Номер провадження: 11-кп/813/1300/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25.12.2024 року,

встановила:

З матеріалів справи вбачається, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2009 року ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік та покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти про зміну місця проживання.

Цим же вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік та покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти про зміну місця проживання.

Вирішено питання щодо цивільних позовів зазначеним вироком суду.

Станом на час звернення адвокатом до місцевого суду з клопотанням про скасування арешту на майно, вищезазначений вирок набрав законної сили.

21.11.2024 року адвокат звернулась до місцевого суду з клопотанням про скасування арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_5 , накладеного з метою забезпечення цивільного позову ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 09.02.2009 року (справа №1-188/2009).

Оскарженим рішенням місцевого суду відмовлено в задоволенні клопотання адвоката про скасування арешту на майно засудженого ОСОБА_5 , накладеного в межах розгляду кримінальної справи №1-188/2009.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції, здійснюючи розгляд клопотання в порядку КПК України (в редакції 1960 року), послався на те, що особою, стосовно майна якої вирішується питання про скасування арешту ОСОБА_5 та його адвокатом не доведено недоцільності подальшого арешту майна, а тому суд першої інстанції не встановив підстав для скасування арешту майна.

Не погоджуючись з постановою суду, адвокат подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду, просить скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання, скасувавши арешт з майна ОСОБА_5 ,накладеного ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2009 року.

Апелянт вказує, що з моменту винесення вироку та по теперішній час ОСОБА_5 не було пред`явлено виконавчі листи до виконання, тобто на даний час на протязі 15 років.

Розгляд в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.362 КПК України (в редакції 1960 року) проведено за відсутністю власника майна та його представника, які будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явились. Адвокат в апеляційній скарзі просила розглянути скаргу без участі власника майна та його представника.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; перевіривши виділені матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до п. 9 «Перехідних положень» КПК України 2012 року (далі КПК) передбачено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно статті 409 КПК (в редакції 1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок.

Статтею 411 КПК (в редакції 1960 року) передбачено, що суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови в позові або незастосування конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

З представлених апеляційному суду матеріалів вбачається, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2009 року накладено арешт на все майно обвинуваченого ОСОБА_5 в межах розгляду кримінальної справи №1-188/2009,з метою забезпечення цивільних позовів та виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, тобто до набрання чинності КПК України (в редакції 2012 року).

На підставі даної ухвали Третьою одеською державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесений запис за №8482522 від 20.02.2009 року щодо арешту всього нерухомого майна.

25.05.2009 року ОСОБА_5 засуджений вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.3 ст.185 КК України з призначенням відповідного покарання. Вироком суду питання щодо скасування арешту на майно не вирішувалося.

Відповідно станом на час розгляду клопотання адвоката про скасування арешту на майно, вирок суду набрав законної сили.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №404869767 від 21.11.2024 року, арешт накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2009 у справі №1-188/2009 року на майно ОСОБА_5 не скасований, що позбавляє останнього права вільно розпоряджатись належним йому майном.

Таким чином, в ході досудового розслідування кримінальної справи та за результатами розгляду справи судом першої інстанції та його подальшого виконання, питання скасування накладеного арешту ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2009 року на майно ОСОБА_5 , не розглядалося та не вирішено.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що скасування арешту на майно не може здійснюватися в порядку КПК (в редакції 2012 року), оскільки арешт на майно було накладено до набрання чинності КПК 2012 року, про що зазначено в п. 9 «Перехідних положень» КПК.

Скасування вказаного арешту також не може бути здійснено в порядку КПК (в редакції 1960 року) з наступних підстав.

Відповідно до ст.126 КПК (в ред. 1960 року) забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

Частиною 6 ст. 126 КПК (в редакції 1960 року) передбачено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

В порядку КПК розглядаються скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

В поданому до суду клопотанні представник власника майна не посилається на необхідність перевірки підстав накладення арешту. Його звернення до суду пов`язане з обмеженням права накладеним арештом вже після призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання та виконання вироку суду.

Таким чином, вирішення питання про скасування зазначеного арешту не може відбуватися ні за КПК (в редакції 1960 року), ні за КПК (в редакції 2012 року).

Апеляційний суд вважає, що питання щодо скасування зазначеного арешту повинно розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Таке рішення апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВП Верховного Суду від 30.06.2020 року (справа №727/2878/19), відповідно до якого, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України (в редакції 1960 року) та не знятого за цим Кодексом після прийняття остаточного рішення по справі, яке набуло законної сили, слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 377, 379 КПК України (в редакції 1960 року), п.15 «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25.12.2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката про скасування арешту на майно ОСОБА_5 , накладеного в межах розгляду кримінальної справи №1-188/2009 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4