Справа № 515/300/25
Провадження № 1-кс/515/674/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської заяву ОСОБА_3 про відвід судді у справі № 515/300/25,

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2025 року у судовому засіданні у справі № 515/300/25 (головуючий суддя ОСОБА_4 ) ОСОБА_3 усно заявив про недовіру судді Татарбунарського районного суду Одеської області ОСОБА_4 .

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, про час, день, місяць, рік і місце розгляду заяви про відвід судді у справі № 515/300/2 повідомлявся належним чином.

У разі заявленні судді відводу з підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК України, його розглядає інший суддя цього ж суду у порядку, встановленому в ст. 81 КПК України.

Встановлено наступні обставини.

22 лютого 2025 року ОСОБА_3 звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області зі скаргою, в якій просив зобов`язати дізнавача і прокурора внести відомості до ЄРДР, яка перебуває у провадженні слідчого судді ОСОБА_4 .

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 березня 2025 року відкрито провадження за поданою ОСОБА_3 скаргою.

06 березня 2025 року від ОСОБА_3 до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла заява про відвід судді у справі № 515/300/25.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 березня 2025 року, у складі судді ОСОБА_1 , відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Татарбунарського районного суду Одеської області ОСОБА_4 .

03 березня 2025 року у судовому засіданні ОСОБА_3 усно заявив про недовіру судді Татарбунарського районного суду Одеської області ОСОБА_4 .

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сімї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких слідчий суддя безумовно підлягає відводу, визначений пунктами 1, 2, 5 ч. 1 ст. 75 КПК України та ст. 76 КПК України.

Частиною першою статті 76 КПК України визначено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таких підстав не встановлено та заявник у своїй усній заяві про недовіру слідчому судді на них не посилався.

Частиною п`ятою статті 80 КПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Суддя виконує свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи у суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 50 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України»).

При цьому, сама по собі заява про відвід не є безумовною підставою для відсторонення складу суду від участі у кримінальному провадженні. Позиція особи, яка заявляє відвід, має важливе, але не вирішальне значення, адже визначальним фактором є можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (п. 44 рішення у справі «Веттштайн проти Швейцарії»).

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, доки на підставі доказів не буде встановлена наявність виправданих побоювань щодо неупередженості судді.

Обґрунтування заяви про відвід базується на думці заявника, сформованій внаслідок непогодження з процесуальними діями та рішеннями судді.

Однак, така незгода, відповідно до чинного КПК України не може бути підставою для відводу слідчого судді та не свідчить про його упередженість.

Так, суб`єктивно оцінюючи на предмет законності, обґрунтованості та правомірності рішення слідчого судді, заявник робить висновок про наявність упередженості слідчого судді.

Водночас, суд в межах розгляду заяви про відвід не уповноважений надавати оцінку законності та обґрунтованості постановлених іншим слідчим суддею рішень, а тому відповідні доводи не можуть бути покладені в основу рішення про відвід.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Незгода заявника з раніше прийнятими судовими та процесуальними рішеннями не на його користь, не може бути підставою для відводу від розгляду скарги та жодним чином не породжує об`єктивних сумнівів у неупередженості слідчого судді і не може слугувати доказом будь-якого неприязного відношення до учасників процесу.

Висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому. Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 761/16124/15-ц).

Враховуючи вищевикладене, заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені вказаними нормами КПК України, а тому заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 75, 81 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Татарбунарського районного суду Одеської області ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1