КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000409 за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу Києво-Святошинського районного Київської області від 13 січня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2025 року, з підготовчого судового засідання, повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000409 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Повертаючи кримінальне провадження прокурору, своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення за ст. 190 КК України не відповідають правовій кваліфікації діяння у кримінальному провадженні № 0000409, з якої не можна зрозуміти спосіб вчинення шахрайства.

Крім того, необхідно виконати вимоги п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України - вказати місце проживання обвинуваченого

ОСОБА_8 за наявності таких недоліків обвинувального акта суд визнав неможливим призначення судового розгляду та прийняв рішення про його повернення прокурору.

_____________________________________________________

Справа №11-кп/824/3236/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 4 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_1

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а будь-які інші обставини не перешкоджають подальшому судовому розгляду та ухваленню законного рішення у кримінальному провадженні.

При цьому зазначає, що відомості, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема щодо обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин його вчинення); винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотиву і мети його вчинення; виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розміру процесуальних витрат; обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, викладено чітко і конкретно.

Також зі змісту обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_8 вбачається, що фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, тобто ті дії, які інкриміновано обвинуваченому, викладені в повному обсязі.

До того ж, зміст фактичних обставин та форма їх викладу є виключною компетенцією прокурора, оскільки підтримання публічного обвинувачення здійснюється виключно стороною обвинувачення.

Тому оцінка суду фактичних обставин, як «не відповідають правовій кваліфікації діяння», суперечить зазначеним вимогам закону.

Крім того, як вбачається зі змісту обвинувального акту, дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, в силу тих фактичних обставин, які встановлені та інкриміновані органом досудового розслідування.

Також в обвинувальному акті наявний і виклад формулювання обвинувачення ОСОБА_8 , де детально відображено весь обсяг обвинувачення, що інкримінується останньому.

Отже, вважає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться у ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті КПК України.

Крім того, зазначає, що системний аналіз норм кримінального процесуального закону свідчить про те, що суд встановлює обставини, які викладені в обвинувальному акті, та винуватість особи у вказаних діях тільки після дослідження та оцінки доказів в ході судового розгляду. Водночас встановлення обставин справи під час підготовчого судового засідання не відповідає меті вказаній стадії судового процесу. До аналогічного висновку дійшов і Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 428/430/22.

Більш того, за змістом п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, ст. 91, ст. 94 КПК України, суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності щодо достатності лише на підставі їх безпосереднього дослідження.

Таким чином, вирішення питання про чіткість чи не чіткість визначення предмета злочину, способу вчинення злочину, або аналіз будь-яких інших елементів складу злочину не є предметом розгляду під час підготовчого судового засідання та не відповідає меті вказаної стадії судового процесу.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора у провадженні, в яких, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу неконкретною та надуманою, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_8 проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Статтею 291 КПК України встановлено вимоги щодо змісту та форми обвинувального акта.

Пунктами 1 - 9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт.

Зокрема, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; анкетні відомості викривача; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта; розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

Таким чином, рішення про повернення обвинувального акта прокурору може бути прийнято лише в разі, якщо при його складанні допущені порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.

Як убачається з обвинувального акта по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, в ньому зазначені всі відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції в ухвалі послався на те, що у вказаному обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення за ст. 190 КК України не відповідають правовій кваліфікації діяння у кримінальному провадженні № 0000409, з якої не можна зрозуміти спосіб вчинення шахрайства - обман чи зловживання довірою.

Разом з тим, згідно п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Виклад фактичних обставин справи, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладається в обвинувальному акті у такому обсязі, які прокурор вважає встановленими.

Водночас, під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення кримінальних правопорушень повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частин статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинувачених.

Кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідками підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №273/1053/17.

Отже, за наведених норм закону, виклад фактичних обставин справи, як складової частини обвинувального акта, який в аспекті ст. 338 КПК України не завжди може бути остаточними на момент надходження обвинувального акта до суду, має відображати суть вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення. Що стосується відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин справи дійсності події, то це питання вирішується шляхом дослідження доказів, що є прерогативою суду під час розгляду кримінального провадження по суті. На стадії підготовчого судового засідання суд перевіряє відповідність викладених фактичних обставин справи формулюванню обвинувачення.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000409 прокурором викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, в тому числі і передбаченого ст. 190 КК України, в тому обсязі, які прокурор вважає встановленими, і вони повністю співпадають з формулюванням обвинувачення ОСОБА_8 .

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право, але не зобов`язаний, повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну його невідповідність вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

У рішенні у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, зазначено, що ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи. Відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Таким чином, висновки суду щодо невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення за ст. 190 КК України не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки вказані обставини є предметом перевірки під час розгляду кримінального провадження по суті.

Ті відомості, які містяться в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 містять достатні відомості для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, в тому числі і за ст. 190 КК України, і є необхідними для підготовки адекватного захисту.

Отже, на думку колегії суддів, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні, та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження і надання оцінки правильності кваліфікації дій обвинуваченого, що є неприпустимим на даній стадії судового розгляду.

Крім того, твердження суду щодо необхідності виконати вимоги п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України - вказати місце проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , жодним чином не аргументовані, а натомість в обвинувальному акті зазначені відомості, зокрема про те, що ОСОБА_8 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тобто вимоги кримінального процесуального законодавства щодо зазначення анкетних даних обвинуваченого також виконані.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора у провадженні щодо безпідставності повернення обвинувального акта судом першої інстанції є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала Києво-Святошинського районного Київської області від 13 січня 2025 року про повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_8 , як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного Київської області від 13 січня 2025 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000409 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3