Справа № 127/4291/25
Провадження № 1-кс/127/1902/25
У Х В А Л А

Іменем України

07 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 , його захисника: адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 06.02.2025 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивовано тим, що СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001952 від 11.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

В межах даного кримінального провадження, відповідно до ст. 208 КПК України, 05.02.2025 о 12:20 год затримано ОСОБА_4 якому 06.02.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин;

- незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи те, що у підозрюваного ОСОБА_4 відсутнє постійне місце роботи та джерела доходів, останній не одружений отже відсутні соціально стримуючі фактори тому існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може продовжити свою протиправну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, існують ризики передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 розуміючи те, що він вчинив умисний тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з конфіскацією майна, з метою ухилення від відповідальності за вчинене може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, а також маючи анкетні дані свідків у кримінальному провадженні незаконно впливати на них з метою зміни їх показів.

Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам.

На підставі викладеного, слідчий, з погодженням з прокурором, звернувся до суду з вищевказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на необгрунтованість повідомленої підозри.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0001952, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного та його захисника, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з часиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001952 від 11.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлені у ході досудового розслідування дату та час, у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел направлений на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, шляхом вимагання. Для цього, він налагодив відповідне спілкування з невстановленим, на теперішній час, службовими особами Територіального сервісного центру Міністерства Внутрішніх справ України № 0546, який розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська 85, з метою подальшого афішування та використання їх сумісного спілкування так званою «співпраці» у власних корисливих цілях.

При цьому, відповідно до примітки до ст. 369-2 КК України працівники Територіального сервісного центру МВС України, в коло обов`язків яких входить вирішення питання про присвоєння, видачу державних номерних знаків, в силу вимог п. и ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є особами, уповноваженою на виконання функцій держави.

На початку грудня 2024 року, більш точну дату досудовим розслідування не установлено, до ОСОБА_4 звернулась легендована особа, із зміненими анкетними даними - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо вирішення питання про придбання та закріплення на його автомобіль, який він планував у найближчий час придбати, державного номерного знаку, який би складався із відповідною цифровою комбінацією, а саме «9900».

При цьому, на відповідному сайті Територіального сервісного центру МВС, неможливо було здійснити офіційне бронювання та придбання номерного знаку з наведеною вище цифровою комбінацією, оскільки такий офіційно відсутній при перевірці доступних номерних знаків для авто, які можливо придбати.

У свою чергу, ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно і з метою особистого незаконного збагачення шляхом вимагання неправомірної вигоди для себе, за здійснення впливу на неустановлених до теперішнього часу керівництва та службових осіб Територіального сервісного центру МВС України № 0546, повідомив, що зможе надати допомогу у наданні відповідного державного номерного знаку з цифровою комбінацією « НОМЕР_1 », окрім офіційного платежу, який передбачений змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2023 року № 1202, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 і від 04 червня 2007 року № 795, щоб ОСОБА_7 надав останньому неправомірну вигоду у розмірі 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень, для впливу на керівництво та уповноважених осіб, Територіального сервісного центру МВС №0546.

ОСОБА_7 , у свою чергу погодився на вище зазначену вимогу ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що вказана вище сума занадто велика та у подальшому буде розподілена у якості одержаної неправомірної вигоди між керівництвом. посадовими особами вищевказаного ТСЦ МВС та ОСОБА_4 , який запевнив ОСОБА_7 про можливий вплив на прийняття такого рішення службовими особами вказаного вище сервісного центру.

Разом із тим, із метою викриття протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_7 з метою викриття вищевказаних осіб у злочинній діяльності звернувся до правоохоронних органів та погодився, під контролем, приймати участь у зустрічах та розмовах із ОСОБА_4 з фіксації обставин вчинення корупційного кримінального правопорушення.

Так, 05.02.2025 близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_4 у приміщенні ТСЦ МВС № 0546, що за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська 85. В ході зазначеної зустрічі, ОСОБА_4 діючи умисно, одержав від ОСОБА_7 , що діяв на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину, з відома та під контролем працівників поліції, в якості неправомірної вигоди грошові кошти у сумі 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень за здійснення впливу на невстановлену досудовим розслідуванням особи Територіального сервісного центру МВС № 0546, у тому числі керівника, з метою отримання ОСОБА_7 державних номерних знаків, які б містили відповідну цифрову комбінацію, а саме «9900», що підтвердив під час особистої розмови.

05 лютого 2025 року о 12 год. 20 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

06 лютого 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Проаналізувавши зміст клопотання про застосування запобіжного заходу, а також доданих до клопотання доказів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001952 від 11.12.2024; повідомлення про підозру від 06.02.2025; протоколу допиту свідка від 13.12.2024; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.02.2025; протоколу добровільної видачі від 05.02.2025; протоколу огляду та вручення від 05.02.2025, інших матеріалів кримінального правопорушення та пояснень підозрюваного наданих в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України обґрунтована.

У відповідності з пунктом 4 частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 має зареєстроване та постійне місце проживання, непрацюючий, неодружений, раніше не судимий.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Таким чином, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, суд під час розгляду клопотання дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, здійснювати незаконний вплив на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості клопотання слідчий суддя враховує, що слідчим та прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, а тому дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання та застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 з приводу необгрунтованості, на його думку, повідомленої ОСОБА_4 підозри, то такі посилання судом до уваги не приймаються, з огляду на таке.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

За змістом повідомлення ОСОБА_4 від 06 лютого 2025 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України слідує наступне:

«У ОСОБА_4 , у невстановлені у ході досудового розслідування дату та час, виник злочинний умисел направлений на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, шляхом вимагання. Для цього, він налагодив відповідне спілкування з невстановленим, на теперішній час, службовими особами Територіального сервісного центру Міністерства Внутрішніх справ України № 0546, який розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська 85, з метою подальшого афішування та використання їх сумісного спілкування так званою «співпраці» у власних корисливих цілях.

При цьому, відповідно до примітки до ст. 369-2 КК України працівники Територіального сервісного центру МВС України, в коло обов`язків яких входить вирішення питання про присвоєння, видачу державних номерних знаків, в силу вимог п. и ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є особами, уповноваженою на виконання функцій держави.

На початку грудня 2024 року, більш точну дату досудовим розслідування не установлено, до ОСОБА_4 звернулась легендована особа, із зміненими анкетними даними - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо вирішення питання про придбання та закріплення на його автомобіль, який він планував у найближчий час придбати, державного номерного знаку, який би складався із відповідною цифровою комбінацією, а саме «9900».

При цьому, на відповідному сайті Територіального сервісного центру МВС, неможливо було здійснити офіційне бронювання та придбання номерного знаку з наведеною вище цифровою комбінацією, оскільки такий офіційно відсутній при перевірці доступних номерних знаків для авто, які можливо придбати.

У свою чергу, ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно і з метою особистого незаконного збагачення шляхом вимагання неправомірної вигоди для себе, за здійснення впливу на неустановлених до теперішнього часу керівництва та службових осіб Територіального сервісного центру МВС України № 0546, повідомив, що зможе надати допомогу у наданні відповідного державного номерного знаку з цифровою комбінацією « НОМЕР_1 », окрім офіційного платежу, який передбачений змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2023 року № 1202, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 і від 04 червня 2007 року № 795, щоб ОСОБА_7 надав останньому неправомірну вигоду у розмірі 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень, для впливу на керівництво та уповноважених осіб, Територіального сервісного центру МВС №0546.

ОСОБА_7 , у свою чергу погодився на вище зазначену вимогу ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що вказана вище сума занадто велика та у подальшому буде розподілена у якості одержаної неправомірної вигоди між керівництвом. посадовими особами вищевказаного ТСЦ МВС та ОСОБА_4 , який запевнив ОСОБА_7 про можливий вплив на прийняття такого рішення службовими особами вказаного вище сервісного центру.

Разом із тим, із метою викриття протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_7 з метою викриття вищевказаних осіб у злочинній діяльності звернувся до правоохоронних органів та погодився, під контролем, приймати участь у зустрічах та розмовах із ОСОБА_4 з фіксації обставин вчинення корупційного кримінального правопорушення.

Так, 05.02.2025 близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_7 зустрівся з

ОСОБА_4 у приміщенні ТСЦ МВС № 0546, що за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська 85. В ході зазначеної зустрічі, ОСОБА_4 діючи умисно, одержав від ОСОБА_7 , що діяв на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину, з відома та під контролем працівників поліції, в якості неправомірної вигоди грошові кошти у сумі 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень за здійснення впливу на невстановлену досудовим розслідуванням особи Територіального сервісного центру МВС № 0546, у тому числі керівника, з метою отримання ОСОБА_7 державних номерних знаків, які б містили відповідну цифрову комбінацію, а саме «9900», що підтвердив під час особистої розмови.»

На переконання слідчого судді, дані, що містяться у наданих до суду копіях кримінального провадження №0001952, можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 , міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369-2 КК України, та виправдовують подальше розслідування.

В той же час, всі заперечення сторони захисту з цього приводу вказують тільки на необхідність перевірки та/або уточнення певних обставин версії сторони обвинувачення, можливу необхідність проведення додаткових слідчих та процесуальних дій, проведення експертних досліджень тощо, але не спростовують того, що наразі достатньо даних, які виправдовують подальше розслідування.

Як уже зазначалося, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, правильність кваліфікації дій особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

За таких обставин та висновків, питання про те, чи утворюють зазначені в підозрі події склад злочину та чи правильно вони кваліфіковані за ч. 3 ст. 369-2 КК України знаходиться за межами тих питань, які слідчий суддя вирішує на досудовому провадженні.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Аналізуючи надані слідчим для вивчення матеріали кримінального провадження щодо обґрунтованості здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_4 , слідчий суддя, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, допустимість доказів щодо встановлення його винуватості, вважає, що зміст таких матеріалів може свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а отже про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до вимог частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом, а тому слідчий суддя вважає, що, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, ОСОБА_4 необхідно визначити заставу.

Згідно з частиною четвертою статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на вищевикладене, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного та позицію прокурора, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави з урахуванням вимог статті 182 КПК України, а саме вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 372, 400 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто до 12:20 год. 05 квітня 2025 року, в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 05 квітня 2025 року.

Одночасно визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн. (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та/або місця навчання;

- утриматись від спілкування з особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя