У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорки ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув клопотання прокурорки про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Прокурорка звернулась з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє клопотання обґрунтовує наявністю ризиків, які виправдовують застосування до останнього саме цього запобіжного заходу. Зокрема, прокурорка у своєму клопотанні зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні у стані алкогольного сп`яніння тяжкого злочину за який передбачене покарання у виді тривалого позбавлення волі, може впливати на потерпілу і свідків. Окрім того, останній ніде не працює, неодружений, не має постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, а тому може переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт обґрунтовуючи його тим, що він зареєстрований у АДРЕСА_1 , де проживає його мати, яка є особою похилого віку та потребує стороннього догляду, а також, що є учасником бойових дій та особою з інвалідністю ІІІ групи.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження суд вважає, що клопотання обвинуваченого щодо зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Так, ОСОБА_4 інкримінується вчинення тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачене покарання у виді тривалого позбавлення волі.

Однак, суд бере до уваги доводи обвинуваченого про те, що він має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , той факт, що потерпіла та свідки проживають в іншому населеному пункті, що, своєю чергою, виключає можливість обвинуваченого будь-яким чином впливати на них. Окрім того, обвинувачений у розшуку по даній справі не перебував, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні матір пенсійного віку, добровільно пішов захищати Україну від збройної агресії рф, отримавши контузію у квітні 2024 року звільнився з військової служби за станом здоров`я, є учасником бойових дій та особою з інвалідністю 3-ї групи внаслідок поранення, позитивно характеризується, вказане свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків та відсутність ризиків ухилення від правосуддя. До того ж, ОСОБА_4 з потерпілим перебував у дружніх відносинах та на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди проживав з ним за однією адресою.

Європейський суд з прав людини у справі «W v.Switzerland», Заява №14379/88 від 26.01.1993 вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою.

У п. 58 справи «Бекчиєв проти Молдови» Європейський суд з прав людини резюмує, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Разом з тим, прокурорка у своєму клопотанні, окрім тяжкості інкримінованого злочину та суворості покарання, не навела ґрунтовних підстав та не надала суду будь-яких доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Твердження прокурорки про те, що останній може переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілу та свідків не підтверджені будь-якими доказами, є лише її припущенням та враховуючи, що на даний час на території України діє воєнний стан, суд не вбачає наявності загрози втечі обвинуваченого від правосуддя.

Відповідно до п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри та тяжкість вчинених злочинів, перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші аргументи для тримання особи під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що обвинувачений внаслідок поранення потребує лікування, суд вважає, що необхіднім і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, буде обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту у конкретно визначений час з носінням засобів електронного контрою.

Також суд зобов`язує обвинуваченого уникати спілкування та зустрічі з потерпілою та свідками по даному кримінальному провадженню, що виключить можливість останнього впливати на розгляд цього кримінального провадження.

Отже, керуючись ст.ст. 177-178, 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Задовольнити клопотання захисника.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_4 з 22 години до 06 години наступного дня залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці, тобто до 03 травня 2025 року.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 носити цілодобово засіб електронного контролю, з`являтись за викликом до Житомирського районного суду, уникати спілкування та зустрічі з потерпілою та свідками на строк 2 місяці, тобто до 03 травня 2025 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання відповідному органу Національної поліції.

Зобов`язати вказаний орган негайно поставити на облік ОСОБА_4 та повідомити про це Житомирський районний суд Житомирської області, а також закріпити обвинуваченому електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися у житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Звільнити негайно ОСОБА_4 з-під варти у залі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: