У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участі представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 в особі представника скаржника адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 від 03.01.2025 року про відмову у задоволенні клопотання про залучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 21.10.2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в особі представника - адвоката ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді)Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 від 03.01.2025 року про відмову у задоволенні клопотання про залучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 21.10.2022 року.

В обґрунтування доводів та вимог скарги посилається на те, що 03 січня 2025 слідчим ОСОБА_6 виконано Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2024 (судова справа № 308/1955/23).

04.02.2025 засобами поштового зв`язку ними було отримано Постанову слідчого Шостого СВ (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР ОСОБА_6 від 03.01.2025 року, якою відмовлено у клопотанні від 15.11.2024 року про залучення у якості потерпілого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000221 від 21.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, а також вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого також відмовлено.

Заявник зазначає, що постанова слідчого ОСОБА_6 від 03.01.2025 суперечить вимогами кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування зазначеної постанови, що знайшло свого підтвердження у наступному.

Вказує, що 25.08.2022 ОСОБА_3 подано заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, 15.11.2024 ОСОБА_3 було подано заяву про залучення його до кримінального провадження як потерпілого в порядку вимог ч. 2 ст. 55 КПК України. Тим самим відповідно до вимог приписів ч.2 ст. 55 КПК України у ОСОБА_3 виникли Права і обов`язки потерпілого з моменту подання заяви ще від 25.08.2022, але особою яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення не було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, що не було зроблено і після подання заяви про залучення до кримінального провадження як потерпілого 15.11.2024 року.

Зазначає, що заявою потерпілого ОСОБА_3 від 15.11.2024 слідчому доведено, що незаконні та протиправні дії проникнення до транспортного засобу які відбулися з боку лейтенанта поліції ОСОБА_7 мали психотравмувальний характер, ображали його честь та гідність, внаслідок чого йому були спричинені страждання та завдано моральної шкоди, орієнтовний попередній розмір шкоди, який він оцінює та складає триста тисяч гривень при цьому зазначає, що фактичний розмір буде встановлено після проведення судово-психологічної експертизи під час досудового слідства, яка призначається слідчим для досягнення основної мети та цілій кримінального провадження у разі реалізації прямого обов`язку слідчого досягнення такої мети.

Вказує, що позиція викладена у постанові від 03.01.2025 слідчим ОСОБА_8 , яка ґрунтується на тому що у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, які можуть свідчити, що ОСОБА_3 , як фізичній особі завдано моральної або майнової шкоди, і тому це не є підставою визнання ОСОБА_3 потерпілим - суперечить вимогам ч.1, 2 ст. 55 КПК України, оскільки заява про вчинення кримінального правопорушення подана саме особою, якій кримінальним правопорушенням завдано шкоду, а також в матеріалах кримінального провадження знаходиться відеозапис (відеодоказ) на якому зафіксовано вчинення кримінального правопорушення з боку лейтенанта поліції ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , а отже є додатковим доказом отримання моральної шкоди ОСОБА_3 від незаконних та протиправних дій лейтенанта поліції ОСОБА_7 .

Вказує, що слідчий після отримання заяви 15.11.2024 року ОСОБА_3 в порядку вимог ч. 2 ст. 55 КПК України про залучення його до кримінального провадження як потерпілим, зобов`язаний був вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілого та призначити судово-психологічну експертизу для встановлення фактичного розміру моральної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_3 незаконними та протиправними діями з боку лейтенанта поліції ОСОБА_7 під час вчинення ним кримінального правопорушення.

Також зазначив, що постанова слідчого ОСОБА_6 від 03.01.25 на даному етапі досудового розслідування суперечить вимогам КПК є передвчасною у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

У зв`язку з наведеним просить слідчого суддю: скасувати Постанову слідчого Шостого СВ (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР ОСОБА_6 від 03.01.2025, про відмову у клопотанні ОСОБА_3 від 15.11.2024 про залучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0000221 від 21.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, а також вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого; Зобов`язати виконати вимоги приписів ч.2 ст. 55 КПК та п.1 ч.1 ст.56 КПК України вручити ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого передбачені кримінально-процесуальним кодексом України.

Представник заявника - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив суд її задовольнити, з підстав викладених у скарзі. Надав пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Представник Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду матеріали даного кримінального провадження.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи представника заявника - адвоката ОСОБА_4 , приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 15.11.2024 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород) Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 з заявою/клопотанням про залучення до кримінального провадження як потерпілим.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.12.2024 року скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород) Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000221 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, яка полягає у не розгляді клопотання та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено. Зобов`язано слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м. ОСОБА_10 , або іншу уповноважену особу розглянути клопотання ОСОБА_3 від 15.11.2024 у кримінальному провадженні №0000221 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, у відповідності до вимог ст. 220 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що постановою слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород) Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання про залучення у якості потерпілого від 03.01.2025 року у клопотанні ОСОБА_3 від 15.11.2024 про залучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000221 від 21.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, а також вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого відмовлено.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований КПК України.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1). Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3). Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства (ч. 4).

За змістом ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

За приписами ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду (ч.1). Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне (ч.3). Зміст постанови слідчого врегульований ч.5 ст.110 КПК України. Зокрема, у мотивувальній частині зазначаються зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; а у резолютивній - зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. Разом з цим, згідно з ч.6 ст.110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно усталеної практики Верховного Суду (висновком Великої палати Верховного суду, викладеної в постанові від 16 січня 2019 року), поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Визначення статусу потерпілого настає з моменту вчинення щодо такої особи кримінального правопорушення, а не з моменту подання такою особою відповідної заяви, як це передбачено ч. 2 ст. 55 КПК.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Під час проведення перевірки обставин, викладених у заяві ОСОБА_3 про залучення його до кримінального провадження у якості потерпілого, слідчим в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не було надано аналізу тих обставин, на які посилається заявник та не наведено мотивів їх відхилення, не проведено всього обсягу слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, які б дали підстави вважати, що заявнику не завдано ані матеріальної, ані моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч.5 ст.55 КПК України у постанові не наведено достатніх мотивів прийняття саме такого рішення з його належним обґрунтуванням щодо порушеного заявником питання, яке він обґрунтовує . Натомість, постанова містить загальні формулювання щодо безпідставності заявлених вимог, постанова слідчого належним чином не обґрунтована з посиланням на здобуті під час розслідування докази та норми процесуального закону. Питання порушені потерпілим у заяві фактично не знайшли свого вирішення у постанові слідчого і як результат - законодавча вимога щодо вмотивованості постанови слідчого при її винесенні не була дотримана в повній мірі, з огляду на те, що у такому рішенні не зазначено вичерпних мотивів та причин відмови у залученні заявника потерпілим, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, як того вимагає ч.5 ст.55 КПК України.

Отже, сладчим при винесенні оскаржуваної постанови не були враховані зазначені обставини, а відтак, належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто клопотання заявника, що не відповідає вимогам ст.ст.55, 110 КПК України.

Отже, враховуючи завдання кримінального провадження, встановлені обставини, компетенцію слідчого судді в межах розгляду справ цієї категорії, необхідність забезпечення конституційного права заявника на оскарження в суді бездіяльності органів державної влади, за результатами розгляду скарги встановлено підстави для її часткового задоволення у спосіб скасування постанови слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 від 03.01.2025 року про відмову у задоволенні клопотання про залучення у якості потерпілого та зобов`язання слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про залучення до кримінального провадження як потерпілого від 15.11.2024 року, та повідомити про результати розгляду заявника.

В іншій частині у задоволенні скарги слід відмовити, враховуючи зміст ч.2 ст.307 КПК України, яка врегульовує перелік рішень, можливих для прийняття слідчим суддею за результатами розгляду скарги в порядку ст.303 КПК України.

За змістом ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.

З огляду на приписи ст. 40 КПК України, яка регламентує процесуальну незалежність слідчого, як особи яка здійснює досудове розслідування і спрямовує його у необхідному напрямку, проводить слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом, приймає підсумкові рішення на стадії досудового розслідування, суд не має повноважень зобов`язувати слідчого проводити ті чи інші слідчі дії, надавати вказівки щодо їх проведення та визначати коло учасників, адже слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого (ч. 5 ст. 40 КПК).

Слідчий суддя наголошує, що рішення про визнання або невизнання ОСОБА_3 потерпілим на цьому етапі є дискрецією слідчого за приписами ч.5 ст.40 КПК України, що входить до групи слідчих з розслідування кримінального провадження №0000221 від 21.10.2022, відповідно, суд не може впливати на його прийняття, тому задоволення скарги у визначений слідчим суддею спосіб є достатнім для захисту прав та інтересів особи, яка звернулась зі скаргою.

До повноважень слідчого судді не входить вирішення питання про визнання особи потерпілим, з`ясування питань заподіяння особі певної шкоди, її розміру та перевірки всіх обставин кримінального провадження, оцінка в цій частині будь-яких доказів на даній стадії кримінального провадження. Більше того, вказані вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки питання визнання заявника потерпілим відноситься до дискреційних повноважень слідчого (дізнавача), прокурора відповідно до вимог закону. У свою чергу, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, які є самостійними у прийнятті таких рішень відповідно до положень ст.ст.36, 40 КПК України. Протилежне суперечило би принципу диспозитивності, згідно з яким слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України). Слідчий суддя, суд не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, зокрема функцію процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється прокурором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 01 грудня 2022 року (справа № 522/7836/21, провадження №51-2328 км22.)

Відповідно до ч.1 ст. 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та ким такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені. Встановлений цією нормою перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на стадії досудового провадження є вичерпним.

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Зокрема, п.5 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання.

Учасники кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України).

За наведених обставин, слідчий суддя розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд учасниками кримінального провадження та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням викладеного дійшов переконання, що скарга в частині скасування постанови слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 від 03.01.2025 року про відмову у задоволенні клопотання про залучення у якості потерпілого, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В іншій частині у задоволенні скарги слід відмовити, враховуючи зміст ч.2 ст.307 КПК України, яка врегульовує перелік рішень, можливих для прийняття слідчим суддею за результатами розгляду скарги в порядку ст.303 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 304, 307 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 в особі представника скаржника адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 від 03.01.2025 року про відмову у задоволенні клопотання про залучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 21.10.2022 року задовольнити частково.

Постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 від 03.01.2025 року про відмову у задоволенні клопотання про залучення у якості потерпілого - скасувати.

Зобов`язати слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про залучення до кримінального провадження як потерпілого від 15.11.2024 року, та повідомити про результати розгляду заявника.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 21 лютого 2025 року о 08 год. 40 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1