У Х В А Л А

"11" березня 2025 р. Справа153/306/25

Провадження1-кп/153/15/25-к

у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000003 від 03.01.2025 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Стіна Томашпільського району Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 02 січня 2025 року о 15:48 год. зайшов до приміщення магазину «Мобістиль» по вулиці Свободи,81/49 у місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області, де під час огляду товару помітив на прилавку мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 12», належний продавцю цього ж магазину ОСОБА_5 , під час чого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізовуючи зазначений злочинний намір та керуючись жагою наживи, достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який продовжено Указами Президента України №740/2024 від 28.10.2024, з 10.11.2024 строком на 90 діб, ОСОБА_3 переконавшись, що він діє таємно та за його діями ніхто не спостерігає, непомітно для інших працівників магазину та власника мобільного телефону, взяв із поверхні прилавку мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 12», належний ОСОБА_5 , який поклав до внутрішньої кишені своєї куртки, після чого із викраденим мобільним телефоном вийшов з магазину. Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_3 місце злочину покинув, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 3952 грн.

Прокурор просить застосувати до ОСОБА_3 примусовий захід медичного характеру у вигляді амбулаторного примусового лікування за місцем проживання, посилаючись на те, що ОСОБА_3 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, оскільки страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав зазначених у ньому, просив клопотання задовольнити та застосувати примусові заходи медичного характеру до ОСОБА_3 .

Особа, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав обставини зазначені прокурором в клопотанні та вказав, що дійсно вчинив суспільно небезпечне діяння щодо викрадання чужого майна - телефону у магазині. Підтвердив обставини, викладені в клопотанні. В скоєному розкаюється. Щодо застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру не заперечує.

Законний представник особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 .

Захисник особи, стосовно якої розглядається клопотання адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 .

Потерпіла ОСОБА_5 вказала, що претензій до підозрюваного немає, так як телефон їй повернуто. Не заперечує проти задоволення клопотання.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що підозрюваний та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №118 від 13.02.2025 встановлено, що ОСОБА_3 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діянь, страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії (F20.0). ОСОБА_3 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії або керувати ними. У теперішній час ОСОБА_3 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії. ОСОБА_3 у теперішній час за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторного примусового лікування за місцем свого проживання. ОСОБА_3 на хронічний алкоголізм, наркоманію не страждає, лікування від алкоголізму чи наркоманії не потребує.

Досліджені та проаналізовані зібрані по справі докази, тобто фактичні дані, які містяться в показаннях підозрюваного, їх об`єктивна оцінка з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, передбачених ст.368 КПК України, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне правопорушення у стані неосудності.

Відповідно до ч.4 ст.503 КПК України примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Частиною 2 ст.19 КК України визначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно зі ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Згідно ч.1, ч.2 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

За приписами, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03.06.2005, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватись лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу у застосуванні до неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру. Застосування заходів примусового заходу медичного характеру за рішенням суду може полягати лише в їх застосуванні, при цьому, суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Згідно п.3 наказу МОЗ України №397 від 08.10.2001 «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

При визначенні міри медичного характеру суд враховує не тільки характер психічного захворювання, а також тяжкість вчиненого злочину.

З урахуванням вищевикладеного та думки учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що вчинене ОСОБА_3 суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, вчинене в стані неосудності, в момент скоєння правопорушення він страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії.

Тому, суд вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а саме: вважає застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід медичного характеру у вигляді амбулаторного примусового лікування за місцем його проживання.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у вигляді витрат на проведення судової експертизи у вказаному кримінальному провадженні віднести за рахунок держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст.19, 92-94 КК України, ст.ст.349, 370, 372, 376, 505, 513, 516 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000003 від 03.01.2025 стосовно ОСОБА_3 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , примусовий захід медичного характеру у вигляді амбулаторного примусового лікування за місцем проживання.

Процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок віднести за рахунок держави.

Речові докази - мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 12 Sky Blue» із сім картою всередині телефону НОМЕР_1 , коробку від даного мобільного телефону, фіскальний чек про придбання вище вказаного мобільного телефону, повернути законному володільцю - ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Ямпільський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1