КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1653/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000414 від 07.03.2024 року,

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2024 рокузадоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024 року, на майно, яке вилучене в ході обшуку, проведеного за місцем проживання батьків ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як можливого виду додаткового покарання, а саме на:

- грошові кошти 51 016 (п`ятдесят одна тисяча шістнадцять) доларів США;

- грошові кошти 325 300 (триста двадцять п`ять тисяч триста) доларів США;

- грошові кошти 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) євро;

- грошові кошти 800 (вісімсот) доларів США;

- грошові кошти 5 030 (п`ять тисяч тридцять) євро.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти, вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 та повернути їх останньому.

В апеляційній скарзі представник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою і такою, що суперечить вимогам чинного кримінального процесуального законодавства України та постановлена з його істотним порушенням.

Зазначає, що прокурор, звертаючись з клопотанням про арешт вилученого майна, пропустив строк на звернення з таким клопотанням, при цьому не просив про його поновлення, що, на думку представника, є окремою і безумовною підставою для відмови у задоволенні подібного роду клопотань.

Також вказує, що прокурор чотири рази перед указаним клопотанням звертався з аналогічним клопотанням, зокрема 25.10.2024 (справа № 757/49414/24-к, повернуто для усунення недоліків), 30.10.2024 (757/50354/24-к, повернуто для усунення недоліків), 19.11.2024 (757/54556/24-к, повернуто для усунення недоліків) та 21.11.2024 (757/54895/24-к, відмовлено в задоволенні клопотання). При цьому, жодну з указаних ухвал прокурор до клопотання не долучив і про їх існування слідчого суддю не повідомив.

Апелянт стверджує, що таким чином, слідча суддя не мала права задовольняти клопотання без прохання про поновлення строку, і відповідно, зробивши це, допустила істотне порушення вимог Закону, що є підставою для скасування указаного судового рішення.

Крім цього, апелянт посилається на те, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без виклику власника майна ОСОБА_6 . При цьому, на момент розгляду клопотання у слідчого судді не було законодавчих підстав не викликати власника майна на його розгляд. Тому, прийнявши відповідне рішення, суддя вчергове у даній справі грубо порушив вимоги Закону, перешкодивши власнику реалізувати своє право на захист своєї власності, що також є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

В апеляційній скарзі представник також посилається на те, що 24.12.2024 року слідчим суддею у справі 757/54895/24-к відмовлено прокурору у задоволенні аналогічного за змістом клопотання. При цьому, незважаючи на указане, не дочекавшись повного тексту ухвали, якою прокурору відмовлено в накладенні арешту на указані грошові кошти, прокурор з ідентичним клопотанням звертається до слідчого судді 26.12.2024, яка в свою чергу невідкладно його розглядає, і без поновлення строків та виклику власника задовольняє клопотання прокурора.

Тобто, слідчий суддя в одному і тому ж провадженні ухвалила з приводу одного і того ж клопотання діаметрально протилежне рішення, не дочекавшись повного тексту попереднього рішення та набрання ним законної сили.

На думку апелянта, слідча суддя не мала права розглядати клопотання про арешт майна, щодо якого уже прийнято рішення без перевірки його на тотожність попередньому та з`ясування питання про його оскарження та набрання законної сили.

Також, на думку представника, в клопотанні прокурора та в ухвалі слідчого судді відсутні обґрунтування та мотивація накладення арешту, в розумінні вимог ст. 370 КПК України.

Зокрема, відповідно до оскаржуваної ухвали, підставами накладення арешту був факт, що нібито указані грошові кошти належать підозрюваному, який їх передав батькові на зберігання, що підтверджується протоколом проведення НСРД, згідно якого підозрюваний спілкується з батьком з приводу якогось пакунку, переданого на зберігання.

Разом з тим, ні указаний протокол, ні інші долучені до клопотання докази, в тому числі і протокол обшуку, не підтверджують, що мова в тій розмові йшла про гроші і що кошти були вилучені саме в якомусь пакунку.

Крім того, згідно указаного вище, слідчий суддя в попередній ухвалі від 24.12.2024 року уже надав оцінку указаним тезам прокурора та відхилив їх на предмет обґрунтованості належності коштів підозрюваному.

Отже, як вважає представник, долучені до клопотання матеріали жодним чином не ідентифікують указані грошові кошти, як кошти, належні саме підозрюваному ОСОБА_9 .

Таким чином, оскаржена ухвала є необґрунтованою, невмотивованою та відповідно незаконною, що тягне за собою її скасування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України та за ознакам вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ст. 336 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

23.10.2024 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10.10.2024 року у справі №757/46106/24-к надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання батьків ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 .

В ході проведеного обшуку за місцем проживання батьків підозрюваного ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , який був проведений 23.10.2024 року, виявлено та вилучено:

- грошові кошти 51 016 (п`ятдесят одна тисяча шістнадцять) доларів США;

- грошові кошти 325 300 (триста двадцять п`ять тисяч триста) доларів США;

- грошові кошти 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) євро;

- грошові кошти 800 (вісімсот) доларів США;

- грошові кошти 5 030 (п`ять тисяч тридцять) євро.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_15 від 23.10.2024 року грошові кошти, вилучені в ході обшуку за місцем проживання батьків підозрюваного ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному проваджені.

26.12.2024 року (клопотання датоване 25.12.2024 року) прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000414 від 07.03.2024 року на майно, вилучене в ході обшуку, проведеного за місцем проживання батьків ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема:

- грошові кошти 51 016 (п`ятдесят одна тисяча шістнадцять) доларів США;

- грошові кошти 325 300 (триста двадцять п`ять тисяч триста) доларів США;

- грошові кошти 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) євро;

- грошові кошти 800 (вісімсот) доларів США;

- грошові кошти 5 030 (п`ять тисяч тридцять) євро.

Прокурор зазначив, що метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна, так як особа, яка ним володіє, може здійснити відчуження, продаж, дарування, міну.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_9 , у невстановлений слідством час, проте не пізніше вересня 2024 року, виник протиправний корисливий умисел, спрямований на особисте збагачення, який полягав в організації надання посередницьких послуг військовозобов`язаним громадянам України, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, проте не мають дійсного бажання бути призваними та проходити військову службу та в яких відсутні визначені чинним законодавством України підстави не підлягати призову на військову службу під час мобілізації; з виготовлення військово-облікових документів, що засвідчують факт взяття та виключення з військового обліку військовозобов`язаних, які визнані непридатними до військової служби на підставі довідки військово-лікарської комісії, а також внесення відповідних відомостей стосовно зазначених осіб до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр), що забезпечує ухилення таких військовозобов`язаних від проходження військової служби та створює передумови для перетину державного кордону України.

За задумами ОСОБА_9 , реалізація вказаного протиправного механізму під час дії воєнного стану, створила б серед військовозобов`язаних, які мають намір ухилитись від проходження військової служби за відсутності на те законних підстав, інформаційний простір, у відповідності до якого останній є так званим «посередником», від визначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 , уповноваженим на вирішення питань щодо виключення військовозобов`язаних з військового обліку та внесення відповідних відомостей щодо останніх до Реєстру, що у свою чергу мало сприяти у системності звернення таких військовозобов`язаних до останнього, а відтак й отримання очікуваних надприбутків від здійснення протиправної діяльності.

Усвідомлюючи, що реалізація такого задуму потребує залучення відповідних співробітників одного з районних у місті ІНФОРМАЦІЯ_2 , до компетенції яких відносяться вирішення питань щодо виготовлення військово-облікових документів, взяття та виключення з військового обліку громадян України, а також внесення відомостей щодо них до Реєстру, ОСОБА_9 вирішив залучити до нього свого знайомого тимчасово виконувача обов`язків начальника відділення військового обліку та бронювання солдат і сержантів ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 , а також інших невстановлених на даний час співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким довів до відому розроблений ним протиправний задум, та які погодилися стати учасниками та виконавцями зазначених планів.

У свою чергу, ОСОБА_9 усвідомлюючи, що передумовою виключення з військового обліку громадян України є визнання їх непридатними до військової служби, вирішив залучити до розробленого ним протиправного задуму свого знайомого - колишнього голову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 , який, маючи відповідну компетенцію та обізнаність у сфері діяльності військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також широке коло знайомств із особами, які запровадили та на даний час упроваджують проведення військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, може забезпечити проходження військовозобов`язаними громадянами України військово-лікарської комісії та виготовлення довідок військово-лікарської комісії щодо непридатності громадян України до проходження військової служби у зв`язку із наявністю хвороб, станів та фізичних вад, перелік яких визначений Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, якому довів до відому розроблений ним протиправний задум, та який погодився стати його учасником та співвиконавцем.

Поряд з цим, з метою конспірації, а також унеможливлення документування та викриття їх протиправних дій співробітниками правоохоронних органів, ОСОБА_9 залучив до власного злочинного задуму свого знайомого - ОСОБА_11 , який мав забезпечити комунікацію із потенційно зацікавленими у вказаній протиправній схемі військовозобов`язаними, отримання від них необхідного пакету документів та їх передачі співучасникам злочину, якому довів до відому розроблений ним протиправний задум, та який погодився стати його учасником та пособником.

Таким чином, ОСОБА_9 підозрюється в організації одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

23.10.2024 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

В той же час, в ході досудового розслідування, виявлено та вилучено військово-облікові документи та довідки ВЛК (датовані за період з 2022 року по 2024 рік) відносно більше 300 військовозобов`язаних, щодо непридатності останніх до військової служби за станом здоров`я, а також записи та нотатки відносно інших військовозобов`язаних, яким підозрювані ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з метою отримання неправомірної вигоди, сприяли в ухиленні від проходження військової служби під час мобілізації. Крім того, вилучено грошові кошти на загальну суму понад 1 200 000 доларів США, здобуті внаслідок протиправної діяльності групи осіб, яким повідомлено про підозру.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10.10.2024 року у справі №757/46106/24-к надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання батьків ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 .

В ході проведеного обшуку за місцем проживання батьків підозрюваного ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , який був проведений 23.10.2024 року, виявлено та вилучено:

- грошові кошти 51 016 (п`ятдесят одна тисяча шістнадцять) доларів США;

- грошові кошти 325 300 (триста двадцять п`ять тисяч триста) доларів США;

- грошові кошти 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) євро;

- грошові кошти 800 (вісімсот) доларів США;

- грошові кошти 5 030 (п`ять тисяч тридцять) євро.

Постановою слідчого від 23.10.2024 року вилучене майно визнано речовим доказом.

Прокурор зазначив, що грошові кошти здобуті ймовірно злочинним шляхом, внаслідок реалізації вищеописаної протиправної схеми.

Так, 23.10.2024 року на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 14.10.2024 року у справі №757/46755/24-к проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено, зокрема 10 000 доларів США.

Крім того, 23.10.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №757/47302/24-к проведено обшук в квартирі, яку орендував та використовував ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого вилучено 382 000 доларів США, ноутбук, принтер, чисті аркуші паперу а4, а5, ручки, печатки (в т.ч. РТЦК), військові квитки та інші військовооблікові документи відносно понад 300 військовозобов`язаних.

Окрім того, 23.10.2024 року проведено невідкладний обшук автомобіля SKODA OCTAVIA, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , Vin: НОМЕР_2 , що використовується ОСОБА_11 , в ході якого вилучено 20 000 доларів США та військово-облікові документи відносно 16 військовозобов`язаних.

Також, 23.10.2024 року, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 10.10.2024 року у справі №757/46518/24-к проведено обшук за місцем реєстрації ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_4 в ході якого виявлено та вилучено, зокрема 288 100 доларів США та 17 275 євро.

Крім того, 23.10.2024 року на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 10.10.2024 року у справі №757/46524/24-к проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_5 , в ході якого виявлено та вилучено, зокрема 28 600 доларів США, серед яких купюра номіналом 100 доларів США з серійним номером HB 24209863F B2, яка є предметом неправомірної вигоди.

Також, 23.10.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.10.2024 року у справі №757/46160/24-к проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_6 , в ході якого виявлено та вилучено, зокрема, 200 доларів США, номіналом по 100 доларів США, з серійними номерами КG89790950A G7 та КК 74733365В К11, які є предметом неправомірної вигоди.

На вказані вище грошові кошти, з метою забезпечення збереження речових доказів, а також конфіскації майна у разі ухвалення обвинувального вироку, ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва накладено арешт.

В той же час установлено, що підозрюваний ОСОБА_9 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

Тобто, підозрюваний ОСОБА_9 в січні 2024 року придбав об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_8 , а саме: квартиру АДРЕСА_9 (яка відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, документально оформлено на матір підозрюваного ОСОБА_9 , - ОСОБА_16 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності оформлено 29.01.2024) та квартиру АДРЕСА_10 (яка відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, документально оформлено на дружину підозрюваного ОСОБА_9 - ОСОБА_17 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності оформлено 24.01.2024).

В той же час, відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії аудіо, відеоконтроль особи від 14.10.2024 року установлено, що за місцем проживання ОСОБА_9 співробітниками Служби безпеки України проведено обшук в рамках кримінального провадження проти основ національної безпеки України, в ході якого за вказаною адресою виявлено грошові кошти, які не були вилучені.

Враховуючи вказані обставини, у ОСОБА_9 були обґрунтовані побоювання вважати, що проведення обшуку за адресою його проживання може повторитись, що може стати передумовою для виявлення та вилучення речей та документів, а також грошових коштів, здобутих протиправним шляхом, зважаючи на що, останній, будучи обізнаним з методами та формами документування протиправних дій, а саме проведенням обшуку, вжив заходів для переховування грошових коштів за місцем проживання своїх батьків, за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії аудіо-, відеоконтроль особи від 14.10.2024, підозрюваний ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_18 , що за адресою проживання ОСОБА_9 нічого немає, давши зрозуміти, що підозрюваний ОСОБА_9 не зберігає грошові кошти, здобуті внаслідок протиправної діяльності, за безпосереднім місцем проживання.

Окрім того, відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії аудіо-, відеоконтроль особи від 18.11.2024 установлено, що ОСОБА_9 зберігав грошові кошти за місцем проживання батьків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суми річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, отриманих відносно батьків підозрюваного ОСОБА_9 - ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 та ОСОБА_16 , РНОКПП НОМЕР_3 , за період з 1998 по 2024 роки, в останніх відсутній дохід, для підтвердження походження грошових коштів, вилучених за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У клопотанні прокурор вказав, що зважаючи на те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якої передбачає покарання, зокрема, у вигляді конфіскації майна, з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна у разі ухвалення обвинувального вироку, виникла необхідність в арешті грошових коштів, вилучених за місцем проживання батьків підозрюваного ОСОБА_9 та які фактично здобуті останнім внаслідок протиправної схеми зі здійснення заходів, які полягають у сприянні в ухиленні від проходження військової служби під час мобілізації, в умовах воєнного стану.

Прокурор вважає, що у даному провадженні незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на вказане майно може призвести до його приховування, зникнення, втрати, використання, пересування чи передачі, тобто фактично позбавить можливості конфіскації майна як можливого виду додаткового покарання.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024 року, на майно, яке вилучене в ході обшуку, проведеного за місцем проживання батьків ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як можливого виду додаткового покарання, а саме на:

- грошові кошти 51 016 (п`ятдесят одна тисяча шістнадцять) доларів США;

- грошові кошти 325 300 (триста двадцять п`ять тисяч триста) доларів США;

- грошові кошти 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) євро;

- грошові кошти 800 (вісімсот) доларів США;

- грошові кошти 5 030 (п`ять тисяч тридцять) євро.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження №0000414 від 07.03.2024 року, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Санкція ч. 3 ст. 368 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_9 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку, проведеного за місцем проживання батьків ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як можливого виду додаткового покарання, а саме на: грошові кошти 51 016 (п`ятдесят одна тисяча шістнадцять) доларів США; грошові кошти 325 300 (триста двадцять п`ять тисяч триста) доларів США; грошові кошти 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) євро; грошові кошти 800 (вісімсот) доларів США; грошові кошти 5 030 (п`ять тисяч тридцять) євро, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000414 від 07.03.2024 року, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність обставин, передбачених ч. 5 ст. 170 КПК України, для арешту вищевказаних грошових коштів з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів та можливої конфіскації майна як виду покарання.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені за місцем проживання батьків ОСОБА_9 грошові кошти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане чи знищене.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання апелянта на те, що вилучені грошові кошти не відповідають критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом та можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Твердження апелянта про те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладався арешт, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки набуте кримінально протиправним шляхом, відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дане майно відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вилучені грошові кошти належать батьку ОСОБА_9 - ОСОБА_6 , а долучені до клопотання матеріали жодним чином не ідентифікують указані грошові кошти, як кошти, належні саме підозрюваному ОСОБА_9 , колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення строку на подання клопотання про накладення арешту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Вказана норма закону, виходячи з її змісту, не передбачає неможливості розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна в разі порушення строків звернення з таким клопотанням до суду, а лише регулює дії слідчого та прокурора у випадку недотримання ними зазначеної норми закону. За умови доведеності прокурором передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту, факт порушення встановленого законом строку звернення з клопотанням до суду сам по собі не являється достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Доводи адвоката про відмову у задоволенні попередніх клопотань прокурора про арешт майна також не заслуговують на увагу суду, оскільки дана обставина жодним чином не унеможливлює повторне звернення прокурора до суду з клопотанням про арешт майна, та не є передбаченою законом підставою для відмови у накладенні арешту на майно.

Колегією суддів також перевірено доводи апелянта про те, що судовий розгляд проведено без повідомлення та за відсутності власника майна. Дана обставина знайшла своє підтвердження, однак колегія суддів цю обставину не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням строків розгляду даної категорії клопотань відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та з урахуванням того, що в такому випадку відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, у власника майна виникає право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Крім того, слід зауважити, що процесуальні права власника майна щодо подачі пояснень та заперечень стосовно накладеного арешту відновлено під час апеляційного розгляду, де останній не був обмеженим в своїх правах відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України колегією судів не встановлено. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4