ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 00001502 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мирноград Покровського р-ну, Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2024 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 до 20 грудня 2024 року, без визначення розміру застави.

Слідчий суддя прийняв до уваги, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України проти основ національної безпеки, яке є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання у виді довготривалого позбавлення волі. З урахуванням тяжкості та характеру вчиненого злочину вказано, що раніше встановлені ризики у виді переховування, знищення, спотворення будь-яких речей і документів, що мають доказове значення у даному провадженні, а також незаконного впливу на свідків і вчинення іншого кримінального правопорушення є триваючими і запобігти останнім шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо.

В апеляції та доповненнях до неї:

- захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати і обрати щодо підозрюваного ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, а у разі його подальшого тримання під вартою визначити розмір застави.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, вказує про недоведеність заявлених ризиків.

Зазначає, що органом досудового розслідування не надано належних доказів заявлених ризиків, а саме здійснення спроб переховування, оскільки підозрюваний дотримувався належної процесуальної поведінки та таких намірів не має. Зауважує, що усі докази по справі перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення, враховуючи, що по справі проведені усі необхідні слідчі ті розшукові дії ризик є мінімальними.

Вважає, що не враховано дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, утримує неповнолітню дитину, та матір похилого віку, яка потребує стороннього догляду. Крім того згідно медичних даних підозрюваний має вади серця та потребує дообстеження та нагляду профільних спеціалістів. Зауважує, що ОСОБА_6 є пенсіонером за віком з 2022 року, офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, у разі застосування альтернативного запобіжного заходу буде проживати у м. Дніпрі разом з дружиною, яка як тимчасово переміщена особа стала на облік та має постійне місце проживання.

Зазначає, що не надано належної оцінки відсутності в матеріалах справи належних доказів причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого злочину оскільки під затримання та огляду мобільного телефону підозрюваного встановлено відсутність листування і контакту на ім`я ОСОБА_9 , що підтверджено висновком комп`ютерно-технічної експертизи. Звертає увагу, що відомості щодо вхідних та вихідних, нульових з`єднань з номеру який використовував ОСОБА_6 в години листування в месенджері Телеграм з особою на ім`я ОСОБА_9 відсутні.

Вказує, що клопотання про продовження строків тримання під вартою подано неуповноваженою особою, оскільки станом на 13.11.2024 року в матеріалах відсутні належні докази на підтвердження повноважень прокурора ОСОБА_10 .

Зауважує, що рішення суду в частині не визначення застави є невмотивованим. Враховуючи встановлені фактичні обставини, дані про особу підозрюваного, вважає, що застосування виняткового запобіжного заходу є занадто обтяжливим, а рішення суду в частині незастосування альтернативного запобіжного заходу невмотивованим.

Заслухавши підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При продовженні строку тримання підозрюваного ОСОБА_6 враховані об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити досудове розслідування до спливу строку тримання підозрюваного під вартою, а також продовження існування ризиків переховування і продовження злочинної діяльності.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за яке передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення винуватості, останній може вдатися до здійснення спроб переховування.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважається на те, що вказані ризики об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання та поруки.

Тому, враховуючи, що підозрюваний зареєстрований та проживає на території Донецької області у Покровському районі у м. Мирноград, який територіально наближений до місць де ведуться активні бойові дії, контроль за виконанням процесуальних обов`язків у такому разі буде ускладнений.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Про вагомість цього ризику, а також про існування ризику продовження злочинної діяльності свідчить і те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, та йому інкримінуються дії щодо неодноразового надсилання представника держави агресора скріншотів з позначками розташування ЗСУ.

Отже, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Що стосується апеляційних доводів щодо необґрунтованості підозри, то такі доводи були предметом ретельного дослідження слідчого судді, який проаналізувавши наявні в матеріалах докази об`єктивно дійшов висновку про наявність доказів, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що підозрюваний міг би скоїти злочин, що йому інкримінований, тобто ймовірно є підстави допустити його причетність до вчинення, у зв`язку з чим такі доводи сторони захисту не є достатньо обґрунтованими.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення, доводи захисту щодо оцінки доказів, які містяться в матеріалах справи та недоведеності вини підозрюваного у скоєному є передчасними.

Щодо посилання в апеляції на не врахування слідчим суддею того, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, утриманців, соціальні зв`язки, раніше не судимий, що на думку адвоката є підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, хоча і мають місце, проте не є достатнім важелем для зменшення встановлених ризиків.

Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

Також, враховується, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, по справі необхідно отримати результати експертних висновків, відкрити матеріали в порядку вимог ст. 290 КПК України, через що заявлені ризики продовжують існувати.

Доводи захисту щодо не визначення альтернативної застави не є слушними, з огляду на приписи ч. 4 ст. 183 КПК України, якими передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111 КК України.

Таким чином, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, врахувавши особу підозрюваного, зокрема, вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, що впливає на обороноздатність держави, слідчий суддя, в межах своїх дискреційних повноважень, не визначив підозрюваному ОСОБА_6 заставу, що в повній мірі узгоджується із зазначеними вище нормами закону і на даному етапі кримінального провадження, відповідає завданням даного кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на наявність ряду хронічних захворювань у ОСОБА_6 і не надання йому належної медичної допомоги в умовах тримання під вартою не приймаються, оскільки матеріали справи не містять застережень щодо неможливості перебування підозрюваного ОСОБА_6 в умовах установи і ці доводи не є переконливими, оскільки мали місце на момент вчинення інкримінованого злочину та не стали тому перешкодою.

Доводи захисника щодо подання клопотання про продовження строку тримання під вартою неуповноваженою особою прокурором ОСОБА_10 , є неприйнятними, оскільки згідно постанови від 18 червня 2024 року про зміну групи прокурорів, прокурор Лівобережної окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_10 , входить до складу групи прокурорів. Що свідчить про те, що станом на день затвердження клопотання, а саме 13.11.2024 року, останній був уповноваженою на те особою.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді та вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими. У подальшому доцільність тримання цього підозрюваного під вартою може бути предметом перегляду, втім та на даному етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді з мотивів наведених в апеляційній скарзі не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 00001502 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 ,, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4