СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/7100/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Святошинського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність Святошинського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, у якій просив:

- визнати бездіяльність уповноважених осіб Святошинського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей за його заявою від 24 вересня 2024 року про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, незаконною;

- зобов`язати уповноважених осіб Святошинського УП ГУНП у м. Києві внести відомості, які містяться в заяві ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення від 24 вересня 2024 року, що зареєстрована в інформаційно-пошуковій інтегрованій системі «Єдиний облік» Святошинського УП ГУНП у м. Києві за № 59401, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.

В обґрунтування скарги зазначив, що 26 червня 2024 року адвокат ОСОБА_4 у залі судових засідань Києво-Святошинського районного суду Київської області за адресою: місто Київ, вулиця Мельниченка, будинок 1 погрожував ОСОБА_3 вбивством. Зазначену погрозу скаржник уважав реальною і побоювався щодо її здійснення.

23 вересня 2024 року подав заяву до Святошинського УП ГУНП у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

07 жовтня 2024 року ОСОБА_3 у приміщенні Святошинського УП ГУНП у м. Києві отримав лист, згідно з яким відомості про вказане кримінальне правопорушення до Єдиного

У судове засідання скаржник не з`явився, подав заяву про розгляд скарги без його участі, скаргу просив задовольнити.

Слідчий або інша уповноважена особа Святошинського УП ГУНП в місті Києві в судове засідання не з`явилась, причини неявки слідчому судді невідомі. Відповідно до ч. 3 ст. 306 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч. 4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду скарги не здійснювалось.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно із ч.4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела. Аналогічні за змістом норми містяться у Розділі ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі - Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові від 30.09.2021 (справа № 556/450/18), у якій зазначено: «...слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР...».

У постанові від 20 квітня 2023 року у справі № 373/18/23 Верховний Суд вказав, що системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий суддя звертає увагу, що частина перша статті 129 КК України передбачає кримінальну відповідальність за погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Безпосереднім об`єктом вказаного кримінального правопорушення є особиста безпека людини.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення виражається у погрозі вчинити вбивство доведенні до відома потерпілого наміру винної особи позбавити потерпілого життя. При цьому склад кримінального правопорушення в діях винного, який погрожує вбивством, буде лише у разі, якщо у особи, щодо якої була висловлена погроза позбавити її життя були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Погроза може бути висловлена усно, письмово, конкретними діями, по телефону, через телекомунікаційну мережу тощо, як безпосередньо потерпілому, так і шляхом доведення до потерпілого через інших осіб чи з використанням технічних засобів передавання інформації.

Погрозою застосування фізичного насильства, в тому числі і погрозою вбивством, слід вважати залякування особи застосування до неї такого насильства, в тому числі і залякування її вчинити вбивство. Погроза може полягати у висловлюваннях, жестах, демонстрації зброї або предметів, що можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень, предметів, що імітують зброю, які потерпіла особа приймає за справжню зброю, чи в інших діях. Погроза застосування фізичного насильства, в тому числі погроза вбивством, повинна сприйматися потерпілою особою як реальна, тобто у неї має скластися враження, що погроза буде реалізована. Така погроза може сприйматися потерпілою особою як реальна, виходячи з часу, місця та обстановки, що склалася. Погроза вбивством може застосовуватись безпосередньо після її вираження або бути зверненою у майбутнє.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення від 23.09.2024 ОСОБА_3 зазначив, що 26 червня 2024 року адвокат ОСОБА_4 у залі судових засідань Києво-Святошинського районного суду Київської області погрожував ОСОБА_3 фізичною розправою та повідомив, що він та його брати вб`ють ОСОБА_3 , оскільки це їх родинний обов`язок.

На підтвердження реальності сприйняття погрози ОСОБА_3 зазначив, що неприязні відносини між ним і ОСОБА_4 тривають протягом 2023-2024 років; у січня 2024 року ОСОБА_3 переніс інсульт, про що ОСОБА_4 знав.

Наведені обставини самі по собі не свідчать про наявність у діях ОСОБА_4 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, проте потребують перевірки в межах досудового розслідування.

Відповідь Святошинського УП ГУНП в місті Києві № від 30.09.2024 слідчий суддя оцінює критично через її необґрунтованість. Зокрема, орган досудового розслідування не зазначив, які саме дії проводилася та обставини встановлювалися в ході перевірки фактів, викладених у заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, слідчий суддя акцентує на неприпустимості застосування до вказаних правовідносин Закону України «Про звернення громадян», оскільки вказаний закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

До того ж відповідно до статті 12 цього закону його дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про судоустрій і статус суддів", "Про доступ до судових рішень", "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження", "Про адміністративну процедуру".

Отже, заява про вчинення кримінального правопорушення має розглядатися відповідно до положень КПК України, а не Закону України «Про звернення громадян».

З огляду на те, що уповноважені особи Святошинського УП ГУНП в місті Києві в порушення вимог статті 214 КПК України відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_3 не внесли, вимогу про їх зобов`язання внести такі відомості слідчий суддя задовольняє.

Щодо вимоги про визнання незаконною бездіяльності уповноважених осіб Святошинського УП ГУНП в місті Києві слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Наведена норма дозволяє дійти висновку, що вимога ОСОБА_3 визнання бездіяльності незаконною не підлягає задоволенню, оскільки не входить до компетенції слідчого судді.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя задовольняє скаргу частково.

Керуючись ст. 107, 110, 214, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Святошинського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважених осіб Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві внести відомості, які містяться в заяві ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення від 24 вересня 2024 року, що зареєстрована в інформаційно-пошуковій інтегрованій системі «Єдиний облік» Святошинського УП ГУНП у м. Києві за № 59401, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.

У задоволенні іншої вимоги скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та оголошено 21 жовтня 2024 о 12 год 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1