КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: 11-кп/824/3454/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта прокурору.

Призначено судовий розгляд кримінального провадження № 0002633 від 25 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 309 КК України.

Задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів - до 28 березня 2025 року включно.

Залишено обвинуваченому як альтернативу даному запобіжному заходу - заставу у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, з покладенням, у разі внесенні застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисником в інтересах обвинуваченого подано апеляційну скаргу, в якій захисник просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою задовольнити клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору, змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою судді доповідача Київського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2025 рокув частині оскарження відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта прокурору та призначення судового розгляду кримінального провадження № 0002633 від 25 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 309 КК України.

Призначено на 24 лютого 2025 року на 11.40 год. апеляційний розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою

Виділено у копіях клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року.

Матеріали кримінального провадження № 0002633 від 25 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 309 КК України, повернуто для розгляду до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

В апеляційній скарзі в частині оскарження продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави захисник наголошує, що вказана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції повністю проігнорований факт того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, розлучений, має на утриманні малолітню дитину - доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до затримання часто бачився з нею, активно приймає участь у вихованні доньки, своєчасно сплачує аліменти на утримання дитини, яка має проблеми зі здоров`ям з народження; ОСОБА_7 офіційно працевлаштований, де характеризується позитивно; служив у лавах ЗСУ, звільнився у запас з лав ЗСУ по догляду за своїм батьком інвалідом ІІ групи, отже, є доглядачем та утримувачем батька, має мати - пенсіонерку. Також, як наголошує захисник, судом першої інстанції повністю проігноровано, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, будь-яких скарг на нього не надходило. Окрім того, захисник звертає увагу, що ОСОБА_7 був звільнений з Київського слідчого ізолятора під заставу та ходив на роботу, не впливав на потерпілу та свідків; протягом цього часу проявив себе на роботі як дисциплінований та відповідальний працівник, успішно виконував свої посадові обов`язки. За наведеного захисник підкреслює, що ОСОБА_7 не переховувався від слідства і не буде переховуватись від слідства, має міцні соціальні зв`язки.

Окремо захисник звертає увагу, що судом першої інстанції визначено розмір застави - 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605600 грн., що є занадто високим, оскільки у нього фактично троє утриманців, які потребують значної фінансової допомоги та заробітна плата у ОСОБА_7 є не настільки високою, щоб сплатити вказаний вище розмір застави. Також захисник вказує про те, що мати обвинуваченого брала у борг кошти, щоб сплатити заставу в розмірі 242240 грн., яка була встановлена попередньо судом першої інстанції. Наведені обставини, на переконання захисника, свідчать про те, що у сім`ї ОСОБА_7 немає коштів на внесення застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог закону з матеріалів кримінального провадження, які надійшли до апеляційного суду, відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року виділені у копіях клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та оскаржувана ухвала суду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні документи, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить такого висновку.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, в якому призначено підготовче судове засідання на 28 січня 2025 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в якому прокурором викладені обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 309 КК України, з посиланням на докази, які, на переконання прокурора, обґрунтовують вказані обставини кримінальних правопорушень.

Також прокурор наголошує у клопотанні про те, що виникла необхідність у продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою ОСОБА_7 спливає, однак завершити судовий розгляд до кінця строку дії попереднього запобіжного заходу неможливо.

Так, прокурор зазначає, що обвинувачений 16 травня1984 року народження, уродженець міста Києва, громадянин України, українець, не одружений, з вищою освітою, маючий на утриманні малолітню дитину, до затримання працевлаштований старшим технологом в AT«Київський вітамінний завод», зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час утримується в ДУ «Київський СІЗО», раніше не судимий.

Прокурор у клопотанні наголошує на наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 ст. 177 КПК України - ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки ним вчинено особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Відтак, розуміючи невідворотність покарання за особливо тяжкий злочин, він може почати переховуватися від слідства. Враховуючи, що в державі триває воєнний стан, а частина території непідконтрольна, то розшук підозрюваного у випадку його переховування може бути значно ускладнений;

- п. 3 ст. 177 КПК України - ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі буде незаконно впливати на неповнолітню потерпілу у даному кримінальному провадженні, оскільки обізнаний про місце проживання останньої, її перебування, номер телефону, а тому може зсхилити її до дачі неправдивих показань у судовому засіданні, залякати її, шантажувати її або її батьків оприлюдненням відомостей, які зашкодять репутації неповнолітньої потерпілої.Даний ризик є актуальним, з огляду на фактичні обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , оскільки як встановлено слідством, ОСОБА_7 застосував до неповнолітньої ОСОБА_9 шантаж з метою примусити її до зустрічі із ним, після чого вчинив її зґвалтування.Також прокурор просив врахувати, що показання потерпілої у даному провадження мають вирішальне значення, а тому даний ризик у поведінці ОСОБА_7 є особливо інтенсивним. Крім того, ОСОБА_7 є чоловіком, фізично більш розвинутий за неповнолітню потерпілу - дівчину, відтак, у випадку не застосування до нього тримання під вартою, може становити реальну небезпеку для життя і здоров`я неповнолітньої потерпілої. Вказані обставини, на переконання прокурора, свідчать про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним у клопотанні ризикам, у зв`язку із їхньою недієвістю, а тому до ОСОБА_7 слід застосувати запобіжний захід у вигляді саме тримання під вартою.

При цьому прокурор у клопотанні вказує, що, зокрема, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання буде недієвим у зв`язку з явною невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення, оскільки останній обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного з застосуванням фізичного насильства до потерпілої. Запобіжний захід у виді поруки не може бути застосований, оскільки на даний час відсутні відомості про осіб, які готові виступити поручителями.Запобіжний захід у виді застави не може бути застосований, оскільки на даний час відсутні відомості щодо можливості внесення застави ОСОБА_7 або заставодавцем у тій сумі, яка була б здатна убезпечити вищевказані ризики. Запобіжний захід у виді домашнього арешту не може бути дієвим, оскільки ОСОБА_7 , залишаючись на свободі, може через засоби зв`язку впливати на потерпілу або її родичів для того, щоб змісити змінити її показання.

Прокурор вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу, спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, продовження протиправної діяльності. На переконання прокурора, все вищезазначене дає достатні підстави вважати, що обвинувачений при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, у подальшому може переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу у кримінальному провадженні.

Разом з тим, прокурор вказує, що, враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, у тому числі особливо тяжкого умисного злочину, пов`язаного із посяганням на статеву свободу неповнолітньої особи, йому необхідно визначити заставу в розмірі 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, що буде достатнім для виконання покладених на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, яка підтверджена рішеннями Київського апеляційного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано.

За змістом оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора, наявні матеріали, вислухавши думку обвинуваченого та захисника, які заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, з огляду на наявність міцних соціальних зв`язків та постійне місце роботи, перебування у нього на утриманні батька з інвалідністю ІІ групи, та зазначали, що ризики є необґрунтованими, просили застосувати цілодобовий домашній арешт, зменшити розмір застави до помірного, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та нетяжкого злочинів щодо неповнолітньої особи; що не встановлено достатніх соціальних зв`язків у обвинуваченого, який є неодруженим, неповнолітня дитина проживає за адресою своєї матері, зважаючи на ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме: існує необхідність запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду, а також можливість впливати на неповнолітню потерпілу.

Суд дійшов висновку, що лише такий запобіжний захід, який, хоча і є винятковим, проте, спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Окрім того, суд виходив, у тому числі, з тих обставин, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , має такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту про наявність в обвинуваченого гарантованого місця проживання, місця роботи та утриманців не спростовують встановлені у справі ризики.

Судом також взято до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, суд, керуючись ч. 3 ст.183 КПК України, дійшов висновку про залишення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави як альтернативу даному запобіжному заходу у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, який, з огляду на встановлені у справі ризики і дані про особу обвинуваченого, буде достатнім для забезпечення обвинуваченим процесуальних обов`язків. За таких обставин суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту про зменшення суми застави є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що з наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження обвинуваченому строку тримання під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_7 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині висунутого обвинувачення та порушень вимог КПК України під час досудового розслідування. Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки така оцінка, як і оцінка доказам, обставинам інкримінованих кримінальних правопорушень, кваліфікації дій обвинуваченого може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є непереконливими.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до даних, які містять в наявних матеріалах, обвинувачений працює, раніше не судимий, має на утриманні доньку, яка проживає окремо з матір`ю, батька інваліда П групи, мати пенсіонерку, працевлаштований.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень різного ступеню тяжкості, у тому числі особливо тяжкого, за які передбачено покарання:

- за ч. 3 ст. 152 КК України - позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років;

- за ч. 1 ст. 155 КК України - обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк;

- за ч. 1 ст. 309 КК України - штраф від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

Окрім того, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155 КК України, щодо малолітньої потерпілої, кількість епізодів злочинної діяльності; обставини інкримінованих кримінальних правопорушень.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та яке саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, що свідчить про те, що на даний час у кримінальному провадженні наявні ризики переховування обвинуваченого від суду.

Також колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаної особи та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів враховує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на потерпілу лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням висунутого обвинувачення, обставини та характеру інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, у тому числі й мотиви їх вчинення, які поставлені у вину обвинуваченому, дають підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого у разі зміни йому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, на потерпілуз метою зміни нею показань на його користь, про що також обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує, що встановлені на даний час чинники, які пов`язані з характером інкримінованих обвинуваченому дій протягом тривалого часу щодо неповнолітньої, його моральністю, інші обставини, які враховані судом першої інстанції під час вирішення питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, свідчать про реальність на даний час встановлених судом ризиків, які не спростовані стороною захисту та які продовжують існувати і на даний час з урахуванням наведених обставин.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, у тому числі, наявність постійного місця проживання, перебування у нього на утриманні доньки, відсутність судимостей, те, що він офіційно працював, та, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що на даній стадії судового розгляду наведені обставини не свідчать про наявність гарантій явки обвинуваченого до суду та на даному етапі судового розгляду не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність реальних ризиків, а наведені захисником обставини самі по собі не можуть мінімізувати встановлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що будь-яких даних щодо стану здоров`я обвинуваченого на даний час стороною захисту не надано, як і відсутні відомості, що за станом здоров`я обвинувачений не може перебувати під вартою.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, а саме: запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Окрім того, колегіясуддів враховує, що судом першої інстанції при вирішенні питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, всупереч доводам апеляційної скарги, прийнято рішення про можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, з покладенням, у разі внесенні застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на непомірність розміру застави колегія суддів вважає непереконливими, з урахуванням такого.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За наведених обставин, з огляду на положенняст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про визначення обвинуваченому розміру застави 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на нього, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, не порушує його прав, а тому підстав вважати такий розмір завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги захисника спростовуються встановленими обставинами, а тому колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, з призначенням обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави з визначенням її розміру, який буденалежною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, з покладенням на нього передбачених законом обов`язків, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - до 28 березня 2025 року включно з визначенням заставу у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, з покладенням, у разі внесенні застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4