Справа № 286/142/25
У Х В А Л А

11 січня 2025 року м. Овруч

Слідчий суддя Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Овруч Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, безробітного, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2025 року старший слідчий слідчого відділення відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що 10 січня 2025 року, близько 20 години ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився у приміщенні магазину «Пивний дім», що в м. Овруч по вул. Героїв Майдану, 20-А, де між ним та ОСОБА_7 і іншими присутніми, виник конфлікт.

Після цього, у ОСОБА_4 виник умисел на умисне вбивство. З цією метою ОСОБА_4 пройшов до місця свого проживання в кв. АДРЕСА_2 , де в кімнаті взяв мисливську рушницю марки «ТОЗ» та набої до неї, якими (набоями) спорядив вищевказану рушницю. В подальшому ОСОБА_4 , зберігаючи при собі мисливську рушницю та набої до неї, повернувся до приміщення магазину «Пивний дім», що в м. Овруч по вул. Героїв Майдану, 20-а, де в цей час знаходився ОСОБА_7 .

Безпосередньо після цього, 10 січня 2025 року близько 20 год. 20 хв., знаходячись в приміщенні магазину «Пивний дім», що в м. Овруч по вул. Героїв Майдану, 20-а, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`янінням, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою помсти, за вчинення стосовно нього неправомірних дій, маючи умисел направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх подальших дій та передбачаючи їх можливі наслідки, умисно здійснив один постріл з наявної при ньому мисливської рушниці марки «ТОЗ» в напрямку ОСОБА_7 , при цьому куля влучила останньому в область бокової лівої стінки живота, однак свій злочинний намір до кінця не довів із причин, що не залежали від його волі, у зв`язку із тим, що був затриманий ОСОБА_7 та присутніми особами.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_7 та заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального сквозного непроникаючого поранення бокової лівої стінки живота.

Своїми умисними діями, які виразились в закінченому замаху на вбивство, а саме замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Враховуючи вищевикладене, 10 січня 2025 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 11 січня 2025 року було повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України (закінчений замах на вбивство, а саме: замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині).

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років позбавлення волі. Останній вчинив кримінальне правопорушення підвищеної суспільної небезпеки, перебуваючи у закладі відпочинку серед інших відвідувачів, при цьому нехтуючи будь-якими правилами міг заподіяти шкоду не тільки потерпілому, а і стороннім особам, які там перебували. Перебуваючи на волі він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, з метою помсти вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просить його задовольнити, з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний свою вину в судовому засіданні визнав. При цьому вказав, що фактичні обставини він не заперечує, але він не мав наміру скоїти вбивство. Хотів налякати, тому і стріляв вбік. Дуже жалкує про скоєне. Щодо задоволення клопотання заперечує і просить обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного щодо застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також заперечила та просила обрати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме: домашній арешт, посилаючись на невірну кваліфікацію злочину, так як підозрюваний взяв рушницю після застосування щодо нього неправомірних дій. Якби мав намір вбити, то вбив би, а не стріляв в сторону.

Вислухавши пояснення та думки учасників, дослідивши письмові докази, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити частково з наступних підстав.

При обранні запобіжного заходу повинні враховуватись одночасно його мета (ч.1 ст.177 КПК), підстави (ч.2 ст.177 КПК) та інші передбачені законом обставини (ст.178 КПК).

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, об`єктом посягання якого є суспільні відносини щодо охорони життя та здоров`я особи.

11.01.2025 ОСОБА_4 у відповідності до ст.278 КПК України було повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України (закінчений замах на вбивство, а саме: замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині),що стверджується копією повідомлення про підозру.

Слідчий суддя, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, враховує положення ст.ст. 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин"(рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

На думку суду, сукупність матеріалів досудового розслідування, які долучені до клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Як зазначено в ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги і п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", а саме: «При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів»; у рішенні від 28.05.2020 у справі «Распряхін проти України», в якому Європейський суд констатував порушення п.3 ст. 5 Конвенції, у зв`язку з тим, що орган державної влади, не оцінивши конкретні факти або не розглянувши можливість застосування інших запобіжних заходів як альтернативу тримання під вартою під час досудового слідства, та по суті постійно посилаючись на тяжкість обвинувачень і ризик ухилення або перешкоджання слідству, продовжували строк тримання під вартою на підставах, які не можуть вважатися «достатніми» та «відповідними».

Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Таким чином, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчий суддя враховує не лише тяжкість обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, а також те, що підозрюваний вину свою у скоєному визнає і щиро розкаюється в скоєному, має визначене зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 , яке є незмінним з 1995 року, раніше не судимий, а тому фактично вказані обставини не позбавляють можливості здійснення контролю за ним з боку слідчого та прокурора у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи слідчого та прокурора про існування ризиків впливу підозрюваного на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, в разі обрання більш м`ягкого запобіжного заходу, є непереконливими та не підтвердженими, долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя констатує, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він є настільки мінімізованим, що не переважає над принципом поваги до особистої свободи, і дає підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, як альтернативу триманню під вартою. При цьому, відмічає, що сам по собі факт наявності підозри у вчинені кримінального правопорушення та ймовірність призначення підозрюваному суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, на що посилався слідчий у клопотанні, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Твердження ж слідчого про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не є достатніми для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При цьому, суд враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04).

У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

За відсутності конкретних фактів ухилення підозрюваного від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, відсутні підстави припускати неефективність запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим, прокурором, при доведеності обставин, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України, не доведено, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, та відповідно до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та водночас про обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме: цілодобового домашнього арешту. На думку слідчого судді, цілодобовий домашній арешт стане надійною запорукою дотримання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а покладення на нього додаткових обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить дотримання вимог ст.2 та ч.2 ст.28 КПК України щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.

При цьому, роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Крім того, слідчий суддя відмічає, що при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжкий.

Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 181,182,183, 184, 186, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши йому залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду цілодобово кожного дня.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:

а) прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду на визначений час;

б) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

в) здати на зберігання органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців та закінчується - 11 березня 2025 року. У разі необхідності цей строк може бути продовжено за клопотанням прокурора.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції, за місцем проживання підозрюваного.

Згідно ст.181 ч.4 КПК України орган Національної поліції, зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

Копію ухвали вручити підозрюваному.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1