Справа №721/1113/24
Провадження 1-КП/721/38/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Путильський районний суд Чернівецької області

у складі головуючої судді ОСОБА_1

прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Путила, Чернівецької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 25.10.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000513 за обвинуваченням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Шепіт, Путильського району, Чернівецької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,-

УСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

18.10.2024 року ОСОБА_3 маючи умисел на скоєння самовільної рубки дерев перебуваючи в лісових угіддях, що знаходяться в кв. 7 вид. 4 Шепітського лісництва, філії «Путильське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» та адміністративно входять до с. Верхній Яловець, Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, всупереч вимогам передбаченими ст. 69 Лісового кодексу України та ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» у частині отримання спеціального дозволу на спеціальне використання лісових ресурсів (лісорубного квитка), а також Порядку видачі дозволів на використання лісових ресурсів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 за № 761, за допомогою бензопили, учинив незаконну порубку трьох сироростучих дерев породи "Ялина Європейська" залишковими діаметрами пнів біля кореня - 38 см., 41 см., 44 см., які не підлягали вирубці та заготівлі.

Вказаними діями ОСОБА_3 спричинив державі в особі Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області матеріальну шкоду 43030,92грн., яка відноситься до істотної шкоди.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 246 КК України, а саме незаконну порубку дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 246 КК України, визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні, відповідають дійсності. Так у жовтні 2024 року на території Шепітського лісництва в с. В. Яловець спилив три хвойні дерева, не маючи на це відповідного дозволу, які мав намір використати для власних потреб. Його незаконні дії були вияалені лісничим, який повідомив про вчинене поліцейським. Будучи ознайомленим із санкцією інкримінованої йому статті, просив суд суворо не карати, посилався на скрутне матеріальне становище, а також зазначив що зрозуміє наслідки своєї протиправної поведінки та зобов`язався у майбутнього не вчиняти кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурор підтримав викладене обвинувачення, просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 246 КК України у виді обмеження волі строком на два роки та звільнити від покарання з випробувальним строком на 1 рік, відповідно до положень ст. 75, 76 КК України.

Представник потерпілого - Селятинської сільської ради, у судове засідання не з`явився, у заяві адресованій суду просив розглядати справу у його відсутність, при прийнятті рішення щодо обвинуваченого покладається на розсуд суду.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і у суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Такі, покази обвинуваченого, надані ним у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, а саме, незаконній порубці дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку, крім того, протягом усього строку досудового розслідування, визнавав свою винуватість. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. При цьому судом не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України.

Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категоріїї нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що заподіяна шкода хоча і не відшкодована, але потерпілим не заявлено цивільного позову. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, раніше не судимий, у лікаря нарколога на диспансерному обліку не перебуває, характеризується позитивно. Суд ураховує, що у ОСОБА_3 зрозумів наслідки своєї протиправної поведінки та зобов`язався у майбутнього не вчиняти кримінальних правопорушень.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, не встановлено.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно і доцільно призначити покарання виходячи із мінімальної межі, визначеної санкцією ч. 1 ст. 246 КК України у виді обмеження волі строком на два роки та звільнити від покарання з випробувальним строком на 1 рік, відповідно до положень ст. 75, 76 КК України.

При цьому, застосування такого покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами та сприятиме загальній меті та цілям покарання, відповідно до ст. 50 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було. Процесуальними витратами у даному кримінальному провадженні є витрати на проведення експертизи, які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 100, 349, 368-371, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі території України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення судової інженерно-екологічної експертизи №СЕ19/126-24/11824-ФХЕД у сумі 4775 (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять) 40 коп стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Вирок може бути оскаржений в Чернівецький апеляційний суд через Путильський районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_5