації» в Одеській області. Відомостей про відбуття покарання чи його заміни матеріали провадження не містять.

Відповідно до п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Оскільки матеріали справи не містять відомостей про відбуття ОСОБА_4 покарання у виді 240 годин громадських робіт, то суд вважає його таким, який має судимість.

Майнова шкода злочином не завдана, у кримінальному провадженні потерпілі особи відсутні. Цивільний позов прокурором не заявлений. Тяжких наслідків злочин за собою не потягнув.

При цьому, суд враховує те, що обвинувачений з 17.11.2023 по 01.10.2024, тобто близько 11 місяців незаконно не виконував свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності та обов`язки військової служби. Між тим, такі обставини прямо впливають на боєздатність військових формувань та спроможність конкретного підрозділу виконувати бойові завдання.

Обставинами, які пом`якшує покарання, згідно зі ст.66 КК України, суд вважає те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, що було висловлено у критичному ставленні до своєї протиправної поведінки та активно сприяв розкриттю злочину.

Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів. Це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи та інше.

Відповідного висновку дійшов Касаційний кримінальний суд у своєму рішенні від 04.10.2022 у справі № 523/4890/19 (провадження № 51-1628км22).

ОСОБА_4 за кримінальним провадженням загалом визнав свою провину у вчинені злочину, висловив щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед виразилося в готовності нести покарання, оскільки як такого відшкодування шкоди ним не могло бути застосовано через її відсутність. Суд вважає, що з боку обвинуваченого його щире каяття не мало ознак формальної вказівки на визнання своєї вини, а демонструвало відповідне ставлення його до скоєного, що передбачало належну критичну оцінку винним протиправної поведінки, її осуд з погодженням щодо невідворотності покарання.

Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання ОСОБА_4 органам досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, зокрема останній не заперечуючи своєї винуватості надавав свідчення та правдиво розповів про обставини вчинення ним злочину.

Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, з врахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого та усвідомлення ним власної протиправної поведінки, пом`якшуючих покарання обставин, та відсутності обставин, які його обтяжують, відсутності тяжких наслідків від злочину, позицій сторін висловлених під час судових дебатів, в розмірі наближеному до нижчої межі санкцій ч.4 ст.408 КК України. За таких обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 строк позбавлення волі в мінімальних межах ч. 4 ст. 408 КК, встановлений санкцією такої норми. Таке покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а також відповідатиме мірі втручання держави в приватне життя особи, яке спрямовуватиметься на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав конкретної людини.

Відносно ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою, який відповідно до ухвали суду від 07.01.2025 продовжено до 07 березня 2025 року включно. Прокурором заявлено клопотання про залишення такого запобіжного заходу без змін до набрання цим вироком законної сили. Інші учасники процесу проти цього не заперечували. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання суд вважає правильним рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 з 14.29 год. 01.10.2024, що підтверджується протоколом про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.10.2024 (а.с.109-112).

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 366-371, 373-376,615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 408 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту його затримання з 14 години 29 хвилин 01 жовтня 2024 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 до набрання цим вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Копії вироку негайно після його проголошення надати прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1