Справа № 569/9497/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0001152 від 26.02.2020 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою освітою, судимого 22.11.2024 Рівненським районним судом за ч. 2 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, діючи повторно, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставин та невстановлений час, незаконно придбав та зберігав при собі з метою збуту психотропну речовину, «метамфетамін», яку 12.03.2020, близько 11 год. 30 хв., перебуваючи у дверях квартири АДРЕСА_2 , в ході проведення оперативної закупівлі, незаконно збув ОСОБА_6 за 300 гривень, у поліетиленовому пакетику у формі порошкоподібної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №2.1-322/20 від 25.03.2020 є психотропною речовиною - метамфетамін, 0,0619 г, обіг якої є обмеженим відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Крім того, ОСОБА_3 , порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, діючи повторно, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставин та невстановлений час, незаконно придбав та зберігав при собі з метою збуту психотропну речовину «метамфетамін», яку 07.04.2020, близько 15 год. 45 хв., перебуваючи у дворі будинку №29, що по вул. Софії Ковалевської, в м. Рівне, в ході проведення оперативної закупівлі, повторно, незаконно збув ОСОБА_6 за 600 гривень, у поліетиленовому пакетику у формі порошкоподібної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №2.1-454/20 від 23.04.2020 є психотропною речовиною - метамфетамін, 0,0567 г, обіг якої є обмеженим відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Також, ОСОБА_3 , в порушення ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, незаконно придбав психотропну речовину «метамфетамін», обіг якої обмежено відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, та незаконно зберігав при собі у лівій кишені штанів у двох поліетиленових пакетиках без мети збуту до моменту проведення особистого обшуку 07.04.2020, близько 18 год. 25 хв., поблизу відпочинкового комплексу «Bliss», що по вул. Дворецька, 91, у м. Рівне, в ході проведення якого працівниками поліції було виявлено та в подальшому вилучено 2 поліетиленових пакетики, в яких знаходилася порошкоподібна речовина білого кольору, яка згідно висновку експерта 2.1-455/20 від 28.05.2020 містить у своєму складі психотропну речовину - метамфетамін, загальною масою 0,2245 г., обіг якої обмежено.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які передбачені ч. 2 ст. 307 КК України - як своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, вчинених повторно та ч. 2 ст. 309 КК України - як своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні психотропних речовин, без мети збуту, вчиненими повторно.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушеннь визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію правопорушень не оспорював та підтвердив факт, що придбав та зберігав при собі з метою збуту психотропну речовину, «метамфетамін», яку 12.03.2020, близько 11 год 30 хв, перебуваючи у дверях квартири АДРЕСА_2 , в ході проведення оперативної закупівлі, збув ОСОБА_6 за 300 гривень, у поліетиленовому пакетику

Крім того, придбав та зберігав при собі з метою збуту психотропну речовину «метамфетамін», яку 07.04.2020, близько 15 год 45 хв, перебуваючи у дворі будинку №29, що по вул. Софії Ковалевської, в м. Рівне, в ході проведення оперативної закупівлі, повторно, збув ОСОБА_6 за 600 гривень, у поліетиленовому пакетику.

Також, ОСОБА_3 , незаконно придбав психотропну речовину «метамфетамін», та зберігав при собі у лівій кишені штанів у двох поліетиленових пакетиках без мети збуту яку у нього було вилучено ід час проведення особистого обшуку 07.04.2020, близько 18 год 25 хв, поблизу відпочинкового комплексу «Bliss», що по вул. Дворецька, 91, у м. Рівне. Просить суд суворо його не карати оскільки шкодує про свої вчинки, та щиро розкаюється. Оскільки він має намір служити в ЗС України, то просить застосувати до нього ст. 69 КК України, так як він має на утриманні дитину та матір похилого віку, щиро кається та являється учасником бойових дій.

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 01.04.2020 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження - поліетиленовий пакетик в якому знаходиться психотропна речовина, обіг якої обмежено - метамфетамін, загальною масою 0,0619 г., який упаковано в першопачаткову упаковку, яку упаковано в спецпакет України МВС Екстренна Служба №2684498 із пояснювальним текстом та підписом судового експерта. Речові докази передано на зберігання до кімнати схову речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 789 (744) (а.к.п. 66-67).

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 01.04.2020 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження - вилучені 07.04.2020 дві грошові купюри номіналом по 200 гривень, серіїх та номери яких КЛ5129346, ТЖ9173977 та дві грошові купюри номіналом по 100 гривень, серії та номери яких КП2038126, КН0741560, а також мобільний телефон Samsung Galaxy A20, в якому наявна сім карта мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_1 . (а.к.п. 116-117).

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 21.04.2020 накладено арешт на дві грошові купюри номіналом по 200 грн та дві грошові купюри номіналом по 100 грн, мобільний телефон марки SAMSYNG Galaxy A20 із наявною сім карткою мобільного оператора "Київстар" НОМЕР_1 ( а.к.т.122).

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 03.06.2020 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження мобільний телефон Samsung Galaxy A20, в якому наявна сім карта мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_1 та передано на відповідальне зберігання до кімнату схову речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанціїї № 690 (418) (а.к.п. 135-137).

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 04.05.2020 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження поліетиленовий пакетик з психотропною речовиною - метамфетамін, загальною масою 0,0567 г та передано на відповідальне зберігання в камеру схову речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 828 (783) від 05.05.2020 ( а.к.п. 183-184).

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 04.05.2020 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження змиви з лівої та правої руки ОСОБА_3 , два клаптика паперу на які нанесено експериментальний зразок спеціальної хімічної речовини "Промінь" та передано на відповідальне зберігання в камеру схову Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 652 (380) від 04.05.2020 ( а.к.п. 203-204).

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 04.05.2020 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження дві грошові купюри номіналом по 200 грн та дві грошові купюри номіналом по 100 грн та передано на відповідальне зберігання по акту прийому-передачі від 05.06.2020 до ПАТ КБ "Приватбанк" , 01001, м. Київ, Грушевського 1Д, ( а.к.п. 205-206).

Постановою слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 02.06.2020 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження поліетиленовий пакетик в якому знаходиться психотропна речовина, обіг якої обмежено - метамфетамін, загальною масою 0,2245 г, який упаковано в першопачаткову упаковку, яку упаковано в спецпакет України МВС Екстренна Служба № 2722878 із пояснювальним текстом та підписом судового експерта та передано на відповідальне зберігання до кімнати схову речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 882 (837) від 02.06.2020 ( а.к.п. 227-228).

Згідно з ч.1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 мали місце, вони містять склад кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 і останній у їх вчиненні винен.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказані правопорушення відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів.

Що стосується особи обвинуваченого, то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, страждає тяжкими захворюваннями, має на утриманні маму похилого віку, яка потребує стороннього догляду, що підтверджується відповідними медичиним документами. Також ОСОБА_3 має на своєму утриманні неповнолітню дитину і перебував більше одного року в лавах ЗС України та залучався і брав безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні вибачився за вчинене діяння та шкодує про вчинене.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Витрати на залучення експертів становлять 6473,60 гривень.

Вироком Рівненського районного суду від 22.11.2024 ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 ст. 309 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, і з цього дня обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Даний вирок набрав законну силу і прийнятий до виконання.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений щиро покаявся у вчинених діяннях, активно сприяв розслідуванню даних кримінальних правопорушень та враховуючи дані про особу обвинуваченого, що він має на утриманні неповнолітню дитину та маму похилого віку, що потребує стороннього догляду, з 2020 року по 2024 рік жодних кримінальних правопорушень не вчиняв, брав безпосереднню участь перебуваючи в ЗС України у веденні воєнних (бойових) дій, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд приходить до переконання про призначення обвинуваченому основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Згідно Постанови Верховного Суду від 18.09.2019 - каяттям є негативно забарвлене почуття, що поєднує в собі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обвинувачений щиро покаявся з приводу вчиненого як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, висловив жаль з приводу вчиненого, і вказав, що в подальшому більш таких протиправних діянь вчиняти не буде.

Водночас при призначенні покарання суд враховує всі інші фактори, що мають місце як у момент вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, так і після нього. Ці фактори мають стати показником позитивних чи негативних тенденцій виправлення винного, зниження його рівня деліктоздатності й засвідчити своєрідний процес декриміналізації ОСОБА_3 тобто буде підставою призначення менш суворого покарання, ніж передбачено законом.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушеннь, обставини їх вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене покарання з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення ним кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушеннь, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Призначаючи вищевказане покарання ОСОБА_3 суд виходить з принципу справедливості і вважає, що такий вид покарання буде достатній для виправлення останнього та попередження скоєння ним нових правопорушеннь.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним та призначити покарання у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених:

за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна;

за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувавши покарання частково відбуте за вироком Рівненського районного суду від 22.07.2024 року у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 22.11.2024.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 6473 грн 60 коп.

Речові докази, а саме: поліетиленовий пакетик з психотропною речовиною - метамфетамін, загальною масою 0,0619 г, що зберігається в камері схову Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 789 (744) від 03.04.2020; поліетиленовий пакетик з психотропною речовиною - метамфетамін, загальною масою 0,0567 г, що зберігається в камері схову Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 828 (783) від 05.05.2020; поліетиленовий пакетик в якому знаходиться психотропна речовина, обіг якої обмежено - метамфетамін, загальною масою 0,2245 г, що зберігається в камері схову Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 828 (783) від 02.06.2020; змиви з лівої та правої руки ОСОБА_3 , два клаптика паперу на які нанесено експериментальний зразок спеціальної хімічної речовини "Промінь", що зберігається в камері схову Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанції № 652 (380) від 04.05.2020, після набрання вироком законної сили - знищити, дві грошові купюри номіналом по 200 грн та дві грошові купюри номіналом по 100 грн, що передано по акту прийому-передачі на зберігання від 05.06.2020 до ПАТ КБ "Приватбанк" , 01001, м. Київ, Грушевського 1Д, після набрання вироком законної сили звернути в дохід держави а мобільний телефон марки SAMSYNG Galaxy A20 із наявною сім карткою мобільного оператора " Київстар" НОМЕР_1 , що зберігається в камері схову Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області по квитанціїї № 690 (418) від 04.06.2020, після набрання вироком законної сили - знищити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 21 квітня 2020 року на дві грошові купюри номіналом по 200 грн та дві грошові купюри номіналом по 100 грн, мобільний телефон марки SAMSYNG Galaxy A20 із наявною сім карткою мобільного оператора " Київстар" НОМЕР_1 .

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1