Справа № 569/318/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі головуючого судді

ОСОБА_1 за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження № 0002322 від 08.10.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, несудимої, маючої на утриманні трьох неповнолітніх дітей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2024 року (точна дата органом досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_4 , з метою отримання посвідчення водія категорії «В», пройшла практичну підготовку та отримала від ТОВ «Автошкола сигнал» свідоцтво про закінчення практичної підготовки серії РРТ від 13.02.2024. В подальшому звернулася до територіального сервісного центру МВС України № 5641, що за адресою: м. Рівне, вул. Київська, буд. 108Б, для складання практичного іспиту на право керування транспортними засобами, що відповідно до Положення про територіальний сервісний центр № 5641, затвердженого Наказом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України № 7 від 03.06.2020, віднесено до основних функцій даного ТСЦ та проводиться відповідно до Інструкції «Про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія», затвердженої Наказом МВС № 515 від 07.12.2009 року, відповідним працівником, який є особою, уповноваженою на виконання функцій держави та який згідно посадової інструкції здійснює комплекс заходів із прийняттям іспитів на право керування транспортними засобами.

Після цього у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на висловлення пропозиції та подальше надання неправомірної вигоди особі, яка б за надання такої вигоди здійснила вплив на іншу особу, уповноважену на виконання функцій держави.

Таким чином, за невстановлених обставин та у невстановлений органом досудового розслідування період часу, однак не пізніше 27.02.2024, ОСОБА_4 , познайомилася із ОСОБА_5 та звернулася до останньої із пропозицією за винагороду вплинути на працівника сервісного центру МВС України за вчинення дій, спрямованих на отримання нею позитивного висновку за результатами іспиту.

Реалізуючи свій умисел, 27.02.2024, о 16 год. 50 хв., ОСОБА_4 діючи умисно, розуміючи протиправність та негативні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, перебуваючи у невстановленому місці, у телефонній в розмові із ОСОБА_5 висловила пропозицію надати останній грошові кошти в обумовленій сумі розміром 8000 грн., які пообіцяла передати особисто пізніше, за вчинення ОСОБА_5 дій щодо впливу на працівника (екзаменатора) територіального сервісного центру МВС №5641 задля прийняття ним позитивного рішення про складання практичного іспиту на право керування транспортними засобами для наступного отримання посвідчення водія категорії «В».

Після цього, 28.02.2024, приблизно о 07 год. 30 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи на кільцевому перехресті вулиць Млинівська та Устилузька в м. Рівне, під час особистої зустрічі передала ОСОБА_5 неправомірну вигоду в сумі 8000 грн. за здійснення впливу на працівника (екзаменатора) територіального сервісного центру МВС №5641 задля прийняття ним позитивного рішення про складання практичного іспиту на право керування транспортними засобами, що у свою чергу гарантувало ОСОБА_4 отримання посвідчення водія.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, а саме: у пропозиції, обіцянці та наданні неправомірної вигоди особі, яка пропонує та обіцяє (погоджується) за таку вигоду вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Прокурор в судовому засіданні просив провести розгляд даного кримінального провадження у спрощеному порядку та, у зв`язку із визнанням вини, активним сприянням ОСОБА_4 розкриттю злочину, застосувати до обвинуваченої, враховуючи її характеризуючі відомості, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, мінімальну санкцію, передбачену ч.1 ст.369-2 КК України у виді штрафу.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, у скоєному розкаялася. Підтримала думку прокурора щодо проведення розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, при цьому вказала, що зміст та наслідки вказаного порядку їй роз`яснені та є зрозумілими. Покарання просила призначити мінімальне, щиро розкаялася у вчиненому.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті та фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, з`ясувавши думку учасників судового процесу, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу дослідження доказів, за згодою учасників судового процесу, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім письмових доказів по справі, що характеризують особу обвинуваченої. Обвинуваченій роз`яснено, що в даному випадку вона позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та її мотиви, а також інші обставини, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються.

Таким чином, вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення доведена повністю, як визнанням вини так і показаннями, наданими в судовому засіданні, які повністю узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, та її дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 369-2 КК України, як пропозиція, обіцянка та надання неправомірної вигоди особі, яка пропонує та обіцяє (погоджується) за таку вигоду вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

За положеннями ст.50 КК України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченої, її відношення до скоєного, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 369-2 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до п`яти років, або позбавлення волі на строк до двох років.

ОСОБА_4 заміжня, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання органами місцевого самоврядування характеризується позитивно, перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, які передбачені ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченої в ході судового розгляду не встановлено.

З урахуванням наведеного та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_4 , беручи до уваги дані, що її характеризують, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, враховуючи обставини та мотиви вчиненого кримінального правопорушення, думку прокурора, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне призначити їй покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 369-2 КК України у виді мінімального штрафу, оскільки саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нового кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 369-2 КК України, ст.ст. 349, 368, 370, 373, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, призначивши покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області з урахуванням вимог ч.2 ст. 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1