Справа №523/8346/23
Провадження №1-кп/523/575/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеса ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000285 від 24.04.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровоград, громадянки України, середньої освіти, не працевлаштованої, раніше судимої.

За змістом обвинувального акту зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у скоєнні злочину, передбаченого ст.185 ч.4 КК України, -

Встановив:

23.04.2023 року у період часу з 1:00 по 4:00 години, ОСОБА_5 , будучи достовірно обізнаною, що на території України оголошений воєнний стан відповідно Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_6 за №64/2022 від 24.02.2022 року та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" за №2102-ІХ від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України та продовженого Указами Президента України за №133/2022 від 14.03.2022р., №259/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 7.11.2022р., №58/2023 від 6.02.2023р., затверджених Законами України №2119-ІХ від 15.03.2022р., №2212-ІХ від 21.04.2022р., №2263-ІХ від 22.05.2022р., №2500-IX від 15.08.2022р., №2738-IX від 16.11.2022р., №2915-IX від 7.02.2023р., знаходячись в гостях у ОСОБА_7 , який проживає в квартирі АДРЕСА_3 , діючи повторно навмисно, маючи корисливий намір направлений на заволодіння чужим майном в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, будучи впевненою, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись сприятливим умовами, таємно викрала з кімнати мобільний телефон марки «Meizu» золотистого кольору імей1: НОМЕР_1 , імей1: НОМЕР_2 вартістю 2500 гривень, належного ОСОБА_7 , після чого покинула місце скоєння злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим своїми діями спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 2500 гривень.

Таким чином досудовим слідством встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 своїми діями скоїла умисне кримінальне правопорушення, передбачене ст.185 ч.4 КК України за кваліфікуючими ознаками, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

У ході судового засідання прокурор ОСОБА_3 заявив та надав до суду письмове клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, за викладених підстав просив закрити кримінальне провадження, так як інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення підлягає декриміналізації.

Захисник ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора, не заперечуючи проти його задоволення, вважаючи, що кримінальне провадження відносно підзахисної підлягає закриттю у зв`язку зі внесеними змінами до діючого законодавства.

Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні приєдналася до думки свого захисника та просила закрити кримінальне провадження.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, в матеріалах кримінального провадження міститься заява про проведення підготовчого судового засідання та подальших судових засідань відносно ОСОБА_5 без його участі, в якій також зазначено, що претензій матеріального характеру до обвинуваченої не має, позовні вимоги відсутні.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження за наступного.

Вирішуючи питання щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд враховує приписи ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом яких кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Частиною 1 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно ч.4 ст.5 КК України якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Статтею 58 Конституції закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 9.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення, тобто з 9.08.2024 року змінився «розмір крадіжки», який визначає кримінальну відповідальність.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

При цьому, за приписами п.5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Так, п.п.169.1.1 ст.169 Податкового кодексу України вказано, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2024 року становить 3028 грн.

Тобто, неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1514 грн., а 2 неоподаткованих мінімумів відповідно 3028 гривень.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX, який набрав чинності 9.08.2024 року, збільшена сума, з якої особа може бути притягнута до кримінальної відповідальності.

З наведеного вбачається, що крадіжка майна вартістю до 3028 грн. включно становить адміністративне правопорушення.

Вищезазначений Закон покращує юридичне становище особи, поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності, внесені законодавцем зміни скасовують кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду за №0306/7567/12 від 13.01.2021 року, а саме в контексті питання застосування закону до осіб, що вчинили крадіжку майна від 302 грв. до 3028грв., в якій викладено, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні до втрати цією нормою чинності.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В пунктах 1-2 ч.2 ст.284 КПК України зазначено, що кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 4-1 ч.1 ст. 284 КК України, якщо обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Відповідно до абз. 5 ч.7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

За змістом вимог ч.3 ст.479-2 КПК України, якщо підчас здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляді, запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Станом на 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн, а 50% від його розміру становили 1342 грн. З огляду на зміст положень КК України та Закону №3886-IX на момент вчинення ним злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 2684 грв.

Як встановлено зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні 23.04.2023 року крадіжки мобільного телефону, належного ОСОБА_7 загальною вартістю 2500 гривень, тобто сума спричиненої матеріальної шкоди становить 2500 гривень та її дії кваліфікуються за ч.4 ст.185 КК України.

Враховуючи викладені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 за вищевказаним епізодом викрадене майно на суму, що станом на день розгляду провадження судом встановлена адміністративна відповідальність, оскільки Законом №3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 9.08.2024 року підвищилась межа вартості викраденого майна, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, суд дійшов до висновку, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

З огляду реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування залучення експертів для проведення експертиз не здійснювалось, у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні, однак долучалися речові докази, а саме телефон марки «Meizu» золотистого кольору імей1: НОМЕР_1 , імей1: НОМЕР_2 , який переданий потерпілому ОСОБА_7 на відповідальне зберігання.

Також суд приймає до уваги ту обставину, що в рамках даного кримінального провадження за №0000285 від 24.04.2023 року ОСОБА_5 була оголошена у розшук на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеса від 15.10.2024 року; 28.03.2025 року була затримана в порядку ст.191 КПК України, що підтверджується протоколом затримання особи від 28.03.2025р. та в подальшому за відсутності клопотань запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався, у зв`язку з чим скасуванню не підлягає.

Разом з цим суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом ч.4 ст.38 КУпАП зі змінами та доповненнями внесеними згідно Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 року, адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 51 цього Кодексу може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Положеннями ч.8 ст.38 КУпАП регламентовано, що у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.5 КК України, п.4-1 ч.1 ст.284, ч.2 ст.284, ст.ст.285-288, 369-372, 394-395, 479-2 КПК України, суд, -

Постановив:

Клопотання сторони обвинувачення про закриття кримінального провадження №0000285 від 24.04.2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Кримінальне провадження за №0000285 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України закрити у зв`язку з декриміналізацією злочину за підстав викладених в мотивувальній частині ухвали відповідно п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти у залі суду, за підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали.

Копію ухвали направити до уповноваженого органу Національної поліції, а саме до відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області для відома та подальшого прийняття відповідного рішення у порядку КУпАП про притягнення особи до адміністративної відповідальності у разі встановлення наявних підстав.

Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1