У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000692, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Базар?янка Татарбунарського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області ОСОБА_7 засуджений за ч. 5 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з дня його затримання під час приведення вироку до виконання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначеного покарання, пом`якшити покарання з урахуванням положень ст. 69 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, через суворість.

Зазначає, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, має статус Учасника бойових дій, самостійно повернувся на військову службу та звернувся до ДБР. ОСОБА_7 до своїх дій ставиться критично, жалкує про вчинене та бажає повернутися на службу.

Узагальнена позиція інших учасників провадження.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, а вирок залишити без змін. Вважає, що відсутні підстави для застосування ст. 69 КК України. Звертає увагу, що обвинувачений, уклавши контракт на проходження військової служби, добровільно взявши на себе обов`язки військовослужбовця, у період воєнного стану самовільно залишив місце служби.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

29 липня 2020 року ОСОБА_7 уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, строком на три роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №146 від 29 липня 2020 року ОСОБА_7 призначено на посаду старшого стрільця 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , присвоєно військове звання «старший солдат», зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення.Крім цього, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №165 від 26 серпня 2020 року ОСОБА_7 призначено на посаду механіка водія 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ШПК «солдат».

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, 08 листопада 2022 року, у вечірній час, солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді механіка водія 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення військової служби тимчасового місця дислокації 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 в межах АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, перебуваючи за місцем свого проживання, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби до 26 червня 2023 року. 26 червня 2023 року солдат ОСОБА_7 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань та повідомив про себе як про військовослужбовця, який ухиляється від військової служби.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у самовільному залишенні місця служби, в умовах воєнного стану, та його дії кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності для проходження військової служби, яке підтримав та просив його задовольнити.

Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заперечували проти задоволення клопотання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в клопотанні обвинуваченого доводи, колегія суддів встановила таке.

Під час провадження в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що він добровільно звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з питанням про розміщення для подальшого проходження військової служби і отримав письмову згоду про це.

Відповідно до ст. 44 КК України, ст. 285 КПК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності, у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КПК України, у разі наявності підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 401 КК України, прокурор або суд повинен також отримати письмову згоду командира (начальника) військової частини (установи) про можливість продовження проходження військової служби таким підозрюваним або обвинуваченим.

Згідно ч. 5 ст. 401 КК України особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. ст. 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася з клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Отже, необхідна сукупність умов для звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 407 КК України, а саме: злочин за ст. 407 КК України вчинено вперше; особа добровільно звернулась з клопотанням; командир чи начальник погодив це.

Статтею 288 КПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке вчинене ним вперше.

Після ухвалення 28 лютого 2024 року судом першої інстанції вироку, Верховною Радою України 20 серпня 2024 року були внесені зміни до ст. 401 КК України, які надають право обвинуваченим, які вперше вчинили правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, повернутися на службу у ЗСУ із звільненням від кримінальної відповідальності. Зміни до Закону України № 3902-ІХ набрали чинності 07.09.2024.

Згідно письмової згоди командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 №269 від 06.02.2025, відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України він надає письмову згоду на проходження військовослужбовцем ОСОБА_7 військової служби на вакантній посаді у військовій часині НОМЕР_1 .

Обвинуваченому ОСОБА_7 роз`яснені правові наслідки та умови звільнення від кримінальної відповідальності, на що останній надав свою згоду.

Відтак, наявні підстави та умови для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Ураховуючи наявність підстав та умов для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість, у відповідності до вимог ст. 288 КПК України, звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 288 КК України, у разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

З огляду на наведене, слід зобов`язати ОСОБА_7 після набрання ухвалою законної сили, невідкладно, але не пізніше 72 годин, прибути до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби. Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 після набрання ухвалою законної сили поновити ОСОБА_7 на військовій службі.

Отже, клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, наслідком чого є закриття кримінального провадження, підлягає задоволенню.

Оскільки апеляційний суд не перевіряє доводи апеляційної скарги обвинуваченого, його апеляційну скаргу слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 284, 404, 405, 407, 409, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України задовольнити.

Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.

Закрити кримінальне провадження №0000692 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зобов`язати ОСОБА_7 невідкладно, але не пізніше 72 годин прибути до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 після набрання ухвалою законної сили поновити ОСОБА_7 на військовій службі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3