УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 712/7985/22

провадження № 51-5216 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Обставини справи

1. Вказаним вироком, залишеним без змін апеляційним судом

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку м. Черкаси,

виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК).

2. ОСОБА_4 обвинувачувалася в тому, що вона виконуючи обов`язки начальника ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, будучи службовою особою, діючи умисно, з метою одержання ОСОБА_5 неправомірної вигоди використала службове становище всупереч інтересам служби, а саме незаконно підписала наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області № 23-9309/14-16-СГ від 20.09.2016 року, внаслідок чого з державної власності вибула земельна ділянка площею 1.0000 га за кадастровим номером :01:001:2205, що спричинило шкоду державним інтересам в особі Черкаської обласної державної адміністрації, на загальну суму 1 740 000 гривень, що більше ніж у 1262 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.

Доводи касаційної скарги

3. Прокурор, посилаючись на пункти 1 та 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

4. Сторона обвинувачення вважає, що апеляційний суд безпідставно не задовольнив клопотання прокурора про повторне дослідження усіх доказів, які підтверджують винуватість ОСОБА_4 та вибірково підійшов до дослідження матеріалів кримінального провадження, і не надав власної оцінки усім обставинам справи з огляду на положення статей 23, 94, 95 КПК.

5. Прокурор також стверджує, що суди, не дослідивши безпосередньо показання свідка ОСОБА_6 , яким як ФОП готувався проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, констатували, що саме він несе відповідальність за достовірність даних внесених у проект.

6. Звертає увагу на те, що апеляційним судом не надано оцінки доказам сторони обвинувачення, розгляд відбувся формально, в ухвалі відсутній їх аналіз, як і спростування доводів прокурора, тому ухвала не відповідає вимогам статті 419 КПК.

Оцінка Суду

7. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд вирішив відмовити у відкритті касаційного провадження.

8. Згідно з частиною 2 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього ж Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 433 КПК, касаційна інстанція перевіряє правильність застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

9. Прокурор навів доводи, які зводяться до незгоди з оцінкою судами попередніх інстанцій доказів, що саме по собі не може свідчити про порушення ними кримінального або кримінального процесуального закону і не дає підстав для скасування оскаржених рішень.

10. Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, забезпечивши змагальність сторін, ретельно перевірив надані сторонами докази, навів їх детальний аналіз і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку відповідно до статті 94 КПК.

11. У вироку детально викладені підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у касаційній скарзі, а інші вважає недостатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 .

12. Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.[1]

13. Зловживання владою або службовим становищем визнається злочином за наявності трьох ознак у їх сукупності: 1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого статтею 364 КК.[2]

14. Згідно з висновками судів попередніх інстанцій прокурором не надано доказів, які б поза розумним сумнівом доводили, що ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер діяння, передбачаючи суспільне небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, незаконно підписала наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області № 23-9309/14-16-СГ від 20.09.2016 з корисливим мотивом.

15. Сторона обвинувачення вважала, що ОСОБА_4 була зобов`язана здійснювати перевірку проекту землеустрою перед підписанням наказу про виділення земельної ділянки у власність.

16. Проте суди встановили, що підписаний наказ ОСОБА_4 на підставі наданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:2205 ОСОБА_5 та додані до нього документи, не містили обмежень, зауважень чи застережень, в тому числі посилань про розташування земельної ділянки в прибережній зоні, що виключало підстави для його не затвердження. Суд не вбачає підстав ставити під сумнів ці висновки, і не вважає за необхідне давати детальні відповіді на всі доводи сторони обвинувачення, викладені в касаційній скарзі, зважаючи на міркування, викладені нижче.

17. Відповідно до практики Суду, суб`єктивна сторона службового зловживання характеризується прямим умислом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього злочину є мета одержати будь-яку неправомірну вигоду - отримати матеріальні блага або уникнути матеріальних витрат - для себе чи іншої фізичної або юридичної особи, та корисливий (егоїстичний) мотив.[3]У разі отримання вигоди іншою особою необхідно довести існування в особи, яка обвинувачується у службовому зловживанні, мотивів, з яких вона була зацікавлена в отриманні вигоди цією особою.

18. Недоведеність цих елементів злочину, навіть за умови встановлення помилок або порушень, допущених при виконанні службових повноважень виключає кваліфікацію вчиненого за статтею 364 КК. Наявність у службової особи мети отримати неправомірну вигоду та/або її зацікавленості у отриманні такої вигоди іншою особою є ознакою, яка дозволяє відмежувати зловживання службовим становищем від інших порушень, допущених при виконанні повноважень, і яка запобігає можливості притягнення до кримінальної відповідальності лише за прийняття рішення або вчинення дій, правомірність яких може бути поставлено під сумнів або навіть скасовано в ході подальших юридичних процедур.[4]

19. Таким чином для доведення винуватості ОСОБА_4 у інкримінованому злочині сторона обвинувачення мала довести, що вона підписала Наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області № 23-9309/14-16-СГ від 20.09.2016 під впливом такого мотиву.

20. Проте обвинувачення не надало докази, які доводять наявність у ОСОБА_4 зацікавленості під час підписання Наказу. Судом встановлено, що станом на 20.09.2016 у ОСОБА_4 не було підстав уважати, що проект землеустрою виготовлений ФОП ОСОБА_6 щодо відведення земельної ділянки площею 1,0000 га у власність ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Будищенського сільської ради за межами населеного пункту Черкаського району Черкаської області не відповідає чинному земельному законодавству і не може бути затверджений, а висновки експерта від 04.12.2020 № 19/24/2-205-СЕ/19 таких тверджень не спростовують. У касаційній скарзі сторона обвинувачення також не навела будь-яких доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій про недоведеність такої зацікавленості.

22. За таких обставин у Суду немає підстав ставити під сумнів цей висновок судів попередніх інстанцій, який сам по собі є достатньою підставою для виправдання ОСОБА_4 за обвинуваченням у злочині, передбаченому статтею 364 КК.

23. Відповідно до вимог статті 374 КПК суд зазначив докладні мотиви для своїх висновків з посиланням на законодавство України.

24. Правильність оцінки судом першої інстанції доказів була предметом перевірки апеляційним судом, який надав вичерпні відповіді на усі доводи апеляційної скарги прокурора. Клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час судового слідства, чи про дослідження доказів в апеляції прокурора не було зазначено. Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог статті 419 КПК.

25. Суд відхиляє доводи про те, що докази у провадженні були досліджені однобічно та неповно, оскільки в касаційній скарзі не зазначено, які дії чи рішення суду перешкодили стороні обвинувачення повно представити свої докази і, тим самим, забезпечити їх дослідження у необхідному обсязі.

26. З огляду на викладене, Суд вважає, що касаційна скарга прокурора та додані до неї матеріали не дають підстав для їх задоволення.

Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Постанови від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/75286445; від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/85238945; від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/87365803; від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/91702592; від 10 квітня 2024 року у справі № 344/12022/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/118422077

[2] Постанова від 06 квітня 2023 року у справі № 619/2627/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/110428042

[3] Постанови від 11 травня 2023 року у справі № 707/661/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/110951966; від 06 квітня 2023 року у справі № 619/2627/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/110428042; від 5 квітня 2021 року у справі № 520/13641/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/96208139; від 19 серпня 2020 року у справі № 310/1928/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/91104754

[4] Див., mutatis mutandis, рішенняКонституційного Суду України у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України, § 2.3-2.5, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v007p710-20#Text