В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/350/25

14 квітня 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Богородчани, обвинувальний акт у кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 24 лютого 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, встановлено інвалідність третьої групи, раніше не судимого, військовозобов`язаного,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3,4 ст.358 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 у жовтні 2024 року, більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, достовірно знаючи, що посвідчення водія є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, порядок видачі якого передбачений Постановою Кабінету Міністрів України № 844 «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знаку України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 16.09.2020 (далі Постанова), та вимог постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом»

(далі Положення), а саме п.16, згідно якого посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, з метою незаконного набуття права на керування транспортним засобом категорії «В, С», вирішив підробити посвідчення водія, з метою подальшого його використання. Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 у жовтні 2024 року, більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, замовив у невстановленої досудовим розслідуванням особи, посвідчення водія, вступивши таким чином з останнім в попередню злочинну змову, та діючи умисно, за попередньою змовою із останнім, безпосередньо виконав частину об`єктивної сторони кримінально-караного діяння, пов`язаного із підробленням офіційного документу, надавши невстановленій особі свою фотокартку, фото зображення паспортних даних на його ім`я, яку необхідно зазначити при підробленні документу та зразок особистого підпису. У свою чергу, невстановлена у ході досудового розслідування особа, у невстановлений час та місці, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_4 , виконала іншу частину об`єктивної сторони кримінально-караного діяння, пов`язаного із підробленням офіційного документу, а саме за допомогою знакодрукуючого пристрою зі струминним способом друкування, із використанням попередньо отриманої від ОСОБА_4 інформації

(фотокартки, фото зображення паспортних даних на його ім`я та зразка особистого підпису), підробила офіційний документ посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 23 березня 2023 року на ім`я ОСОБА_4 та яке не відповідає встановленому зразку.

Після цього, невстановлена у ході досудового розслідування особа, у жовтні 2024 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, передала ОСОБА_4 підроблене посвідчення водія з метою його подальшого використання.

Відтак, ОСОБА_4 , діючи за вказаних вище обставин, за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою безпосередньо виконавши частину об`єктивної сторони кримінально-караного діяння, пов`язаного із підробленням офіційного документа, шляхом надання фотокартки та фотозображення паспортних даних на його ім`я, які необхідно зазначити при підробленні документа, вчинив підроблення офіційного документу посвідчення водія, яке видається та посвідчується установою, і яке надає права, з метою використання його підроблювачем.

Крім цього, ОСОБА_4 , володіючи підробленим посвідченням водія власне ім`я, достовірно знаючи, що посвідчення водія є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, порядок видачі якого передбачений відповідним Положенням, а форма та реквізити відповідною

Постановою, вирішив використати його, з метою створення видимості наявності у нього права на керування транспортними засобами категорії «В».

Так, 24 лютого 2025 року, близько 01:00 години, ОСОБА_4 , керуючи

транспортним засобом марки «БМВ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , рухався по вул. Шевченка в с. Раковець Солотвинської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, де був зупинений інспектором СРПП відділення поліції N? 2 (с-ще Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в області за порушення комендантської години.

Під час перевірки документів, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що наявне у нього посвідчення водія є підробленим, оскільки він не проходив курсів навчання водіїв, і посвідчення водія у встановлений законом спосіб йому не видавалось, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, пред`явив працівнику поліції завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 на право керування транспортними засобами категорії «В, С», видане на його ім?я, і тим самим використав підроблений документ, який за способами нанесення зображень та елементами захисту не відповідає посвідченням водія, що знаходяться в офіційному обігу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч.3,4 ст. 358 КК України визнав при обставинах вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись із кваліфікацією вчиненого ним діяння. Про вчинене шкодує.

Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчинених ним діянь, добровільності та істинності його позиції.

Інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження.

Крім того, судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, а тому не має сумніву в добровільності їх позиції, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, з огляду на викладене, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку з цим, після роз`яснення всім учасникам процесу наслідків, передбачених ч. 3 ст. 349 КПК України, та за їх згодою, суд обмежив обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, щодо речових доказів, судових витрат та матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, обвинувачення пред`явлене ОСОБА_4 за ч. 3,4 ст. 358 КК України, визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється.

Суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3,4 ст. 358 КК України, як вчинення умисних дій, які виразилися у підробленні офіційного документа, який видається державною установою і надає права, з метою його подальшого особистого використання, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а також використанні завідомо підробленого документа.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує, що ОСОБА_4 скоїв кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України, класифікуються, як нетяжкий злочин та кримінальний проступок, особу обвинуваченого, який раніше не судимий вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується за місцем проживання позитивно, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Суд, призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Положення ст. ст. 50, 65 КК України, передбачають, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій мають використовуватися не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи.

Згідно зі ст. 69 КК України та роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 N 7, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті КК або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті КК за цей злочин.

Конституційний Суд України неодноразово звертався до тлумачення принципу забезпечення індивідуальної юридичної відповідальності в контексті справедливості покарання, зокрема, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу, це ті певні зміни в особистості винної особи, які утримують її в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення обвинуваченого і є кінцевою метою покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Також при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини КК, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

При вирішенні питання про вид і розмір покарання суд враховує що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип "пропорційності", а "покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів" (рішення від 09.10.2003 у справі "Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства").

Суд зазначає, що наявні в даній справі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, істотним чином знижують тяжкість скоєних кримінальних правопорушень та зменшують їх суспільну небезпеку, а отже наявні підстави застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України. При цьому суд виходить не лише з визначених у ст. 12 КК України формальних критеріїв, а й з особливостей конкретних кримінальних правопорушень. ОСОБА_4 , має інвалідність третьої групи, раніше ніколи не притягувалась до кримінальної відповідальності; відверто, а не уявно визнав свою провину у вчиненому, висловив щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки; прийняв рішення більше не вчиняти злочинів, стати на шлях виправлення, отримав посвідчення водія у встановленому законом порядку та запевнив про створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_4 , збитки або шкоду не заподіяно.

Резюмуючи викладене, суд вид та розмір покарання в частині призначення покарання за ч. 4 ст. 358 КК України є необхідним у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В частині призначення покарання за ч. 3 ст. 358 КК України, то суд вважає за необхідне призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 з урахуванням приписів ст. 69 КК України, з переходом до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції цієї статті, у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян штрафу.

Остаточне покарання слід визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Саме таке покарання відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити "особистого надмірного тягаря для особи" та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Бо примус зі сторони держав здійснити платіж на корить останньої, у значному розмірі, є не лише дієвим інструментом перевиховання, а й нагадуванням, негативним досвідом, з метою утриматися в майбутньому учинення повторних дій, що відповідає меті притягнення до кримінальної відповідальності, визначеної ст. 50 КК України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати на залучення експерта, по проведенню судової технічної експертизи документів, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 3 ст. 358 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, а саме за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Речові докази по справі:

Вилучене під час огляду місця події 24 лютого 2025 року посвідчення водія серії НОМЕР_1 , зберігати у матеріалах кримінального провадження №0000019.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта по проведенню судової технічної експертизи документів (висновок №СЕ-19/109-25/3449-ДД від 26 лютого 2025 року) у кримінальному провадженні у розмірі 4775 (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 40 коп.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду й дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30 (тридцяти) днів із дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя