14.02.2025
Справа № 642/1258/24
н/п 1-кс/642/258/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю дізнавачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на постанову дізнавача СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 15.01.2025 року про закриття кримінального провадження №0000539 від 11.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України ,-

встановив:

адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , звернувся до суду зі скаргою на постанову дізнавача СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000539 від 11.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

В обґрунтування скарги вказав, що в провадженні СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебували матеріали кримінального провадження №0000539 від 11.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, яке було розпочатого за заявою щодо вчинення відносно ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме за фактом того, що невідомі особи незаконно проникли до її квартири, змінили замки та проживали деякий час у її квартирі. Вказані відомості були внесені до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова після оскарження бездіяльності уповноважених осіб ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області в порядку ст. 303 КПК України.

15.01.2025 року дізнавачем СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області прийнято процесуальне рішення про закриття кримінального провадження №0000539 від 11.11.2023 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінально-процесуального кодексу України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 Кримінального кодексу України.

Заявник вважає, що постанова про закриття кримінального провадження є передчасною, незаконною, необгрунтованою, і такою, що не відповідає завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України, а також захисту інтересів особи від кримінальних правопорушень.

Дізнавачем при закритті кримінального провадження не враховано пояснення власниці квартири ОСОБА_6 , та наявність завданих їй матеріальних збитків. Також вказує на те, що дізнавач не провів всіх необхідних слідчий дій, не надав оцінки усім доказам, та безпідставно послався у постанові на наявність цивільно-правових відносин, та зробив висновок про відсутність складу кримінального правопорушення.

Скаржник посилається на передчасність та необґрунтованість закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки з матеріалів кримінального провадження не вбачається всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи.

У судове засідання представники заявника адвокат ОСОБА_5 не прибув. Просив розгляд скарги проводити за його відсутністю, скаргу просив задовольнити.

Прокурор до суду не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд скарги за його відсутністю.

Дізнавачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечували, просили відмовити у її задоволенні. Також на запит надані матеріали кримінального провадження.

Відсутність прокурора, відповідно до положень ст.306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчим суддею з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, визнано можливим його розгляд у відсутність особи, за скаргою якої здійснюється судове провадження. При цьому слідчим суддею враховано положення ст.ст. 22, 26, 306 КПК України.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вислухавши доводи дізнавачів, вивчивши доводи поданої скарги, та надані докази у їх сукупності, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Слідчий суддею встановлено, що в провадженні СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області знаходилось кримінальне провадження №0000539 від 11.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Постановою дізнавача СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 15.01.2025 року кримінальне провадження №0000539 від 11.11.2023 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Постанова вмотивована тим, що у діянні, яке кваліфіковане за ч.1 ст. 162 КК України, мають місце цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до жодного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься в ст. 284 КПК України, згідно якої кримінальне провадження закривається в разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України). Тобто, на слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Згідно із ч. 2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що його виключають. А тому, прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження й оцінки слідчим доказів у сукупності.

Скаржник на обґрунтування скарги зазначав, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та невмотивованою, оскільки в ній не наведено належного аргументування висновків дізнавача щодо законності закриття кримінального провадження.

Так, ст. 162 КК України передбачена відповідальність за порушення недоторканності житла.

Стаття 30 Конституції України гарантує кожному громадянину недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Суспільна небезпечність даного злочину полягає в тому, що він порушує конституційне право громадянина на недоторканність житла та іншого володіння. Під порушенням недоторканності житла слід розуміти протиправне таємне або відкрите проникнення в чуже житло (будинок, квартиру або кімнату) без згоди власника житла на такі дії.

Об`єктивна сторона злочину виражається у виконанні однієї з таких дій: а) незаконне проникнення до житла або іншого володіння особи проти її волі; б) незаконне проведення в них огляду або обшуку; в) незаконне виселення; г) інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується лише прямим умислом. Винна особа усвідомлює, що порушує недоторканність житла громадян і бажає вчинити такі дії.

ОСОБА_6 в своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення вказала що про те, що невстановлена особа незаконно проникла до її квартири за адресою АДРЕСА_1 , та деякий час в ній проживала, що було виявлено її довіренними особами.

Під час розслідування кримінального провадження дізнавачем встановлені наступні обставини справи.

Так, в ході проведення досудового розслідування було проведено допит ОСОБА_6 , яка пояснила, що 21.09.2020 року остання набула права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . На момент виїзду ОСОБА_6 попрохала свою знайому ОСОБА_7 доглянути за вище вказаною квартирою, та залишила останній ключ. Так, 05.11.2023 ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_6 , що замки у квартиру були змінені, після чого ОСОБА_6 звернулася до адвоката ОСОБА_5 , та попрохала його допомогти ОСОБА_7 потрапити до квартири. Наступного дня, 06.11.2023 ОСОБА_7 та ОСОБА_5 потрапили до квартири, де побачила фото ОСОБА_8 , про що повідомила ОСОБА_6 .

Також, в ході проведення досудового розслідування було проведено допит ОСОБА_7 , яка повідомила, що приблизно у березні 2022 року ОСОБА_6 попрохала ОСОБА_7 доглянути за квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на що остання погодилась. Приблизно раз у 3 місяці ОСОБА_7 відвідувала вище вказану квартиру. 05.11.2023, коли ОСОБА_7 відвідувала квартиру, остання виявила, що замки було змінено, після чого зателефонувала ОСОБА_6 , та розповіла за ситуацію. 06.11.2023 ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_5 , зустрілися біля квартири, після чого викликали поліцію та майстрів слюсарних робіт, які допомогли потрапити до квартири. У середині квартири ОСОБА_7 побачила фото ОСОБА_8 , яка є донькою ОСОБА_9 , колишнього чоловіка ОСОБА_6 .

Окрім того, в ході проведення досудового розслідування, було проведено допит ОСОБА_8 , в ході якого остання повідомила, що її батько ОСОБА_9 та ОСОБА_6 проживали разом певний період часу (близько 7 років). Також, ОСОБА_8 додала, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , була подарунком її батька, та у якій вона періодично проживала. Також ОСОБА_8 надала органу досудового розслідування копію ухвали суду від 03 жовтня 2023 року, згідно якої у Дзержинському районному суді м. Харкова, перебувають матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання спільної сумісної власності на нерухоме майно. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.10.2023 задоволено частково заяву про забезпечення позову, та накладено заборону вчиняти певні дії стосовно спірного нерухомого майна, а саме, заборони вчинення реєстраційних дій будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно щодо відчуження, здійснення перетворення, поділу, об`єднання, в тому числі щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , РНОНМ 1, що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .

Також, під час проведення досудового розслідування, було допитано ОСОБА_9 , який пояснив, що квартиру за адресою АДРЕСА_2 , він придбав самостійно, але попрохав свого знайомого на ім`я ОСОБА_10 , оформити квартиру спочатку на себе. Та через деякий час ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_6 переоформити квартиру на себе, до того часу, як ОСОБА_8 виповниться 18 років, на що ОСОБА_6 погодилась, та після 18-ти річчя ОСОБА_8 переоформити квартиру на неї.

Також ОСОБА_9 під час допиту у якості свідка, повідомив, що він із ОСОБА_6 проживали у цивільному шлюбі з квітня 2016 року, та у них народилася спільна дитина. Після того, як було завершено ремонт у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , тобто приблизно з квітня 2021 року, в ній проживала його донька ОСОБА_8 , про що добре було відомо ОСОБА_6 . У цій квартирі знаходились особисті речі доньки, та меблі, які вона купувала самостійно. Комунальні послуги оплачувала вона.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що дізнавач звертався із запитом в порядку ст. 93 КПК України до Дзержинського районного суду м. Харкова щодо надання інформації стосовно розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання спільної сумісної власності на нерухоме майно.

З відповіді на запит слідує, що дійсно у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визнання спільної сумісної власності на нерухоме майно, розгляд справи не завершено.

У ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, після проведення комплексу слідчих дій направлених на встановлення істини у справі, на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів дізнавач прийшов до висновку про наявність між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 цивільно-правових відносин відносно квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Предметом доведення у кримінальному провадженні, що зареєстровано за ознаками ч.1 ст.162 КК України є не тільки сам факт проникнення до житла, але й обставини, пов`язані з протиправністю такого проникнення та наявністю прямого умислу осіб на порушення права потерпілого та недоторканість житла.

Потерпіла помилково вважає, що в даному випадку має місце незаконне проникнення у її володіння. Означені нею питання вирішуються в цивільно - правовому порядку.

За таких обставин, дізнавач у даному кримінальному провадженні прийшов до правильного висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки за жодних умов не йдеться про очевидно незаконне проникнення до володіння особи. Крім того, під час розслідування кримінального провадження встановлено, що дійсно між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 дійсно має місце цивільно-правовий спір, та права ОСОБА_9 розпоряджатися спірною квартирою, зокрема надання дозволу на проживання у ній його дочки, що не може бути підставою для подальшого розслідування кримінального провадження.

Разом з тим, дізнавачем під час винесення постанови про закриття кримінального провадження вірно вказано про відсутність складу кримінального правопорушення.

Під час розгляду скарги встановлено, що дізнавачем, у відповідності до вимог ч.2 ст.9 КПК України всебічно, повно і неупереджено досліджені всі обставини кримінального провадження, був наданий аналіз отриманих документів, встановленим обставинам, проведено достатній обсяг слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, вірно надано правову оцінку зібраним доказам.

В будь-якому випадку виниклі відносини регулюються цивільно-правовим способом шляхом подачі відповідної позовної заяви до суду, що наразі і відбулось. Вирішення спору в тому числі і що до права користування та розпорядження майном, мова про яке йде у кримінальному провадженні, триває.

Слідчий суддя звертає увагу, що у кримінальному процесуальному законі не встановлені чіткі критерії оцінювання постанови слідчого (дізнавача) про закриття кримінального провадження. Доцільно встановити такі критерії щодо дотримання формальних вимог до постанови та безпосередньо змісту зазначеної постанови. При цьому, важливим є дотримання балансу між дискреційними повноваженнями слідчого і його обов`язком за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч.1ст.94 КПК України), та обов`язком виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч.2ст.9 КПК України). При цьому, слідчий суддя має оцінювати постанову у світлі досягнення завдань кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч.1ст.2 КПК України).

Перевіривши зміст постанови дізнавача від 15.01.2025 про закриття кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що ця постанова містить усі відомості (елементи), передбачені для такого процесуального рішення. Наведені дізнавачем у постанові мотиви і обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя вважає достатніми для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Оскаржувана постанова дізнавача містить обґрунтовані висновки щодо прийняття рішення про закриття кримінального провадження, яке повністю ґрунтується на нормах кримінального процесуального закону та відповідають встановленим під час досудового розслідування обставинам, з яких дійсно вбачається, що між потерпілою та ОСОБА_9 склались цивільно-правові відносини стосовно права володіння та розпорядження спірною квартирою, які мають вирішуватись у судовому порядку, а, отже, постанова дізнавача є законною і скасуванню не підлягає.

На переконання слідчого судді, матеріалами скарги та кримінального провадження жодним чином не підтверджується вчинення будь-якого кримінального правопорушення за обставин вказаних заявником, а тому відсутня необхідність продовження проведення будь-яких слідчих дій, оскільки отриманими матеріалами вже підтверджено відсутність складу кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова дізнавача відповідає вимогам ст. 110 КПК України, твердження скаржника про однобічність розслідування, про відсутність у оскаржуваній постанові дізнавача мотивів прийняття постанови є безпідставними.

Варто також зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справіПавлюлінець проти України(Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Оцінивши наведені обставини у їх сукупності і взаємному зв`язку, слідчий суддя вважає, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження №0000539, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тобто такою, що винесена з дотриманням вказаних вимог закону, а тому підстави для її скасування з наведених у скарзі підстав відсутні.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя, зокрема, може постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 242, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на постанову дізнавача СД ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 15.01.2025 року про закриття кримінального провадження №0000539 від 11.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1