Справа № 742/3701/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/146/25
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку апеляційного розгляду судове провадження за апеляційною скаргою прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду щодо ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 185, ст. 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

відмовлено у задоволенні подання провідного інспектора Прилуцького РВ філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_10 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання.

В обґрунтування такого рішення суд зазначив про відсутність доказів, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення, оскільки адміністративні правопорушення вчинені ним до моменту роз`яснення йому у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням - 13.05.2024, після роз`яснення засуджений не допускав вчинення інших правопорушень та враховано, що допущені адміністративні правопорушення не посягають на громадський порядок.

Не погодившись з таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання, призначеного вироком.

В обґрунтування таких вимог зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам, оскільки ОСОБА_7 було роз`яснено порядок, умови та обов`язки відбування покарання з іспитовим строком 22.02.2024 року, а також наслідки у разі їх порушення, про що він надав підписку та поставив власний підпис. Після проголошення вироку ОСОБА_7 7 разів притягувався до адміністративної відповідальності: за ч. 2 ст. 122, ч. 1 т. 126, тричі за ч. 5 ст. 126, ч. 3 і ч. 5 ст. 126 КУпАП, чим підтверджує своє небажання стати на шлях виправлення та легковажно відноситься до відбування звільнення від покарання, не виконує обов`язки, а саме: систематично вчиняє адміністративні правопорушення. Вважає необґрунтованими посилання суду на вчинення правопорушень після письмового попередження, оскільки іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку, під час якого ОСОБА_7 був присутній. І те, що вчинені правопорушення не посягають на громадський порядок вважає необґрунтованим з посиланням на ст. 9 КУпАП, яка визначає поняття адміністративного правопорушення як дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок і порушує законність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого та його захисника, які просили відмовити в її задоволенні, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали особової справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання, окрім іншого, про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Із положень ст. 166 КВК України вбачається, що у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.

Таким чином, законодавець визначає певну процедуру постановки засудженого на облік, доведення умов проходження такого обліку та попередження про наслідки у разі порушення умов.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При розгляді питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя має з`ясувати, чи можна розглядати факти, викладені у клопотанні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані ці вимоги закону, оскільки було наведено належні мотиви, за яких було відмовлено у задоволенні відповідного подання уповноваженого органу з питань пробації.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.06.2023 року ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Згідно з матеріалами особової справи, 02.02.2024 до Прилуцького районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області надійшло розпорядження суду про виконання вироку.

22.02.2024 року ОСОБА_7 належним чином було ознайомлено з обов`язками, покладеними вироком суду та ознайомлено з постановою про встановлення днів явки на реєстрації.

У письмовому поясненні ОСОБА_7 , наданому органу пробації 22.02.2024 останнім зазначено про проведення з ним бесіди та попередження про недопущення вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень.

Відповідно до попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання від 13.05.2024 року Красулю попереджено, що у разі подальшого невиконання покладених на нього обов`язків або вчинення правопорушень, будуть направлені матеріали до суду для скасування його звільнення від покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання.

Відповідно до наявних у матеріалах особової справи постанов про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 126, 122 КУпАП, усі вчинені ним адміністративні правопорушення скоєні ним до 22.02.2024 року, тобто до ознайомлення його з обов`язками, покладеними на нього вироком суду.

Єдине правопорушення, вчинене 07.03.2024 року після роз`яснення таких обов`язків, однак до його попередження 13.05.2024 року у порядку ч. 1 ст. 166 КВК України. Доказів вчинення ним правопорушень після цієї дати, суду не надано.

Таким чином, суд І інстанції, відмовляючи у задоволенні вказаного подання, дав оцінку доводам подання органу пробації та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вчинення засудженим адміністративних правопорушень його попередження про наслідки невиконання обов`язків, не свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.

З указаним висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду, адже наведені у клопотанні органу пробації факти систематичності вчинення адміністративних правопорушень, які мали місце до належного ознайомлення засудженого з порядком, умовами та покладеними на нього обов`язками та до попередження про наслідки невиконання таких обов`язків, як це передбачено законом, не можуть свідчити про спрямованість його дій на порушення такого обов`язку, а за умови виконання ним таких обов`язків після попередження про наслідки їх невиконання, вказує на розуміння засудженим загрози їх порушення.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується відсутність у матеріалах подання будь-яких даних, які б негативно характеризували засудженого, при цьому береться до уваги виконання ним обов`язку щодо періодичної реєстрації в органі пробації.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що твердження прокурора щодо наявності підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 та направлення його для відбування призначеного судом покарання є неспроможними, оскільки викладені доводи не можуть свідчити про небажання засудженого стати на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою застосування ч. 2 ст. 78 КК України.

Враховуючи, що судом не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання органу пробації, колегія суддів не знаходить підстав для скасування законної, обґрунтованої ухвали суду першої інстанції, а, відповідно, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2024 року, якою відмовлено у задоволенні подання про скасування звільнення від покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4