Справа № 348/713/21
Провадження № 11-кп/4808/42/25
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Надвірнянського районного від 15.07.2024 щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, на момент вчинення злочину - водія в ФОП « ОСОБА_9 », місцезнаходження: АДРЕСА_3 , на даний час працює по тимчасових заробітках, не судимого, українця, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_11 ,

представника потерпілої - ОСОБА_12

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирався.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 5066 грн. 95 коп. за проведення у даному кримінальному провадженні судових експертиз: судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», висновок експерта № СЕ-19/109-21/367-ІТ від 28.01.2021 року, вартістю 1144 грн. 15 коп.; судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно трасологічні дослідження», висновок експерта №СЕ-19/109-21/383-ІТ від 12.01.2021 року, вартістю 817 грн. 25 коп.; судової фототехнічної експертизи за експертною спеціальністю 6.1 «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення», висновок експерта №СЕ-19/109-21/680-ФТ від 29.01.2021 року, вартістю 1634 грн. 50 коп.; судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП», висновок експерта №СЕ-19/109-21/2796ІТ від 23.03.2021 року, вартістю 1471 грн. 05 коп.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_13 від 12.01.2021 року на автомобіль марки «Nissan Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 , в частині заборони відчуження та розпорядження скасовано.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_7 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», на користь ОСОБА_11 37185 грн майнової шкоди, завданої цивільному позивачу ОСОБА_11 внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна на користь ОСОБА_11 72000 грн. моральних відшкодувань, спричинених цивільному позивачу ОСОБА_11 внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 228 000 грн. моральних відшкодувань, спричинених цивільному позивачу ОСОБА_11 внаслідок вчинення ним злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 11 500 грн. процесуальних витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги.

Вирішено питання речових доказів.

2. Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судом першої інстанції.

Злочин вчинено за наступних обставин.

09.01.2021 близько 17 год. 30 хв., у темну пору доби, суху погоду, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Nissan Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався освітленою ділянкою автодороги «Н-09» сполученням «Мукачево-Львів», а саме по вул.16 Липня в смт.Делятин, Надвірнянського району Івано-Франківської області, у напрямку м.Мукачево. Дана ділянка дороги призначена для двох напрямків руху, має по одній смузі для руху в кожному напрямку.

У цей час, попереду, зліва направо, по розмітці пішохідного переходу, перпендикулярно осі дороги рухався пішохід ОСОБА_14 , який у відповідності до вимог п.4.16а ПДР України, під час переходу проїзної частини, позначеної нерегульованим пішохідним переходом мав перевагу у русі.

Однак, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи водієм, рухаючись прямою ділянкою дороги, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожньою розміткою 1.14.3 та дорожніми знаками 5.35.1 на ближній межі переходу та 5.35.2 на дальній межі переходу, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода, проявив неуважність і в порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України не надав дорогу ОСОБА_14 , своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив на пішохідному переході наїзд на потерпілого.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 , будучи водієм транспортного засобу порушив вимоги ПДР України, а саме:

- п.1.5., згідно якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п.1.10., в частині визначення поняття «небезпека для руху» - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися;

- п.2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п.4.16. Пішохід має право: а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами;

- п.12.1., яким визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п.12.3., у відповідності до якого, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п.18.1., відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У результаті порушення обвинуваченим ОСОБА_7 ПДР України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_14 , отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми органів черевної порожнини та позаочеревинного простору тазу з забоями та розривами внутрішніх органів, переломами кісток скелету, саднами та синцями в цих ділянках, яка ускладнилась тяжким травматичним шоком, від яких 09.01.2021 року настала смерть потерпілого у реанімаційному відділенні КНП «Надвірнянська ЦРЛ Надвірнянської міської ради».

3. Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 :

3.1. Вирок суду є незаконним та необгрунтованим через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи за наявності неналежних та недопустимих доказів на які безпідставно послався суд;

3.2. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд не надав належної оцінки доказам, наданим стороною обвинувачення, не взяв до уваги докази та клопотання захисту і дійшов до необгрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення;

3.3. Після дорожньо-транспортної пригоди і приїзду працівників поліції та на момент допиту ОСОБА_7 як свідка, він був затриманий та йому не було надано можливості скористатися послугами адвоката, що є значним процесуальним порушенням, будучи під моральним тиском слідчого та перебуваючи в стані афекту ОСОБА_7 не розумів, що відбувається насправді;

3.4. Під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_7 своєї вини в інкримінованому йому злочині не визнав, категорично заперечив обставини, які викладені в обвинувальному висновку, та вважав, що дорожньо- транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_14 ;

3.5. Слідчий експеримент та відтворення подій за участю ОСОБА_7 як підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення не проводилися, крім того слідчі дії проводилися вночі без залучення адвоката, що є значним порушенням права ОСОБА_15 на захист;

3.6. Слідчий експеримент, який був проведений зі свідком ОСОБА_16 , та протокол проведення цього слідчого експерименту від 13.01.2021 року є недопустимим доказом, так як сторона захисту не мала можливості поставити свідку ОСОБА_16 питання під час слідчого експерименту та перевірити ідентичність погодних умов і освітлення, що мало місце в даному випадку;

3.7. Висновок №СЕ-19/109-21/2796 IT від 23.03.2021р. інженерно- транспортної експертизи виконаний експертом ОСОБА_17 , є необ`єктивним, суперечливим і неповним;

3.8. На відеозаписі який міститься в матеріалах справи чітко видно, що ОСОБА_14 раптово вибіг на проїзну частину (пішохідний перехід) одразу після проїзду п`яти транспортних засобів, що рухалися по зустрічній полосі відносно руху автомобіля під керування ОСОБА_7 і таким чином створив таку дорожню ситуацію, коли водій ОСОБА_7 не міг бачити момент раптового вибігання пішохода ОСОБА_14 на проїзну частину дороги, а тому небезпека для руху автомобіля яким керував ОСОБА_7 виникла пізніше, а саме коли пішохід ОСОБА_14 перебував посеред дороги, вибігши позаду зустрічного транспортного засобу, що чітко відображено на відеозапису з кафе «Лелека»;

3.9. Судом не враховано, що подія відбувалася вночі і пішохід ОСОБА_14 раптово вибігав із-за п`яти автомобілів, які їхали у зустрічному напрямку з включеним світлом фар;

3.10. Експерт і суд взагалі не надали оцінку діям пішохода ОСОБА_14 , хоча суд мав оцінити дії усіх учасників дорожньо- транспортної пригоди;

3.11. Суд помилково послався виключно на свідчення потерпілої ОСОБА_11 яка не була очевидцем подій та є зацікавленою особою в результатах досудового розслідування та судового розгляду;

3.12. Суд не допитував свідків подій, а обмежився тільки допитом потерпілої якої взагалі не було на місці події, більше того, з відеозапису з кафе «Лелека» вбачається, що біля пішохідного переходу перебували ще три особи, які були безпосередніми очевидцями подій;

3.13. Судом не було враховано, що допитана в якості свідка, пасажир ОСОБА_16 , яка перебувала на передньому сидінні автомобіля і враховуючи раптове вибігання пішохода ОСОБА_14 швидше могла його помітити, так як сиділа праворуч водія.

Враховуючи наведені обставини, просить оскаржений вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

4. Позиції сторін в судовому засіданні.

4.1. Сторона захисту підтримала доводи апеляційної скарги.

4.2. Прокурор, потерпіла та представник потерпілої заперечили проти апеляційної скарги сторони захисту, просили вирок суду залишити без змін. Додатково потерпіла подала заяву про стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу в справі у сумі 4 000 грн.

5. Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з огляду на таке.

5.1. Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ст. 404 КПК).

Оскаржене рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК, воно законне, обґрунтоване і вмотивоване, а покарання співмірне скоєному та особі обвинуваченого.

5.2. На вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих дій указує таке.

1) Чи знав обвинувачений про наближення до пішохідного переходу ?

Так, знав і це сторонами провадження не оспорюється. На місці події є відповідний знак і перехід з розміткою (а.п. 47 т. 2).

2) Чи повинен був обвинувачений бути уважним, урахувати наявність переходу як елемент дорожньої обстановки для обрання безпечної швидкості?

Так, повинен був відповідно до приписів п. 2.3, 12.1 ПДР та встановлених у п. 4.16 а ПДР переваг у русі для можливих пішоходів на ньому.

3) Чи був спроможний обвинувачений виявити небезпеку для руху - пішохода, який переходив дорогу на пішохідному переході?

Обвинувачений це заперечив, посилаючись на те, що потерпілий вибіг на перехід.

Матеріали провадження, які ретельно проаналізовані в суді першої та апеляційної інстанцій указують на інше.

По-перше. У протоколі огляду місця події, схемі до нього та фото зафіксовано місце події, наявність знаку переходу та розмітку, видимість та освітлення таке, що дозволяє бачити цю частину дороги і своєчасно виявити пішохода на переході.

По-друге. Обвинувачений заперечив як недопустимий доказ проведеного з ним слідчого експерименту в якості свідка з порушенням права на захист.

Апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції на дані цього слідчого експерименту не посилався як на докази вини.

Однак у матеріалах провадження є протокол іншого слідчого експерименту з пасажиром його автомобіля свідком ОСОБА_16 , на дані якого правомірно послався суд першої інстанції (а.п. 95 т. 2). Це належне процесуальне джерело, достовірність якого сумнівів не викликає. Умови слідчого експерименту не передбачають обов`язку залучати до його проведення підозрюваного (ст. 240 КПК).

По-третє. За клопотанням сторони захисту був переглянутий відеозапис події. Його оцінка апеляційним судом співпадає з аналізом та оцінкою суду першої інстанції.

На ньому зафіксовано, що потерпілий ОСОБА_14 перебував біля пішохідного переходу з явним наміром переходити дорогу.

Він пропустив транспортні засоби і спокійною ходою почав перетинати дорогу на пішохідному переході. Потім (після того, як помітив небезпеку і побачив, що автомобіль під керуванням ОСОБА_7 не сповільнює рух) пришвидшився і почав бігти на протилежний бік дороги, де на нього здійснив наїзд автомобіль під керуванням ОСОБА_7 .

Із цього слідує, що ОСОБА_7 при наближенні до пішохідного переходу повинен був відповідно до приписів п. 12.1 ПДР обрати безпечну швидкість з урахуванням дорожньої обстановки (наближення до пішохідного переходу), переконатись чи немає на ньому пішоходів, які відповідно до п. 4.16 а ПДР мають перевагу в русі, виконати вимоги п. 18.1 ПДР і дати дорогу пішоходу, а у разі виникнення небезпеки, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки (п. 12.3 ПДР).

ОСОБА_7 за встановлених судами обставин події і повинен був і міг своєчасно виявити небезпеку та виконати вимоги указаних норм ПДР, але цього не зробив.

5.3. Щодо експертизи.

Захисник вказав, що висновок №СЕ-19/109-21/2796 IT від 23.03.2021р. інженерно- транспортної експертизи виконаний експертом ОСОБА_17 , є необ`єктивним, суперечливим і неповним.

Колегія суддів відхиляє ці доводи. Дані для проведення експертизи взяті з належних процесуальних джерел.

Згідно висновку експерта водій автомобіля ОСОБА_7 повинен був, із технічної точки зору, керуватись вимогами п. 12.4 та 18.1 ПДР України, рухатись даною ділянкою проїзної частини дороги із швидкістю, яка не повинна перевищувати 50 км/год, а з моменту виходу пішохода ОСОБА_14 на проїзну частину дороги негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки. Обвинувачений мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода. В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_17 , який дав повні та вичерпні відповіді на всі питання сторони захисту під час перехресного допиту.

Із даним висновком погоджується і апеляційний суд, обвинувачений, як зазначалося, за встановлених судом обставин об`єктивно спроможний був виявити небезпеку для руху і повинен був згідно з приписами п. 12.3 ПДР негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

5.4. Щодо слідчого експерименту.

Захисник вказав, що слідчий експеримент та відтворення подій за участю ОСОБА_7 як підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення не проводився, слідчі дії проводилися вночі без залучення адвоката, що є значним порушенням права ОСОБА_15 на захист.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 стосувалися тільки швидкості його автомобіля 50 км/год та темпу руху пішохода.

Підстави для визнання протоколу слідчого експерименту неналежним доказом відсутні, оскільки доказова інформація отримана не з показань ОСОБА_7 , а з інших належних процесуальних джерел.

Суд першої інстанції провів ретельний аналіз доказів, дав оцінку всім доводам сторони захисту і з посиланням на релевантну судову практику (рішення ВС у справі № 490/10025/17, від 19.05.2020, рішення ВС у справі № 523/12810/15-к від 26.05.2020) дав на них аргументовані відповіді.

Суд при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, наслідки, які настали, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має повну середню освіту, постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений, має двох неповнолітніх дітей, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, до вчиненого ставиться критично, його поведінку до і після вчиненення кримінального правопорушення, думку потерпілої ОСОБА_11 , яка поклалась на розсуд суду щодо призначеного покарання, а також обставини, що обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку).

5.5. Щодо дій потерпілого.

Потерпілий діяв правомірно, відповідно до вимог указаних норм ПДР. Він мав перевагу в русі, мав підстави очікувати від водіїв виконання ПДР з їх боку, перебував у зоні видимості обвинуваченого. Це підтверджено указаними вище доказами.

Суд першої інстанції слушно послався на практику ВС щодо того, що дії пішохода жодним чином не звільняють водія від обов`язку виконати ПДР. Перекладання вини на потерпілого за власну неуважність та невиконання вимог ПДР апеляційний суд оцінює як спосіб захисту обвинуваченого і намагання уникнути відповідальності.

5.6. Щодо клопотання потерпілої про стягнення витрат на правову допомогу.

При вирішенні питання розподілу процесуальних витрат колегія суддів враховує, що ст.124 КПК України не виключає стягнення таких витрат із обвинуваченого, а компенсувати їх потерпілій за рахунок Державного бюджету України неможливо, оскільки закон, який би передбачав випадки і порядок компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, тобто згаданий у ч.1 ст.124 КПК України, відсутній.

Приймаючи до уваги об`єм правової допомоги, наданої адвокатом ОСОБА_12 потерпілій ОСОБА_11 у кримінальній справі, колегія суддів вважає обґрунтованими документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 4000 гривень, які і потрібно стягнути з обвинуваченого.

6. Рішення.

Вирок суду першої інстанції законний, обґрунтований та вмотивований. Підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду від 15.07.2024 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без зміни.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 4000 грн за надання правової допомоги в апеляційному суді.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_18

ОСОБА_5