Справа № 487/6573/24
Провадження № 1-кс/487/1972/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 09.07.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001038 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 09.07.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001038 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, з можливістю внесення застави у розмірі 1 211 200 гривень.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинений ним тяжкий злочини, за який Законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, що може бути визнане ОСОБА_5 більш небезпечним ніж втеча або сховатися на тимчасово окупованій території, а отже наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також встановлено наявність ризику незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних (п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України), оскільки перебуваючи на місці служби, ОСОБА_5 , буде мати безпосередній доступ до зброї та може погрожувати свідкам. Також, підозрюваний ОСОБА_5 , є військовою посадовою особою, на момент вчинення злочинів перебував на посаді командира взводу забезпечення військової частини НОМЕР_1 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням наданого йому службового становища, всупереч інтересам служби та прав громадян, у зв`язку з чим може впливати на свідків (військовослужбовців які надавали йому неправомірну вигоду та для яких він є безпосереднім керівником) з метою зміни ними показань, відмови від давання показань, приховувати чи знищувати документи. (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України). Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України обгрунтовується тим, що ОСОБА_5 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, як військовослужбовець, який наразі проходить військову службу, може здійснити вплив на свідків (та вже вчиняв його), як благаючі або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, щоб вони відмовились від своїх показань, які будуть надавати в суді. Також, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Крім того, наявний ризик вчинення інших кримінальних правопорушень (п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України), оскільки враховуючи те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби за мобілізацією, може вчинити інший злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби або дезертирство, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності. Сторона обвинувачення вважає, що викладенні обставини є достатніми для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з передбачених більш м`яких запобіжних заходів, не дасть змоги запобігти наведеним вище ризикам. Також встановлено, що лише за одним з встановлених банківських рахунків, який належить ОСОБА_5 , який він, зокрема, використовував для отримання неправомірної вигоди від військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , отримав грошові кошти на загальну суму 2 231 507 гривень. Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, враховуючи майновий стан ОСОБА_5 , слід визначити заставу у розмірі не менше 1 211 200 гривень з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засідання проти задоволення клопотання заперечував, наголосив на тому, що ризики, зазначені у клопотанні, є надуманими та такими, що не знайшли свого підтвердження. З урахуванням даних щодо особи підозрюваного, в тому числі щодо наявності в нього постійного місця проживання, просив обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що він частково визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, дійсно отримував грошові кошти при обставинах, викладених в повідомленні про підозру, але жодних дій стосовно вимагання вказаних коштів він не вчиняв. ОСОБА_5 вказав, що кошти йшли на відремонтування техніки, яка була у жахливому технічному стані, а також на власні потреби та допомогу родичам. ОСОБА_5 звертався з рапортами для виділення коштів для ремонту техніки, також зазначив, що розмір доходу, який він отримує, складає приблизно 127 000 гривень на місяць. З огляду на вказані обставини, ОСОБА_5 просив обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, за процесуального керівництва Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001038 від 09.07.2024, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється в тому, що він, будучи військовою службовою особою, обіймаючи посаду командиру взводу забезпечення військової частини НОМЕР_2 , тобто посаду, пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, розуміючи обсяг влади і своїх службових повноважень, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, всупереч вимог ст.ст. 3, 8, 19, 29, 68 Конституції України, ст.ст. 22, 24, 38, 42 Закону України «Про запобігання корупції», ст.ст. 11, 16, 58, 59, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, з метою особистого збагачення за рахунок військовослужбовців які залученні до здійснення захисту держави та відбиття збройної агресії РФ, обрав злочинний шлях для вчинення тривалої злочинної діяльності й отримання неправомірної вигоди.

У порушення указаних вище нормативно-правових актів головний сержант ОСОБА_5 , з метою протиправного особистого збагачення, шляхом отримання неправомірної вигоди для себе, поєднаного з вимаганням, діючи за попередньою змовою з начальником контрольно технічного пункту військової частини НОМЕР_2 сержантом ОСОБА_7 став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах.

Так, перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.01.2024 головний сержант ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із сержантом ОСОБА_7 , висунув водію взводу матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 солдату ОСОБА_8 вимогу про необхідність надання йому, ОСОБА_5 , неправомірної вигоди - грошових коштів у розмірі від 15 000 до 25 000 гривень щомісячно за нарахування солдату ОСОБА_8 виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, головний сержант ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з сержантом ОСОБА_7 , згідно попередньо розробленого плану вчинення указаного злочину та розподілу ролей між його учасниками, в ході розмови із солдатом ОСОБА_8 повідомив останньому, що він, ОСОБА_8 , повинен щомісяця, після отримання заробітної плати, надсилати наперед обумовлену суму коштів на особисту банківську карту сержанта ОСОБА_5 , відкриту в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 .

Солдат ОСОБА_8 , будучи поставлений в умови, за яких відмова від надання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 неправомірної вигоди зашкодить його законним правам та інтересам, зокрема погіршенню умов проходження служби, вимушений був погодитися на неправомірні вимоги останніх.

Так, 24.01.2024 о 12 год. 54 хв. солдат ОСОБА_8 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 на банківську картку ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 25 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, 24.02.2024 о 10 год. 54 хв. солдат ОСОБА_8 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 на банківську картку ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 25 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Надалі, 22.03.2024 о 18 год. 30 хв. солдат ОСОБА_8 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 на банківську картку ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 25 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, 24.04.2024 о 10 год. 21 хв. солдат ОСОБА_8 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 на банківську картку ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 25 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Надалі, 22.05.2024 о 09 год. 46 хв. солдат ОСОБА_8 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 на банківську картку ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 15 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, 20.08.2024 о 12 год. 09 хв. солдат ОСОБА_8 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 на банківську картку ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 25 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Таким чином, головний сержант ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з сержантом ОСОБА_7 , згідно попередньо розробленого плану вчинення указаного злочину та розподілу ролей між його учасниками, упродовж січня липня 2024 року вимагали у солдата ОСОБА_8 та отримав неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 140 000 грн, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України - одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дій, з використанням наданої їй влади та службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Він же, перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.01.2024, діючи за попередньою змовою із сержантом ОСОБА_7 , висунув старшому водію взводу матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 солдату ОСОБА_9 вимогу про необхідність надання йому, ОСОБА_5 , неправомірної вигоди - грошових кошті в розмірі від 10 000 до 30 000 гривень щомісячно за нарахування солдату ОСОБА_9 виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, головний сержант ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з сержантом ОСОБА_7 , згідно попередньо розробленого плану вчинення указаного злочину та розподілу ролей між його учасниками, в ході розмови із солдатом ОСОБА_9 повідомив останньому, що він, ОСОБА_9 , повинен щомісяця, після отримання заробітної плати, надсилати наперед обумовлену суму коштів на особисту карту сержанта ОСОБА_5 , відкриту в АТ КБ «Приватбанк» № 816690.

Солдат ОСОБА_9 , будучи поставлений в умови, за яких відмова від надання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 неправомірної вигоди зашкодить його законним правам та інтересам, зокрема погіршенню умов проходження служби, вимушений був погодитися на неправомірні вимоги останніх.

Так, 24.01.2024 о 17 год. 31 хв. солдат ОСОБА_9 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 на банківську картку ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, 23.02.2024 о 13 год. 03 хв. солдат ОСОБА_9 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 на банківську картку ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 20 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Надалі, 22.03.2024 о 17 год. 22 хв. солдат ОСОБА_9 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 на банківську картку ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 25 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, 20.04.2024 о 17 год. 27 хв. солдат ОСОБА_9 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 на банківську картку ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 25 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Надалі, 21.05.2024 о 12 год. 23 хв. солдат ОСОБА_9 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 на банківську картку ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 25 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, 21.10.2024 о 13 год. 30 хв. солдат ОСОБА_9 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 на банківську картку ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 10 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Таким чином, головний сержант ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з сержантом ОСОБА_7 , згідно попередньо розробленого плану вчинення указаного злочину та розподілу ролей між його учасниками упродовж січня жовтня 2024 року вимагали в солдата ОСОБА_9 та отримав неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 135 000 грн, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України - одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дій, з використанням наданої їй влади та службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Крім того, перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10.03.2024 сержант ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із головним сержантом ОСОБА_5 , висунув старшому майстру відділення обслуговування бронетанкової техніки військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_10 вимогу про необхідність надання йому, ОСОБА_7 неправомірної вигоди - грошових кошті в розмірі від 5 000 до 30 000 гривень щомісячно за нарахування солдату ОСОБА_10 виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Солдат ОСОБА_10 , будучи поставлений в умови, за яких відмова від надання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 неправомірної вигоди зашкодить його законним правам та інтересам, зокрема погіршенню умов проходження служби, вимушений був погодитися на неправомірні вимоги останніх.

Так, 10.03.2024 о 08 год. 26 хв. солдат ОСОБА_10 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 на банківську картку ОСОБА_7 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, 22.03.2024 о 17 год. 24 хв. солдат ОСОБА_10 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 на банківську картку ОСОБА_7 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 15 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Надалі, 20.04.2024 о 13 год. 19 хв., у невстановленому досудовим розслідуванні місці, солдат ОСОБА_10 , діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 на банківську картку ОСОБА_7 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 27 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, 21.05.2024 о 11 год. 31 хв. солдат ОСОБА_10 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 на банківську картку ОСОБА_7 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_8 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Надалі, 20.06.2024 о 18 год. 36 хв., солдат ОСОБА_10 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 на банківську картку ОСОБА_7 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_8 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, 20.08.2024 о 12 год. 52 хв. солдат ОСОБА_10 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 на банківську картку ОСОБА_7 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_8 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Надалі, 21.10.2024 о 19 год. 46 хв. солдат ОСОБА_10 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 на банківську картку ОСОБА_7 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_8 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

В подальшому, 22.11.2024 о 13 год. 52 хв. солдат ОСОБА_10 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 на банківську картку ОСОБА_7 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_9 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Надалі, 23.12.2024 о 15 год. 11 хв. солдат ОСОБА_10 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонського району Херсонської області, та діючи за попередніми вказівками свого безпосереднього керівника ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перерахував із свого банківського рахунку банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 на банківську картку ОСОБА_7 АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_9 неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, за нарахування виплат за участь у проведені виконання завдань в безпосередній зоні бойових дій.

Таким чином, сержант ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з головним сержантом ОСОБА_5 , згідно попередньо розробленого плану вчинення указаного злочину та розподілу ролей між його учасниками упродовж березня грудня 2024 року вимагали в солдата ОСОБА_10 та отримав неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 227 000 грн, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України - одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дій, з використанням наданої їй влади та службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

25 березня 2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 615 КПК затримано, якому цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 , це, зокрема, дані: протоколу допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколів НСРД; матеріалів тимчасового доступу до речей та документів, зокрема рух грошових коштів по карткових рахунках ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ; протоколу огляду мобільного телефону ОСОБА_12 ; протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 3 ст. 368 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 3 ст. 368 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності та відвернення пов`язаних з цим негативних наслідків (обмежень), підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, в тому числі шляхом виїзду до іншої країни або на тимчасово непідконтрольну Україні територію, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків та інших підозрюваних. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків та інших підозрюваних, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Наявність ризиків, передбачених п.п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведено, а отже вони до уваги не беруться.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, в разі визнання підозрюваного винуватим йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1969 році; на обліку за станом здоров`я не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 одружений, має трьох повнолітніх дітей. Дружина з дітьми проживають окремо. ОСОБА_5 має вищу освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із співмешканкою ОСОБА_13 , а також має постійне місце реєстрації, за яким не проживає. ОСОБА_5 має на утриманні батька, якому 75 років, та тестя 1941 року народження, яким допомагає добровільно, офіційне джерело доходу - проходження військової служби на посаді командира взводу забезпечення військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «головний сержант». ОСОБА_5 раніше не судимий, повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення не має.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства з урахуванням дати затримання та повідомлення про підозру (25.03.2025 року), оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження, отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, на чому наголошувала сторона захисту, на даній стадії кримінального провадження відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 КПК України будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення. (ч. 3 ст. 182 КПК України).

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. (ч. 7 ст. 182 КПК України).

Розмір застави, з одного боку, повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обв`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Стороною обвинувачення вказано необхідність визначення застави у розмірі більшому, ніж визначений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (3 028 грн Х 400 п.м. = 1 211 200 гривень), оскільки менший розмір застави не здатний забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжких корупційних злочинів, покладених на нього обов`язків. Вказаний розмір застави стороною обвинувачення обґрунтовано тим, що лише за одним з встановлених банківських рахунків, який належить ОСОБА_5 , який він, зокрема, використовував для отримання неправомірної вигоди від військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , отримав грошові кошти на загальну суму 2 231 507 гривень.

Відповідно до рапорту старшого оперуповноваженого УСР в Херсонській області ДСР НП України ОСОБА_14 проведено аналіз рахунку, відкритого у АТ КБ «Приватбанк» () на ім`я ОСОБА_5 (картка № НОМЕР_3 ), за період часу з 01.01.2024 по 24.12.2024 року та встановлено, що на рахунок ОСОБА_5 , за вказаний період зафіксовано наступні транзакції: заробітна плата в/ч НОМЕР_1 становить 1 505 910 гривень; витрати (купівля, переведення на картку, зняття готівки) становить 2 341 507 гривень; кошти, які надійшли від військовослужбовців становлять 875 160 гривень; різниця між офіційним доходом та витратами складає 835 597 гривень.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_5 , даних про його особу та встановлених під час розгляду клопотання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність виключних підстав для визначення застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка достатньою мірою гарантує виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірною для нього, оскільки застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, враховуючи характер та специфіку інкримінованих діянь, багатоепізодінсть, тяжкість покарання, передбаченого за вчинення тяжкого злочину, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; здійснення дій, спрямованих на незаконне збагачення, в період воєнного стану; роль підозрюваного у вчиненні інкримінованих злочинів, що свідчить про його підвищену соціальну небезпеку.

У разі внесення застави згідно ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, а також виконувати обов`язки, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.05.2025 року включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний ОСОБА_5 повинен бути звільнений з-під варти, в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

У разі звільнення під заставу, зобов`язати ОСОБА_5 виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками за виключенням випадків спільної участі у проведенні слідчих дій у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити та попередити ОСОБА_5 , що з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

За невиконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, на підозрюваного може бути накладено грошове стягнення у розмірі: від 0,25 до 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора; від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 28.03.2025 року о 08:00 годині

Слідчий суддя ОСОБА_1