Справа № 703/147/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, має на утримані неповнолітню дитину, військовослужбовця, перебуваючого на посаді - номер обслуги 1-го механізованого відділення 1-го механізованого взводу 3-ї механізованої роти 2-го механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 29 березня 2006 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 15 серпня 2007 року тим же судом за ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ст.. 69, 70 КК України на 5 років 6 міс. позбавлення волі;

- 17 жовтня 2011 року тим же судом за ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 186. Ч.1 ст. 70 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі,

за 4 ст. 408 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді номера обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №460 від 19.12.2023 року у щорічній основній відпустці у період з 22.12.2023 по 02.01.2024, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою ухилення від проходження військової служби, 03.01.2024 року не з`явився до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав, про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби, аж до затримання його працівниками поліції 18 грудня 2024 року.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 408 КК України, який кваліфікується, як дезертирство, тобто нез`явлення з відпустки на службу, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, визнав у повному обсязі та надав покази, якими підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, щиро розкаявся, просив суворо його не карати.

Прокурор в судовому засіданні підтримав обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_6 в обвинувальному акті, просив визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.408 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Суд, на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу, проти чого не заперечували обвинувачений та прокурор, та будучи повідомленими про наслідки застосування ч. 3 ст. 349КПК України, враховуючи визнання вини обвинуваченим, приходить до висновку, що його дії органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 408 КК України кваліфіковано вірно, як дезертирство тобто нез`явлення з відпустки до місця служби з метою ухилення від військової служби, вчинене а умовах воєнного стану, а вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повістю.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 408 КК України, суд виходить з наступного.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, є порядок проходження військової служби.

З об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві відповідні форми: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства не має значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини/не з`явлення на службу, або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини або не з`явлення на службу приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини чи нез`явлення на службу може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Про мету ухилення ОСОБА_6 від проходження військової служби свідчить те, що він не повернувся до військової частини 03.01.2024 після закінчення відпустки і протягом тривалого часу, з 03.01.2024 по 18.12.2024, тобто більше 11 місяців, не вжив будь-яких заходів для повернення до місця несення служби, поки його не було затримано оперуповноваженим ТУ ДБР у місті Києві (з дислокацією у м. Черкаси), за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. При цьому, безумовно маючи таку можливість, обвинувачений протягом цього часу не намагався зв`язатись із командуванням військової частини, повідомити про своє місце перебування чи зазначити про намір повернутись до військової служби через певний час. Вказані обставини свідчать про те, що самовільне ухилення обвинуваченого від військової служби було перервано саме у зв`язку із його затриманням, а не у зв`язку із його добровільним поверненням до військової служби, тобто протиправні дії ОСОБА_6 щодо дезертирства були припинені не з його волі.

Разом з тим, метою призначення покарання, виходячи із положень ч.2 ст.50 КК України, є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, беручи до уваги, що вчинений обвинуваченим військовий злочин в умовах воєнного стану свідчить про відсутність у останнього бажання до проходження подальшої служби у Збройних Силах України, та як наслідок, може призвести до вчинення ним нових військових злочинів в умовах воєнного стану, суд доходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та з цих підстав вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння, у виді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України кваліфікується як особливо тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який, хоча і характеризується задовільно, але раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, ураховує, як відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, так і обставину що пом`якшує покарання - щире каяття.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.4 ст.408 КК України.

Саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи те, що згідно з протоколом затримання, ОСОБА_6 було затримано 18 грудня 2024 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,тому строк відбування ним покарання слід рахувати саме з 18.12.2024, а час попереднього ув`язнення обвинуваченого зарахувати в строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Речові докази, цивільний позов у справі відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування обрано у виді тримання під вартою строком до 18 грудня 2024 року, який, ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 6 лютого 2025 року, продовжено до 6 квітня 2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 408 КК України, ч.3 ст. 349 , 368 371, 373, 374 КПК України, суд,

з а с у д и в :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 ст. 408 КК України,та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишити дотеперішнім.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 14 березня 2025 року.

У строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахувати час перебування його під вартою з 18 грудня 2024 року до 14 березня 2025року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок, відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області, а засудженим - з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1