УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суд Херсонської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні клопотання слідчого СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000810 від 02.05.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України,

в с т а н о в и в:

13.12.2024 року слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого суддів з клопотанням, якому просив: накласти арешт на рухоме майно, а саме на транспортний засіб: вантажний сідловий тягач марки «DAF», моделі «95XF 430», р. н. НОМЕР_1 , білого кольору, 2000 р.в., номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 12580, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , на праві власності належить гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розгляд клопотання на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України провести без повідомлення та участі потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Клопотання мотивовано тим, що Слідчим СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000810, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.05.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, до ЧЧ Відділу поліції №1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що 28.05.2022 року військові рф, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , заволоділи автомобілем ВАЗ 2108 р.н. НОМЕР_4 .

У рамках проведення досудового розслідування 02.01.2024 допитано в якості потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що в 28.05.2022 року транспортний засіб марки «DAF», моделі «95XF 430» з р.н. НОМЕР_1 , білого кольору, 2000 р.в., номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 12580, був залишений за адресою: м. Херсон, вул. Кримська 20, де військовослужбовці рф незаконно заволоділи вищезазначеним транспортним засобом. Транспортний засіб згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на праві власності належить гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході проведення допиту потерпілий надав копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

02.01.2024 року транспортний засіб визнано речовим доказом у провадженні так, як даний транспортний засіб є об`єктом кримінально-протиправних дій та в результаті заволодіння вищевказаним транспортним засобом діями військових рф спричинено матеріальні збитки гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також вказаний транспортний засіб може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, тобто містить ознаки, зазначені в ст. 98 КПК України, як речовий доказ.

Враховуючи вищевикладене, виникає необхідність у накладенні арешту на транспортний засіб, який на праві власності належить гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як на речовий доказ у даному кримінальному провадженні, адже є ймовірність того, що незастосування арешту може призвести до пошкодження, псування, знищення, відчуження вищевказаного транспортного засобу.

07.11.2024 зазначений транспортний засіб оголошено в розшук, про що винесено постанову про оголошення в розшук транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, транспортний засіб: вантажний сідловий тягач марки «DAF», моделі «95XF 430», р. н. НОМЕР_1 , білого кольору, 2000 р.в., номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 12580, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є об`єктом кримінально-протиправних, має значення речового доказу, з метою його збереження та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення, відчуження майна, виникла необхідність накласти на нього арешт.

Слідчий та власник майна в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд клопотання у їх відсутності.

Вивчивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000810, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.05.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, до ЧЧ Відділу поліції №1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що 28.05.2022 року військові рф, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , заволоділи автомобілем ВАЗ 2108 р.н. НОМЕР_4 .

У рамках проведення досудового розслідування 02.01.2024 допитано в якості потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що в 28.05.2022 року транспортний засіб марки «DAF», моделі «95XF 430» з р.н. НОМЕР_1 , білого кольору, 2000 р.в., номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 12580, був залишений за адресою: м. Херсон, вул. Кримська 20, де військовослужбовці рф незаконно заволоділи вищезазначеним транспортним засобом.

Транспортний засіб згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на праві власності належить гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.01.2024 року транспортний засіб визнано речовим доказом у провадженні.

07.11.2024 зазначений транспортний засіб оголошено в розшук, про що винесено постанову про оголошення в розшук транспортного засобу.

З огляду на викладене майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, є предметом злочину, а не накладення арешту може призвести до його знищення, псування, приховування, відчуження, тому з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, збереження речових доказів, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна.

Враховуючи правову підставу для арешту майна, а саме необхідність його збереження як речового доказу, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт шляхом заборони користування, розпоряджання ним та його відчуження.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 98, 107, 167, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_5 , шляхом заборони користування, розпоряджання вказаним майном та його відчуження, а саме на транспортний засіб: вантажний сідловий тягач марки «DAF», моделі «95XF 430», р. н. НОМЕР_1 , білого кольору, 2000 р.в., номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 12580, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, їх захисника, іншого власника або володільця майна, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1