Справа № 465/9406/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/114/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10.12.2024 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

встановила:

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.12.2024 року застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарно - психіатричної допомоги.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарно - психіатричної допомоги, які не визначені законодавством України. Враховуючи, що суд вважав доведеним, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.4 ст.186 КК України, у стані неосудності та на даний час страждає психічним захворюванням, не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, до останнього слід було застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку захисника, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги, пояснення потерпілої, яка поклалась на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, з огляду на наступне.

Вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України (глава 39 КПК України) встановлено особливий порядок кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, яке містить об`єктивні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, а також необхідність застосування примусових заходів медичного характеру у апеляційній скарзі не оспорюється, а тому не підлягають перевірці судом апеляційної інстанції.

Разом з цим, заслуговують на увагу доводи прокурора у апеляційній скарзі про необхідність застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, які передбачені кримінальним процесуальним законом, з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.12.2024 року до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарно - психіатричної допомоги, у зв`язку з його неосудністю.

Так, судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 під час дії воєнного стану на території України, введеного відповідно до Наказу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022 року, 20.08.2024, близько 16 години 21 хвилин, здійснюючи рух на велосипеді на вул. Київській, поблизу будинку №12, що у м. Львові, шляхом ривка, відкрито, вирвав з руки ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung», моделі «A505U», серії «Galaxy А50», в корпусі чорно-фіолетового кольору, вартістю 3102 (три тисячі сто дві) гривень, який належить ОСОБА_9 , та, в подальшому, покинув місце вчинення злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3102 (три тисячі сто дві) гривень.

Таким чином, в діянні ОСОБА_7 вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність України, а саме ч.4 ст. 186 КК України, тобто відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого в умовах воєнного стану.

Згідно з ст. 19 КК України, осудність характеризує здатність особою усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) і керувати ними та є ознакою злочину. Водночас, неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, до неї за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи встановлено, що ОСОБА_7 на даний час страждає на психічний розлад у вигляді шизофренії параноїдної, безперервний тип перебігу. Виражений апатико-дисоціативний тип дефекту (F 20.0 згідно з МКХ-10), не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В період інкримінованих йому дій, ОСОБА_7 , також, страждав на психічний розлад у вигляді шизофренії параноїдної, безперервний тип перебігу. Виражений апатико-дисоціативний тип дефекту (F 20.0 згідно з МКХ-10), не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час інкримінованих дій ОСОБА_7 у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував.

Враховуючи психічний стан ОСОБА_7 , рекомендовано застосування стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарної-психіатричної допомоги, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь відповідно до ст.92 Кримінального Кодексу України.

Окрім цього, вивченням вищевказаного висновку встановлено, що відносно ОСОБА_7 неодноразово судом застосовувались примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування у психіатричній лікарні із звичайним наглядом.

Згідно з ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Відтак, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Однак, суд першої інстанції застосував відносно ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарно - психіатричної допомоги, які не передбачені законодавством України.

З огляду на це, колегія суддів приходить до переконання, що до ОСОБА_7 слід застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, що, відповідно до ст. 408 КПК України, є підставою для зміни ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10.12.2024 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4