Справа № 742/1163/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/249/25
Категорія - ч. 1 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001205 від 05.09.2023 року прокурора у кримінальному провадженні прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 грудня 2024 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, має 4-х неповнолітніх дітей, учасник АТО, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень 00 коп.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу ухвалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 26059,40 грн., витрат за проведення судових експертиз.

Цивільний позов прокурора задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь Прилуцької міської ради Чернігівської області, як органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває заклад охорони здоров`я Комунальне некомерційне підприємство «Прилуцька центральна міська лікарня» - 1769 (одну тисячу сімсот шістдесят дев`ять) грн. 71 коп., та на користь Національної служби здоров`я України 1789 (одну тисячу сімсот вісімдесят дев`ять) грн. 85 коп. - в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 від злочину.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок в цій частині, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 КК України призначити основне покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням його права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Зазначає, що суд, призначаючи обвинуваченому основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України, взагалі не навів жодних мотивів про непризначення обвинуваченому додаткового покарання. Вказує, що також судом не наведено мотивів для спростування доводів прокурора щодо обов`язковості призначення додаткового покарання, що у свою чергу призвело до того, що ОСОБА_7 уникає повністю додаткової відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції встановив, 05.09.2023 року близько 19 год. 50 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, при цьому керуючи автомобілем марки ВАЗ 21081 реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись проїзною частиною вул. Шевченка с. Дубовий Гай Прилуцького району в напрямку м. Прилуки, неподалік буд. 4, розташованого на вул. Шевченка с. Дубовий Гай, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями), а саме: п.п. 2.3 (б) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі; п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки CHEVROLET, ігноруючи правила безпеки на транспорті, діючи необережно, проявив неуважність до дорожньої обстановки, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, під час руху транспортного засобу, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки CHEVROLET AVEO реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався своєю смугою для руху, проїзною частиною вул. Шевченка с. Дубовий Гай в напрямку с. Яблунівка Прилуцького району, а саме в зустрічному напрямку, відносно напрямку руху автомобіля марки ВАЗ 21081 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 .

У результаті зіткнення вищевказаних транспортних засобів, малолітня пасажирка автомобіля марки CHEVROLET AVEO реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лівої плечової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 278 від 19.10.2023 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такий що спричинив тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Порушення водієм автомобіля марки ВАЗ 21081 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди та перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, позицію обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що встановлені судом першої інстанції у даному кримінальному проваджені обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність на утриманні 4-х неповнолітніх дітей, участь у бойових діях, за своєю суттю та соціальної вагомістю є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, відсутності претензій у потерпілої сторони та інших обставин, які позитивно характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, обґрунтованим є застосування положень статті 69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання, у більш м`якому виді, не зазначеному в санкції ч.1 ст.286-1 КК України.

В свою чергу, кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 КК України судом кваліфіковано вірно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Основним безпосереднім об`єктом вказаного кримінального правопорушення є суспільні відносини, які забезпечують безпеку руху й експлуатацію транспортного засобу. Додатковим обов`язковим об`єктом виступають відносини життя та здоров`я особи і, хоча, протиправними діями ОСОБА_7 і спричинена шкода потерпілій ОСОБА_9 , проте, ця шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт безпеку руху транспортного засобу.

Цілком обґрунтованими є доводи прокурора про те, що з березня 2021 року Кримінальний Кодекс України був доповнений статтею 286-1, яка передбачає відповідальність водіїв за порушення Правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, що є наслідком принципової боротьби з таким явищем та суспільною небезпекою таких діянь на території України.

Внесенню таких змін передувала необхідність створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян, підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху з чітким визначенням правових санкцій за вчинені правопорушення, забезпечення належного рівня реалізації прийнятих рішень в адміністративних та кримінальних справах у сфері безпеки дорожнього руху, уточнення обов`язків водія і пасажира, а також деяких повноважень поліцейських.

З цією метою законодавцем було посилено покарання для тих водіїв, які порушили Правила дорожнього руху перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, було введено не тільки обов`язкове додаткове покарання, а й обов`язкове додаткове стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - позбавлення права керувати транспортними засобами на відповідний строк від трьох до десяти років.

Такий вимушений крок, на який зважився Законодавець, через збільшення дорожньо-транспортних пригод саме участі водіїв, які перебувають у стані сп`яніння, зухвалість допущених ними порушень, свідчить про підвищену небезпеку таких водіїв для суспільства, вказує на те, що дійсно, у даному випадку суспільні інтереси переважають над приватними. Той факт, що винна особа визнала вину та відшкодувала шкоду потерпілому, жодним чином не може свідчити про те, що особа не повинна нести відповідальності, а тим більше не зменшує ступеня та суспільної небезпеки аж настільки, щоб винному за вчинення кримінального правопорушення, було призначене покарання менше ніж стягнення за адміністративне правопорушення, де водій лише керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, без будь-яких негативних наслідків для інших учасників руху.

В той же час, аналіз змісту ст. 69 КК України дає підстави дійти висновку, що додаткове покарання, визначене санкцією статті Особливої частини КК України, може не застосовуватись лише у кримінальних провадженнях щодо вчинення кримінальних проступків.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України належить до нетяжких злочинів. За таких обставин, призначення судом ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу без визначення додаткового покарання, суперечить інтересам суспільства, оскільки, окрім інтересів фізичної особи порушено публічні (суспільні) інтереси.

В рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

На думку колегії суддів, суд недостатньо врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме характер порушених вимог Правил дорожнього руху, адже ОСОБА_7 свідомо сів за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, рухався у населеному пункті, що могло спричинити більш тяжкі наслідки, однак обвинувачений байдуже до цього поставився.

Поза увагою суду залишилась і позиція Верховного Суду, який у своїй практиці розгляду справ, пов`язаних з порушенням Правил дорожнього руху, особливо водіями, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово вказував на те, що дане кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілого у справі щодо покарання, яке винний повинен понести за скоєне, під час вирішення цього питання судом не є вирішальною.

У даному кримінальному провадженні судом при задоволені інтересів потерпілого та обвинуваченого, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, поза увагою залишились інтереси суспільства, безпека окремих його громадян та по суті безкарність ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, наслідком якого стало спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Однак, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 основне покарання у розмірі нижче від найнижчої межі, залишив питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке згідно з санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України є обов`язковим, поза увагою та взагалі не обґрунтував своє рішення у цій частині, не навів мотивів з яких не призначив ОСОБА_7 додаткового покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що до ОСОБА_7 з метою дотримання вимог ст.ст. 50, 65 КК України, слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у межах санкції ч.1 ст.286-1 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з ухваленням нового вироку у цій частині.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420, 615 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення додаткового покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набуває законної сили після його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4