УХВАЛА

14 січня 2025 року

м. Київ

справа № 201/9013/22

провадження № 51 - 4073 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2024 року,

установив:

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою

від 04 листопада 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2024 року касаційну скаргу було залишено без руху, оскільки така була викладена недержавною мовою.

На усунення вказаних недоліків ОСОБА_4 надіслав до суду нову касаційну скаргу викладену державною мовою.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що вироком Дніпропетровського обласного суду від 08 травня 1997 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ст. 86-1, ч. 1 ст. 89, пп. «а», «г» ст. 93, ч. 1 ст. 222 Кримінального кодексу (далі - КК 1960 року) до покарання із застосуванням ст. 42 КК цього Кодексу у виді смертної кари, яке ухвалою цього ж суду від 30 травня 2000 року було замінено на покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня

2023 року, постановленою в порядку статей 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), було повернуто клопотання ОСОБА_4 про скасування вказаних судових рішень в частині призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, визнання безспірними фактів порушення його конституційних прав і свобод при ухваленні цих рішень, призначення йому максимальної міри покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з урахуванням відбутого ним покарання терміном 28 років, звільнення його з-під варти та погашення судимості.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2024 року це рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу апеляційного суду

і направити справу на новий розгляд до Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська.

Згідно з приписами п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у визначених законом випадках.

Провадження в суді касаційної інстанції здійснюється за правилами глави

32 КПК. У цій главі міститься норма процесуального права, котра встановлює вичерпний перелік судових рішень, що належать до предмету перевірки

в касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду

в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 539 КПК передбачено, що за наслідками розгляду клопотання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена лише в апеляційному порядку.

Зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що питання, пов`язане з виконанням вироку щодо ОСОБА_4 , переглядалося апеляційним судом і за наслідком розгляду цим судом було ухвалене рішення за правилами розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК.

З урахуванням зазначених вимог Закону ухвала апеляційного суду

від 15 березня 2024 року не належить до предмета перевірки в порядку касаційної процедури, а відтак не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Така позиція узгоджується з правовими висновками, що містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року (№ 738/1482/16-к)

та Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду

від 18 березня 2019 року (№ 756/9514/15-к).

При цьому Суд вважає необхідним роз`яснити засудженому, що можливість заміни покарання або його невідбутої частини більш м`яким регламентовано положеннями ст. 82 КК.

Зокрема, відповідно до положень ч. 5 ст. 82 цього Кодексу, покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 539 КПК визначено, що передбачене п. 3 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу питання про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким вирішуються під час виконання вироку в порядку ст. 539 КПК місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана

на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду

від 15 березня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3