КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/7892/20 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2533/2025 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільхівці-Лази Тячівського р-ну Закарпатської обл., громадянина України, освіта середня, одруженого, працюючого, мешкає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3-х (трьох) років 6-ти (шести) місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, визначивши іспитовий строк один рік шість місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили скасовано, звільнено його з-під варти в залі суду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Згідно вироку суду, 07.02.2020 р. приблизно в 11.00 годин ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Богдан А091» р/ НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Шолом-Алейхема зі сторони вул. Мілютенка в напрямку вул. Кубанської України в м. Києві згідно маршруту №415, в порушення вимог п.2.3.б, 10.1, 21.4 Правил дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, при здійсненні висадки-посадки пасажирів поблизу будинку №14 по вул. Шолом-Алейхема в м. Києві не переконався, що всі пасажири вийшли з вказаного автобусу, розпочав рух не зачинивши дверей та не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого в салоні автобусу впав пасажир ОСОБА_11 , який в цей час намагався вийти з вказаного автобусу, в результаті чого пасажир ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер, що супроводжувались ушкодженням пристінкової (реберної) плеври, гемопневмотораксом (повітря і кров у плевральних порожнинах), призвівши до колапсу легені.

ОСОБА_7 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Прокурор, не погоджуючись із вироком суду подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10.10.2024 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. У решті вирок залишити без змін. Вважає за необхідне дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги прокурор зазначає про те, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом хоча і враховано, але не в повній мірі взято до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про підвищений рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого, а також відношення ОСОБА_7 до скоєного та наслідків.

Так, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 скеровано до Деснянського районного суду м. Києва у 2020 році. В судові засідання з`являлися потерпілий ОСОБА_10 (син пасажира ОСОБА_11 , який постраждав в ДТП) та дружина ОСОБА_11 - ОСОБА_12 . Обвинувачений ОСОБА_7 протягом 4 років свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнавав, не вибачався перед потерпілим, не відшкодував завдані збитки.

Разом з тим, ОСОБА_7 понад 1 рік переховувався від прокурора та суду, мотивуючи неявку зайнятістю у перевезенні гуманітарної допомоги, однак, належних доказів суду не надавав. У зв`язку з неналежною процесуальною поведінкою, яка виражалась у переховуванні, ОСОБА_7 був оголошений в розшук. В подальшому 3 жовтня 2024 року був затриманий уповноваженими особами карного розшуку Деснянського УП ГУНП у м. Києві на виконання ухвали суду про надання дозволу на затримання для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Тільки будучи під вартою, ОСОБА_7 , розуміючи неминучість призначення йому покарання, з метою пом`якшення такого покарання, визнає фактичні обставини кримінального правопорушення, повідомляє суду, що щиро розкаюється у вчиненому, відшкодовує матеріальну та моральну шкоду потерпілому та просить суд не позбавляти волі та права керувати транспортним засобом. Фактично дії ОСОБА_7 спрямовані на пом`якшення покарання і не можуть свідчити про дійсне щире каяття у вчиненому та добровільність у відшкодуванні завданої шкоди з огляду на обставини, при яких засуджений змінив тактику поведінки у даному кримінальному провадженні.

Крім того, суд належним чином не оцінив думку потерпілого щодо призначення покарання ОСОБА_7 , який підтвердив суду, що лише після затримання засудженого, останній відшкодував завдані збитки, однак, потерпілий вважає, що позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортним засобом на 3 роки буде справедливим та досягне мети покарання, визначеній КПК України.

На переконання прокурора, судом безпідставно визнано наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 - щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілому, що потягло за собою ухвалення несправедливого покарання, що явно не відповідає особі засудженого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який повністю підтримав апеляційні вимоги, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим і в цій частині ніким по справі не оспорюється.

З огляду на доведеність винуватості вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого необережного кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, на момент вчинення злочину працював та позитивно характеризується по вказаному місцю роботи, після вчинення злочину продовжив працювати та займатись суспільно-корисною працею, позитивно характеризується по місцю проживання, його вік, сімейний стан - одружений, має двох дітей, батька - 1935 року народження, а також врахував конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, думку потерпілого щодо міри покарання, який просить призначати ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі, відсутність з його боку матеріальних та моральних претензій до нього. Обставинами, які згідно ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків. Обставин, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

На підставі вищевикладених обставин, суд призначив ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців без позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, при вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_7 має право керування транспортними засобами з 1998 року, згідно посвідчення водія НОМЕР_2 має право керування транспортними засобами категорій «В1», «В», «С1», «С», «D1», «D», «ВЕ», «С1Е», «СЕ», «D1Е», «DЕ», працює водієм як найманий працівник та займається перевезенням гуманітарних грузів, є водієм великовантажних транспортних засобів та перевезенням пасажирів не займається, як водій характеризується виключно з позитивної сторони, наявна можливість його офіційного працевлаштування на посаду водія вантажних транспортних засобів, дохід від праці водія є єдиним для утримання його та членів його сім`ї, а саме непрацюючої дружини, його батька - 1935 року народження та тещі похилого віку.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, і дійшов необґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, а тому доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання та необґрунтованості звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, - заслуговують на увагу, позаяк саме порушення обвинуваченим правил ПДР України призвело до тяжких наслідків - заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, відношення ОСОБА_7 до скоєного та наслідків спростовує висновки суду першої інстанції щодо не призначення додаткового покарання.

Таким чином, звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та його наслідкам, а також меті покарання у розумінні ст. 50 КК України, та може створити у суспільстві враження вибіркового правосуддя та буде суперечити принципам верховенства права та невідворотності покарання, а тому доводи прокурора щодо неправильного застосування кримінального Закону та невідповідності призначеного покарання через м`якість, є обґрунтованими.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що думка потерпілого при визначенні виду і міри покарання у даному випадку не має вирішального значення з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченому діяння у сфері безпеки руху, що узгоджується із позицією Верховного Суду (згідно постанови Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №606/1059/22), позаяк об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є безпека дорожнього руху, життя і здоров`я громадян.

Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вважає такі доводи слушними.

Згідно з приписами ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як зазначено у вироку, враховуючи ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, усвідомлення ним вчиненого, конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, тривалого часу, який пройшов після вчинення ним даного кримінального правопорушення, протягом якого він нового кримінального правопорушення не вчинив, а також те, що вчинене ним кримінальне правопорушення є неумисним та необережним, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, та визнав за доцільне застосувати до нього положення ст.ст. 75, 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в один рік шість місяців з визначенням відповідних обов`язків, оскільки таке покарання, на думку суду, буде відповідати вимогам закону та особі винного.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, судом першої інстанції, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора, не в повній мірі взято до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про підвищений рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого, а також відношення ОСОБА_7 до скоєного та наслідків.

Так, судом першої інстанції у повній мірі не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 протягом 4 років вину у скоєному злочині не визнавав, уникав явки в судове засідання, що не свідчить про готовність нести передбачену законом відповідальність.

Таким чином, викладені судом першої інстанції обставини у своїй сукупності не дають підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та його звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, а відтак доводи прокурора в цій частині обґрунтовані.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції явно переоцінив обставини, якими він обґрунтував можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного та інші обставини справи, суд, на думку колегії суддів, не мав достатніх підстав для такого висновку та прийняття рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини кримінального правопорушення, тяжкість наслідків вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, на момент вчинення злочину працював та позитивно характеризується по вказаному місцю роботи, після вчинення злочину продовжив працювати та займатись суспільно-корисною працею, позитивно характеризується по місцю проживання, його вік, сімейний стан - одружений, має двох дітей, батька - 1935 року народження, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що для досягнення цілей покарання, передбачених ч.2 ст.50 КК України, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а також таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого буде покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з реальним його відбуванням, із застосовуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, оскільки саме таке покарання буде відповідати вимогам кримінального закону і буде необхідним та достатнім для досягнення його мети.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

З огляду на вищевикладені обставини та вимоги норм процесуального права, колегія суддів, за наслідками апеляційного розгляду, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420, 615 КПК України колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 задовольнити.

ВирокДеснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання на підставі статей 75, 76 КК України.

Постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Строк відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання в ході звернення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання строк перебування під вартою з 04.10.2024 по 10.10.2024 включно з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4