Провадження №11-кп/801/449/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року,

у с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про встановлення нової дати початку відбування покарання.

Заява мотивована тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2021 року йому перераховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні відбуття покарання, з урахуванням анкети арештовано, згідно якої його затримано 02 травня 1999 року, а не 13 травня 1999 року, як визначено вироком Тернопільського обласного суду від 21 вересня 2000 року.

Посилаючись на ці обставини, засуджений ОСОБА_7 просив суд ухвалити рішення, яким визначити 02 травня 1999 року початком відбуття покарання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про встановлення нової дати початку відбуття покарання.

Ухвала суду мотивована тим, що:

заява засудженого про визначення нової дати початку відбуття покарання суперечить нормам чинного законодавства, оскільки суд не може з власної ініціативи встановлювати нову дату початку відбування покарання без належних на те доказів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційних скаргах засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року та постановити нову, якою задовольнити заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала є незаконною, винесеною з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи;

доказами, що підтверджують обґрунтованість вимог є: перша сторінка обвинувального акта у кримінальній справі № 168544; постанова слідчого про проведення обшуку від 01 травня 1999 року; протокол обшуку від 02 вересня 1999 року; явки з повинною; анкета арештованого; ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2021 року.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг, з підстав, викладених у них, та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг, указав, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, доводи апеляційних скарг висновки суду не спростовують.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду відповідає.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Матеріалами справи установлено, що вироком Тернопільського обласного суду від 21 вересня 2000 року ОСОБА_7 засуджений за ст. 69, п. п. «а», «г», «і» ст. 93, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 2296, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі у ВТК суворого режиму з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Початок строку відбуття покарання засудженому визначено рахувати з 13 травня 1999 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 12 грудня 2000 року указаний вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 222 КК України скасовано та справу у цій частині закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, за відсутністю складу злочину.

У решті вирок щодо ОСОБА_9 залишено без змін.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року засудженому ОСОБА_7 зараховано в строк покарання, призначеного вироком Тернопільського обласного суду від 21 вересня 2000 року, строк попереднього ув`язнення з 13 травня 1999 року по 12 грудня 2000 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2021 року зараховано засудженому ОСОБА_7 в строк відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського обласного суду від 21 вересня 2000 року, строк попереднього ув`язнення з 02 травня 1999 року по 12 травня 1999 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Порядок виконання судових рішень визначений Розділом VIII КПК України.

Статтею 537 КПК України визначено, що суд має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, початок строку відбування покарання.

Вироком Тернопільського обласного суду від 21 вересня 2000 року міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_7 залишено без змін у виді утримання під вартою. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 12 травня 1999 року.

Згідно з ч. 4 ст. 156 КПК України (в редакції 1960 року) строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного - з моменту затримання.

З протоколів затримання та обшуку підозрюваного у скоєнні злочину слідує, що ОСОБА_7 затримано 13 травня 1999 року.

Постановою старшого слідчого прокуратури Тернопільської області від 15 травня 1999 року застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відтак вироком Тернопільського обласного суду від 21 вересня 2000 року початок строку відбування покарання визначено вірно.

Ураховуючи викладене, відсутні підстави для зміни дати початку відбування покарання, про що просить заявник.

Безпідставними є посилання засудженого та його захисника на анкету арештованого, оскільки така не містить відомостей щодо підстав затримання ОСОБА_7 .

Водночас, з інформації ГУНП Тернопільської області № 9745-2025 від 17 січня 2025 року слідує, що службова документація ізолятора тимчасового тримання Теребовлянського РВ УМВС в Тернопільській області за 1999 рік знищена, тому інформація з якого часу ОСОБА_7 перебував в ІТТ Теребовлянського РВ відсутня.

Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2021 року, якою ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення у період з 02 травня 1999 року по 12 травня 1999 року, не може бути підставою для встановлення нової дати початку строку відбування покарання, оскільки цією ухвалою не встановлювалось у межах якого кримінального провадження засуджений перебував під вартою під час зарахування строку попереднього ув`язнення.

Інших належних доказів, які б оспорювали визначений Тернопільського обласного суду від 21 вересня 2000 року початок відбування покарання, а саме 13 травня 1999 року в матеріалах особової справи засудженого відсутні та учасниками розгляду заяви не надані.

Отже, доводи засудженого ОСОБА_7 щодо його затримання 02 травня 1999 року не підтверджені належними доказами.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4