ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

20 січня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, -

встановив:

14.01.2025 року захисником ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 подано заяву про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України.

Мотивуючи подану заяву, захисник послався на те, що 15.09.2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , та згідно до звіту авторозподілу від 15.09.2020 року суддею, яка розглядатиме вказаний обвинувальний акт обрано ОСОБА_4 . Відповідно до ухвали суду від 03.07.2023 року по вказаному кримінальному провадженню, матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 виділено в окремо провадження та зупинено до розшуку обвинуваченого ОСОБА_3 . 31.07.2023 року суддею ОСОБА_4 по справі №522/15710/20 було винесено вирок відносно ОСОБА_5 , в якому суддя визнала винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження ( ОСОБА_3 ) та призначила покарання у виді 7 років позбавлення волі. У вказаному вироку відносно ОСОБА_5 суддя ОСОБА_4 фактично вказала на винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України також особи, яка була відсутня в судовому засіданні, матеріали відносно якої були виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком. Тобто до затримання ОСОБА_3 та розгляду обвинувального акту відносно нього, суддя ОСОБА_4 у відповідності до вироку суду від 31.07.2023 року сформувала особисту хибну думку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. 29.08.2023 року після затримання, відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід продовжувався суддею ОСОБА_4 9 разів, фактично за одними і тими ж самими клопотаннями прокурора, зміст яких взагалі не змінювався і які жодного разу не були обґрунтовані належними доказами. За цей час не було допитано жодного свідка та потерпілого за фактом обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що в свою чергу вказує на порушення розумності строків розгляду даної справи. При цьому, на думку сторони захисту, причиною такого порушення стало те, що суддя ОСОБА_4 завчасно, а саме під час винесення вироку відносно ОСОБА_5 сформувала свою думку про винуватість ОСОБА_3 та вказаний факт викликає сумнів у сторони захисту у неупередженності судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 .

Учасники судового провадження будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, тому, з урахування необов`язкової участі сторін у розгляді заяви про відвід, у відповідності до положень ч.4 ст.107 КПК України судовий розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Дослідивши заяву про відвід та додані до неї матеріали, оцінивши на предмет обґрунтованості доводи заявленого судді ОСОБА_4 відводу, суд приходить висновку про таке.

Пункт 4 частини 1 статті 75 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) передбачає, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

З метою дотримання загальновизнаних інституційних гарантій правосуддя таких як незалежність і безсторонність суду, усунення судді відбувається через самовідвід (самоусунення) або на підставі заяви про відвід, поданої особою, що бере участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 3-5 статті 80 КПК, заява про відвід може бути заявлена як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження; заява про відвід під час судового провадження подається до початку судового розгляду; відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до частини 1 статті 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, тому суд звертається до інших джерел права, які визнані в Україні для більш детального аналізу. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди [України] застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Це положення узгоджується зі статтею 9 Конституції України, що встановлює примат (пріоритет) міжнародного права в Україні.

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу, зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував слідчий суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року суд нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

Як встановлено з заяви про відвід, в провадження судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 15.09.2020 року надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . В подальшому, 03.07.2023 року було постановлено ухвалу про виділення в окреме провадження матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та оголошення останнього у розшук. 31.07.2023 року суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 було ухвалено вирок відносно ОСОБА_5 , якого визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження.

З долученого до заяви про відвід головуючому копії вироку по справі №522/15710/20, ідеться про вчинення ОСОБА_6 злочинів за попередньою змовою групою осіб, проте не вбачається з якою саме особою ОСОБА_6 вступив у попередню змову, оскільки така особа у вироку є знеособленою. Про винуватість інших осіб, які вчиняли злочин разом із ОСОБА_6 у вироку не ідеться і відповідних висновків не зроблено.

Отже, за встановлених обставин, неможливо однозначно стверджувати, що сумніви сторони захисту стосовно неупередженості та необ`єктивності судді ОСОБА_4 є об`єктивно обґрунтованими. Також, стороною захисту не надано інформації щодо можливих видимих ознак упередженості судді ОСОБА_4 або її необ`єктивності, як і докази на підтвердження обставин, зазначених у ст. 75 КПК України, а тому не можна вважати викладені обставини й відповідно, такі сумніви об`єктивно виправданими.

Таким чином, сумніви заявника щодо неупередженого розгляду кримінального провадження та сумнівів щодо прийняття за результатом його розгляду обґрунтованого, вмотивованого та законного рішення, мають суб`єктивний, а не об`єктивний характер, жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються, а заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені статтями 75-76 КПК.

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Не зважаючи на те, що поведінка судді не викликає об`єктивних побоювань щодо її безсторонності з точки зору стороннього спостерігача, однак може бути пов`язана з питанням особистих переконань.

При цьому суд вважає, що у разі не задоволення заявленого відводу та її розгляду суддею по суті незалежно від прийнятого рішення, сторона, яка звернулась з відповідним клопотанням та інші учасники кримінального провадження, або інші сторонні спостерігачі, можуть стверджувати, що таке рішення судді, є наслідком його упередженості.

Судом встановлено, що у заявника захисника ОСОБА_2 є сумніви щодо об`єктивного відправлення правосуддя у вказаній справі суддею ОСОБА_4 , а тому суд, враховуючи, що «інститут відводу» покликаний ліквідувати найменший сумнів у відправленні суддею правосуддя, навіть якщо сумніви є безпідставними, оскільки тут є головним «публічний інтерес», з метою уникнення будь-яких сумнівів у об`єктивності судді у стороннього спостерігача, суд приходить до висновку, що заява про відвід судді ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 81, 370 372 КПК України, суд

постановив:

Заяву захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Відвести суддю Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України (єдиний унікальний номер справи №522/15710/20).

Ухвала є остаточною і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/15710/20

Номер провадження № 1-кс/522/387/25

Головуючий суддя ОСОБА_1