Справа № № 585/3000/24
Номер провадження 1-кп/585/161/25
У Х В А Л А

07 січня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185, ч.1, ч.2 ст. 222, ч.1, ч.2 ст. 209, ч.4 ст. 186, ч.1 ст. 309, ст. 395 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_5 терміном на 60 днів. В обґрунтування клопотання вказав, що ризики, які раніше встановлені, продовжують існувати, а судовий розгляд кримінального провадження завершити неможливо через об`єктивні обставини. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кількох тяжких злочинів за викладених в обвинувальному акті обставин. Існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду) обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст.185, ч. 2 ст.222, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 186 КК України. Санкції ч.4 ст. 185, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 186 КК України відносять інкриміновані злочини до категорії тяжких, тому очікування можливого суворого вироку може мати значення. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь - які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності. З огляду на наведене, обґрунтовуючи вказане клопотання, необхідно врахувати тяжкість, злочинів, у вчиненні яких обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_5 , вчинення кримінальних правопорушень в період воєнного стану, у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування пільгових інститутів у відповідній категорії справ. Отже, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, такі дії є цілком вірогідними. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого затримання у невизначеному майбутньому, із засудженням до покарання у вигляді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Крім цього ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавленні волі та останньому відомі умови перебування у таких місцях. Крім цього, наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду підтверджується тим, що суворість покарання у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до десяти років, може бути визнане обвинуваченим ОСОБА_5 більш небезпечним, ніж втеча. У зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати останнього та забезпечити повний та всебічний розгляд кримінального провадження у суді. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення) обумовлена тим, що ОСОБА_5 вже був раніше судимий. Після звільнення з місць позбавлення волі 16.11.2023 на шлях виправлення не став, та вчинив нові злочини на території Роменського району, а саме крім інкримінованого йому злочину, мається у провадження Роменського міськрайонногого суду інше кримінальне провадження № 0000428 за ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 309, ст. 395 КК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до ОСОБА_5 більш м`якого у запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли. Вказане свідчить про те, що без обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_5 може продовжити свою кримінально карану діяльність. Неможливість обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання обумовлене тим, що вказаний запобіжний захід вже був обраний останньому в рамках іншого кримінального провадження, під час якого ОСОБА_5 і був вчинений злочин, передбачений ч.4 ст. 186 КК України. Крім цього обрання особистого зобов`язання є неспіврозмірним з характером вчинених кримінальних правопорушень та наслідками, що настали внаслідок їх вчинення, що може викликати осуд та негативне ставлення суспільства до правоохоронних органів та суду в силу своєї несправедливості та м`якості. Неможливість обрання запобіжного заходу у вигляді застави обвинуваченому ОСОБА_5 обумовлюється тим, що останній ніде не працює, не має постійного джерела доходу. Неможливість обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 обумовлюється тим, що останній тимчасово мешкає в АДРЕСА_1 у своєї співмешканки, за вказаною адресою він не зареєстрований, тому обрання вказаного виду запобіжного заходу не забезпечить запобіганню можливим спробам підозрюваного вчинити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора.

Потерпілий ОСОБА_7 до суду не прибув.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважав що клопотання не обґрунтоване. Обвинувачений вже тривалий час перебуває під вартою, за цей час ризики втратили актуальність, навіть якщо і були. Доказів що обвинувачений буде ухилятися від суду та вчинить інше кримінальне правопорушення немає. Просив відмовити в задоволенні клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 позиції щодо клопотання не висловив.

Станом на 7 січня 2025 року розгляд кримінального провадження по суті не завершений, оскільки не проведені всі необхідні дії, зокрема не досліджені докази та недопитані свідки. За таких обставин розгляд провадження по суті завершений бути не може.

Вислухавши думку прокурора, потерпілого, захисника та обвинуваченого суд приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Таке переконання склалося в зв`язку з тим, що при розгляді клопотання прокурор довів наявність вказаних в обґрунтування клопотання ризиків, передбачених п.1),п.5) ч. 1 ст. 177 КПК України, що підтверджено і матеріалами даного кримінального провадження.

Слід зазначити, що ризиком, у контексті кримінального провадження, є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза усяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - бути у взаємозв`язку з ними. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, частина з яких відноситься до тяжких злочинів, а тому очікування можливого суворого вироку може мати значення. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). З огляду на наведене суд, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами. Отже, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування, суд вважає такі дії цілком вірогідними. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого затримання у невизначеному майбутньому, із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Оцінюючи можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, суд виходить з того, що ОСОБА_5 продовжував протиправну діяльність після звільнення з місць позбавлення волі і за нетривалий проміжок часу, з 16 листопада 2023 року, вже вчинив кілька кримінальних правопорушень, провадження відносно яких розглядаються судом. З урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд вважає такі дії цілком вірогідними.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В зв`язку з вказаним суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, тому, обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави має відповідати вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України та бути достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

В зв`язку з вказаним, обвинуваченому ОСОБА_5 слід визначити розмір застави тридцять прожиткових мінімумів на працездатну особу, в грошовому виразі 90840 гривень, що достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, і такий розмір застави не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Задоволити клопотання прокурора.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на шістдесят діб до 15 години 30 хвилин 7 березня 2025 року.

Визначити ОСОБА_5 заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 90840 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави з дня її внесення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому що у разі не виконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини неявки або якщо порушить покладені на нього обов`язки, застава звертається в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошено о 15 годині 30 хвилин 9 січня 2025 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1