Справа № 564/3534/21
номер провадження 1-кп/570/60/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000296 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Постійне Рівненського (колишнього Костопільського) району Рівненської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не прцюючого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який є раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 26 вересня 2021 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи на вулиці Незалежності в с.Постійне Рівненського району Рівненської області, поблизу воріт Постійненського ліцею Деражненської сільської ради Рівненського району Рівненської області, діючи умисно, з мотивів особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, завдав один удар правою ногою в ділянку голови справа ОСОБА_4 , який знаходився в положенні лежачи на бруківці, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому правої скроневої кістки з переходом лінії перелому на основу черепа, забою головного мозку важкого ступеня з контузійно-паренхіматозними крововиливами лівої гемісфери головного мозку, оболонкові нашарування в лівій середній черепній ямці, синців повік правого ока, правої вушної раковини, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя та здоров`я потерпілого в момент їх заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме, в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні розповів про тяжкі тілесні ушкодження, які отримав в результаті бійки. Суду повідомив, що нічого не пам`ятає. Хто йому наносив тілесні ушкодження та яких ударів завдавав, а також хто спричинив удар по голові, який і привів до тяжких наслідків, він сказати не може.

Щодо самої події розповів суду про те, що він приїхав до друга на день народження в лісопосадку в с. Постійне Рівненського району Рівненської області. По розповідям знає, що була бійка і там його вдарили по голові. Зі слів хлопців йому стало відомо, що травму він отримав від удару ногою по голові. Про те, що його вдарили ногою в голову саме обвинувачений ОСОБА_6 йому повідомив ОСОБА_9 , який при цьому зазначив, що бачив відео відтворення події.

Також зі слів ОСОБА_10 він знає, що удари йому ще наносив ОСОБА_11 , прізвища якого він не пам`ятає. Після події до нього додому приїжджали обвинувачений і його батько. При цьому була його мати і сусіди. Запропонували йому 20 тис. грн. щоб він забрав заяву. Потерпілий відмовився, тоді батько обвинуваченого сказав, що "якщо не хоче, то він заплатить тисячу доларів адвокату". Крім того, батько обвинуваченого телефонував до сестри потерпілого і просив забрати заяву. Чи наносив йому тілесні ушкодження обвинувачений він не пам`ятає. Також вказав, що конкретно звинувачувати ОСОБА_6 не може, однак вважає винним саме його.

Суд зазначає, що потерпілий в судовому засіданні, вказавши на те, що він достеменно не знає, що саме ОСОБА_6 вчинив відносно нього кримінальне правопорушення, однак в судових дебатах і він, його представник запевнили суд, що вважають, що склад інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, зазначений в обвинувальному акті, повністю доведений, а тому просили притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності та повністю задовольнити цивільний позов, поданий потерпілим.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння не визнав. В судовому засіданні обвинувачений категорично заперечив нанесення ОСОБА_4 удару в голову, а отже, і причинно-наслідковий зв`язок між завданим ударом і отриманими потерпілим внаслідок удару тяжкими тілесними ушкодженнями. Пояснив, що з потерпілим ОСОБА_4 не перебуває в неприязних відносинах, оскільки до події знайомий не був, ніколи не зустрічався і стосунків ніяких не мав, а відтак не міг діяти умисно з мотивів особистих неприязних відносин.

Позиція сторони захисту, викладена у судових дебатах, полягає у недоведоності винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Захисник просив суд виправдати його підзахисного у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення.

Відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 368 КПК України завданням суду першої інстанції є оцінка доказів, на підставі яких він вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення. Саме на цьому наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 30.08.2023р. у справі №289/445/18.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253) (Постанова Верховного Суду від 09.09.2020р. по справі №761/28347/15).

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 02.03.2021р. у справі №750/5469/18, для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.09.2020р. у справі №600/1143/16.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.04.2021р., у справі №11-727сап19, зазначила, що: «належне доказування відповідних обставин є необхідним сторонам для підтвердження правомірності власної процесуальної діяльності, перевірки наявності чи відсутності зловживання правами окремими учасниками, належного реагування на таку поведінку, обстоювання в суді своїх правових позицій передбаченими законом засобами й реалізації у такий спосіб засади змагальності (стаття 22 КПК)».

В ході судового розгляду судом були досліджені письмові докази сторони обвинувачення та були допитані свідки події.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 обидва під час допиту вказали на обвинуваченого як ініціатора бійки. Суду повідомили (кожен окремо), що бачили як ОСОБА_6 завдав один удар ногою в ділянку голови справа потерпілому ОСОБА_4 .

Допитаний як свідок ОСОБА_12 , показав, що з обвинуваченим знайомий з дитинства, перебуває в нейтральних відносинах, з потерпілим теж знайомий, разом працює на роботі. Святкували день народження. На день народженні були присутні ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , потерпілий ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , та ще один ОСОБА_17 . Були в лісі спочатку, потім пішли в центр села Постійне. На день народженні вживали горілку та пиво. В стані алкогольного сп`яніння свідок не перебував. Прийши в центр села до зупинки і пили пиво. Зі сторони бару підійшли ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ще якісь хлопці. До хлопців, які були на мотоциклах, а саме до ОСОБА_21 та ще одного ОСОБА_22 , підійшли ОСОБА_19 , та ОСОБА_18 , почали бійку. ОСОБА_16 лежав на асфальті, голова знаходилась на бруківці до нього підійшов ОСОБА_18 і наніс один удар ногою в голову, якою саме ногою, він не пам`ятає. Потерпілий після удару лежав, йому дівчата приносили воду. Після події ОСОБА_23 подзвонив до ОСОБА_24 щоб завезти потерпілого в лікарню. По дорозі в лікарню їдучи в автомобілі, повідомив ОСОБА_25 , повідомляв, що бачив як ОСОБА_18 наніс удар ОСОБА_16 . Щоб хтось інший, крім ОСОБА_18 , наносив удари потерпілому він не бачив. Через тиждень, чи більше, після події, точного часу свідок не пам`ятає до його матері зверталися щоб він поміняв свідчення. З обвинуваченим ОСОБА_18 після події спілкувався. Останній приїхав на автомобілі до нього, та попросив його щоб він поміняв свідчення. Після цього вони на автомобілі обвинуваченого поїхали у ОСОБА_26 до адвоката, де свідок під диктовку останнього написав власноручно заяву, в якій зазначив, що він відмовляється від даних свідчень проти ОСОБА_18 , і що він бачив як ОСОБА_18 наносив тілесні ушкодження потерпілому. Після цього вони поїхали на «Нову пошту» і направили цю заяву в поліцію (вказані обставини також підтверджуються дослідженою в ході судового розгляду заявою ОСОБА_12 від 15.11.2021 написаною власноручно на адресу прокурора та слідчого, про те, що він відмовляється від показів наданих під час досудового розслідування). Крім того, під час досудового розслідування за участю свідка на місці події проводився слідчий експеримент, в ході якого останній розповів та показав на місці як ОСОБА_6 заподіяв тілесні ушкодження потерпілому. Зазначив, що при проведенні будь-якого тиску зі сторони поліції, та інших осіб на нього не чинилося, та він проведений добровільно.

Свідок ОСОБА_10 надав суду наступні показання. Показав, що в день події, в після обідню пору доби, він перебував на святкуванні дня народження ОСОБА_27 з іншими хлопцями. Святкування проходило в лісі поблизу села Постійне. Під час святкування до них приїхав потерпілий. Через деякий час всі разом вирушили в центр села Постійного. ОСОБА_15 та ОСОБА_28 перебуваючи на дорозі почали "дрифтувати" на мотоциклах. Потерпілий в цей час перебував біля свідка, який знімав це на телефон. В цей час до ОСОБА_29 та ОСОБА_30 підійшли обвинувачений ОСОБА_31 та ОСОБА_32 і розпочали бійку. ОСОБА_33 розбили брову, якого свідок в подальшому забрав та відтягнув до стовпа. В цей час, до ОСОБА_18 підійшла його дівчина, почала його відтягувати та казати йому, щоб ішли додому. Однак, ОСОБА_31 вирвався та наніс один удар ногою потерпілому, який лежав на спині, ноги перебували на асфальті, голова на бордюрі повернута на лівий бік. Удар був сильний та нанесений ногою по голові зверху вниз. Після цього потерпілий весь час лежав. Свідок та ще деякі хлопці підняли потерпілого та посадили на сходи поблизу магазину. Потім свідок зателефонував до свого начальника ОСОБА_24 , який приїхав на автомобілі. Тоді хлопці підняли потерпілого ОСОБА_34 та понесли його до автомобіля ОСОБА_35 біля вуха потерпілого кров, та на місці, де лежав потерпілий після удару, також була кров. Під час проведення розслідування свідок на відеозапис показав, як обвинувачений наніс удар потерпілому, який відповідає події. Крім того, як наносив удар ОСОБА_6 також бачив ОСОБА_36 . Місце пoдії покинув разом з потерпілим ОСОБА_4 поїхавши з ним до лікарні, оскільки той перебував без свідомості.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що згідно з протоколами слідчих експериментів від 07.10.2021, що проводився за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 (кожного окремо), останні розповіли та показали на місці вчинення кримінального правопорушення, як обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу потерпілого ОСОБА_4 , який лежав на асфальтобетонному покритті головою на тротуарі, наніс тілесні ушкодження ногою потерпілому ОСОБА_4 . Крім того, обставини щодо механізму травмування голови, зазначені в показаннях свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_10 та слідчих експериментах, проведених за їх участі підтверджуються даними судово-медичної експертизи №217 від 08.11.2021.

Відповідно до ч.6 ст.368 КПК України, надаючи оцінку показанням вказаних свідків сторони обвинувачення, суд бере до уваги постанову Верховного Суду від 29.04.2020р. у справі №161/5372/17, в якій зазначено, що: «цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами».

Так, захисник під час допиту вказаних свідків звернув увагу суду на те, що показання вищевказаних свідків на досудовому слідстві під час проведення слідчих експериментів істотно різняться, оскільки один свідок показав, що ОСОБА_6 наніс потерпілому удар правою ногою, а інший лівою.

Обвинувачений ОСОБА_6 щодо показань вказаних свідків суду повідомив, що із ОСОБА_12 та ОСОБА_10 він перебуває в неприязних стосунках, а саме: ОСОБА_10 був в числі інших на весіллі ОСОБА_38 , коли виникла бійка, внаслідок якої учасники бійки попали в лікарню. Факт вказаної бійки підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_39 .

Щодо наданих показань ОСОБА_12 пояснив, що у нього неодноразово виникали конфлікти на ґрунті того, що той їздить на великій швидкості на незареєстрованому мотоциклі по АДРЕСА_1 , на якій проживає сім`я ОСОБА_6 і біля будинку постійно граються малолітні діти, що, на думку обвинуваченого, створює реальну небезпеку для життя та здоров`я дітей.

Прокурор, аналізуючи докази, якими обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_6 в пред`явленому обвинуваченні, покликається на показання вказаних двох свідків, як ключових. Однак жоден інший допитаний в судовому засіданні свідок сторони обвинувачення не підтвердив нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 удару ногою в голову потерпілого.

Так свідок ОСОБА_40 розповів, що зафіксував на телефон початок бійки. Розпочав бійку ОСОБА_6 та його друзі. В ході бійки він і сам постраждав йому розбили око і поламали ребра. ОСОБА_41 і ОСОБА_42 йому теж наносили удари. Знає зі слів ОСОБА_30 , що ОСОБА_6 вдарив і його. Хто наносив удари свідок безпосередньо не бачив, однак, коли після події їхали в лікарню, ОСОБА_9 повідомив, що бачив як ОСОБА_6 наносив удар потерпілому ногою, якою саме не пам`ятає, коли той лежав, і дівчина ОСОБА_6 забирала останнього від потерпілого. Також про те, що обвинувачений наносив удари потерпілому повідомляв йому і ОСОБА_36 .

Свідок ОСОБА_43 суду показав, що є другом потерпілого ОСОБА_4 . Приїхав забрати потерпілого після бійки за дзвінком ОСОБА_10 . Бійки не бачив. Коли приїхав, то біля потерпілого знаходився ОСОБА_10 , з яким вони і повезли потерпілого до лікарні. Вказав, що ОСОБА_10 повідомив йому, що удар ногою в голову наніс потерпілому саме ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_44 розповів, що того дня святкував день народження з друзями. Біля зупинки безпричинно розпочалася бійка. Вказав на обвинуваченого як на ініціатора бійки, однак хто вдарив потерпілого не бачив.

Свідок ОСОБА_29 підтвердив під час допиту загальні обставини конфлікту та обставини бійки, вказав на обвинуваченого та його друзів як ініціаторів бійки, однак хто наносив удар в голову потерпілому не бачив.

Свідок ОСОБА_45 суду показав, що бійка розпочалася з того, що ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_46 , той впав з мотоцикла, його відтягнули і стали бити. Самого удару потерпілому в голову не бачив.

Свідок ОСОБА_47 бачив лише закінчення бійки, хто спричинив удар в голову потерпілому він не бачив.

Також були допитані в судовому засіданні свідки сторони захисту ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 .

Всі вони підтверджують, що бійка почалася після того, як ОСОБА_6 і ще двоє підійшли до хлопців, які були на мотоциклах і "дрифтували". Свідок ОСОБА_53 бачив як ОСОБА_44 вдарив обвинуваченого пляшкою по голові до крові. ОСОБА_48 повела його до машини, де йому обробляли рану.

ОСОБА_54 , яка є барменом, розповіла, що до бійки компанія хлопців з потерпілим приїхали на мотоциклах і "намотували круги" біля кафе, спричинюючи галас. Всі були напідпитку. Відвідувачі кафе почали казати, що «приїхала місцева банда», всі вони не раз вчиняли хуліганські дії та негативно характеризуються. Потерпілий ОСОБА_4 був в стані сильного алкогольного сп`яніння, коли зайшов до кафе. Зі слів ОСОБА_55 вона знає, що обвинуваченого ОСОБА_6 побив ОСОБА_29 .

Свідок ОСОБА_56 та свідок ОСОБА_50 також зазначили, що бачили як ОСОБА_29 вдарив обвинуваченого. ОСОБА_10 та ОСОБА_12 також били обвинуваченого. ОСОБА_50 розповів суду, що коли потерпілий лежав, то його підняв ОСОБА_10 зі словами «Не вмієш пити і битися, то чого сюди лізеш», оскільки той, на його думку, був дуже п`яний. ОСОБА_10 відтягнув його трохи та знов кинув на землю.

Свідок ОСОБА_49 вказав, що потерпілого декілька раз піднімали, відтягували, а потім він падав і вдарявся головою об землю.

Всі свідки захисту заперечують нанесення потерпілому ОСОБА_4 удару в голову саме обвинуваченим ОСОБА_6 .

В судовому засіданні досліджено наступні письмові докази.

- Витяг з ЄРДР (а.с. 1) та заява ОСОБА_57 (а.с. 7), що свідчать про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_4 ;

- протокол огляду від 04.10.2021 (а.с. 10-14), згідно якого зафіксовано місце події, де було нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_4 та встановлено розташування потерпілого в момент нанесення йому тілесних ушкоджень;

- довідка КПП «Центральна міська лікарня» РМР (а.с. 17) зазначає діагноз ОСОБА_4 , який поставлено йому після звернення внаслідок бійки;

- заява ОСОБА_46 (а.с. 53) про добровільну передачу оптичного диску з відеозаписом події;

- протокол огляду вказаного диску (а.с. 54) з фототаблицями (а.с. 55-59), де зазначено, що інтересу для слідства даний відеозапис не містить, тобто не містить відео бійки;

- постанова про визнання та прилучення речових доказів (а.с. 61) зазначає, що вищезазначений диск є речовим доказом, який містить інформацію про події, що передували описаному кримінальному правопорушенню;

- протокол перегляду та протокол проведення слідчого експерименту (а.с. 65-72), де свідок ОСОБА_10 розповідає про механізм нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому;

- протокол перегляду та протокол проведення слідчого експерименту (а.с. 77-85), де свідок ОСОБА_12 розповідає про механізм нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому;

- висновок судово-медичної експертизи №201 від 19.10.2021 (а.с. 132-135) вказує на тілесні ушкодження, які отримав потерпілий внаслідок бійки. Зазначено, що описана в медичних документах ОСОБА_4 травма голови за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення за ступенем тяжкості може бути віднесена до тяжких тілесних ушкоджень.

Прокурор в судових дебатах наголошував про те, що обставини щодо механізму травмування голови потерпілого, зазначені в показаннях свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 та слідчих експериментах, проведених за їх участі підтверджуються даними судово-медичної експертизи.

Зокрема, вказав, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №217 від 08.11.2021, згідно наданої на експертизу медичної документації, при перебуванні на стаціонарному лікуванні гр. ОСОБА_4 в лікувальному закладі з 27 вересня 2021 року діагностовано «важка відкрита черепно-мозкова травма, перелом скроневої кістки з переходом на основу справа, забій головного мозку важкого ступеня, контузійно-паренхіматозні крововиливи лівої гемісфери головного' мозку, оболонкові нашарування в лівій середній черепній ямці, алкогольне сп`яніння», описані синці правої вушної раковини та задніх поверхонь обох стегон. Оголосивши вказаний висновок експерта проаналізував, що в наданих на експертизу матеріалах кримінального провадження містяться відомості щодо ймовірних обставин травмування голови ОСОБА_4 , котрі цілком відповідають судово-медичним даним отриманим при експертизі медичних документів, а саме в частині механізму травмування голови.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (n.146) Європейский Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов 'язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів мас тлумачитися на користь підсудного.

Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_4 , а також свідків події, в сукупності та з погляду узгодженості між собою, суд приходить до висновку, що до вказаної події обвинувачений та потерпілий не були знайомі, неприязних відносин між ними не існувало, а тому умисел у обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень саме потерпілому ОСОБА_4 не доведений прокурором як кваліфікуюча ознака інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, зазначена державним обвинувачем у обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно зі статтею 9 Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україна 17 липня 1997 року прийняла Закон України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., Перший протокол та протоколи № 2,4,7 та 11 до Конвенції» за № 475/97-ВР. Пунктом 1 цього Закону визначено, що Україна повністю визначає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію ЄСПЛ в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

23 лютого 2006 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини». Згідно із цим законом при розгляді справ судами України, Конвенція та практика ЄСПЛ використовуються як джерела права. Зазначене положення спрямоване на реалізацію вищевказаної конституційної норми і норм Закону України «Про міжнародні договори та угоди».

Відтак Конвенція є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

Таким чином, норми Конвенції повинні застосовуватися національними судами так само, як внутрішнє законодавство і як норми прямої дії.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, суд, згідно з ч. 6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Стаття 25 КПК України зобов`язує прокурора, слідчого в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

За правилами ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення);

- винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

- вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

- обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

- обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Таким чином, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Разом з тим, відповідно до ст. 374 КПК України суд зобов`язаний зазначити в обвинувальному вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Формулювання обвинувачення повинно містити всі ознаки складу злочину, у вчиненні якого особу визнано винною, та за своїм змістом відповідати диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність.

У постанові Великої Палати від 31 серпня 2022 року у справі №756/10060/17, Верховний Суд зазначив, що: «відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження визначає захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.»

Регламентований ст. 62 Конституції України та закріплений у ст.17 КПК України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо обвинувачений посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання обвинуваченого підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження. Саме на цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 09.12.2021р. у справі №687/4245/18.

Суд повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку і, на підставі досліджених обставин, прийшов до наступних висновків.

Згідно вимог статті 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою причетність до події злочину та вину у його вчиненні за наведених вище обставин категорично заперечив та пояснив суду, що хоч він і був учасником бійки, однак і сам постраждав внаслідок бійки, удару в голову потерпілому не наносив, хто це зробив також сказати не може, оскільки не бачив.

На винуватість саме обвинуваченого ОСОБА_6 вказують два свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які були безпосередніми учасниками бійки, бачили розташування потерпілого та інших учасників під час бійки, його рухи та роль всіх учасників конфлікту, а також наслідки, що настали, а саме: де були сліди крові, в якому стані та де знаходився потерпілий, як себе поводили себе та де знаходилися інші учасники бійки. Тому твердження прокурора про те, що механізм нанесення тілесних ушкоджень, на які вказують два вищезазначених свідка, повністю співпадає із наслідками, що настали (з висновком експерта) суд не може розцінювати як доказ беззаперечної вини обвинуваченого у нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень. Оскільки на вказаний механізм могли вказати і інші учасники бійки, якщо приймали б в ній участь із самого початку, бо оскільки вказані свідки були учасниками бійки від її початку до кінця. До того ж під час судового розгляду встановлено, що вказані свідки перебувають у неприязних відносинах із обвинуваченим, і вони обоє належать до компанії хлопців, яка протистояла компанії обвинуваченого. Також на думку суду саме неприязні відносини, які склалися між зазначеними свідками та обвинуваченим, можуть слугувати причиною оговорення обвинуваченого, тобто надання неправдивих показань проти обвинуваченого.

Оцінюючи сукупність зібраних доказів у справі, показання потерпілого, свідків, наданих в судовому засіданні, письмові докази, які були досліджені в процесі розгляду кримінального провадження, суд визнає їх такими, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України відносно потерпілого ОСОБА_4 , однак не доводять в своїй сукупності та взаємозв`язку причетність саме обвинуваченого ОСОБА_6 до події злочину.

Допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст. 321 КПК України здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, суд приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 вчинено обвинуваченим, та вичерпано можливості їх отримати, а всі сумніви щодо доведеності його вини суд тлумачить на його користь з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

У зв`язку із наведеним вище, виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність виправдання обвинуваченого.

В вказаному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_4 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальбним правопорушенням.

Положенням ч.3 ст.129 КПК України передбачено, що у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає позов без розгляду.

Відповідно до вказаної норми Закону цивільний позов потерпілого підлягає залишенню без розгляду.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати пов`язані з проведенням експертизи, відшкодувати за рахунок держави, в порядку ст.124 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ст.ст.8, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 9, 18, 100, 110, 124, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю того, що дане кримінальне правопорушення (злочин), вчинене ним.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишити без розгляду.

Витрати на залучення експерта - віднести на рахунок держави.

Речові докази по справі джинси світло-синього кольору з логотипом торгової марки «Staff» та кросівки, 42,5 розміру з логотипом торгової марки «NB 247» повернути власникам, оптичний диск з відеозаписами відеокамери мобільного телефону ОСОБА_46 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1