КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3977/2024 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000165, внесеному до ЄРДР 15 січня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільненого від призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 14 січня 2022 року приблизно о 18.31 год. водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Qashqai» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався у місті Києві в лівій смузі руху по проїзній частині вул. Данила Щербаківського зі сторони вул. Стеценка у напрямку вул. Салютної та наближався до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований напроти будинку № 59 по вул. Д.Щербаківського.

Грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, водій ОСОБА_6 проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований напроти будинку № 59 по вул. Д. Щербаківського та на якому перебував пішохід, вчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не зменшив швидкість, не зупинив керований ним автомобіль, продовжив рух та, виїхавши на вказаний нерегульований пішохідний перехід, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , яка рухалася з права наліво відносно напрямку руху керованого ним автомобіля «Nissan Qashqai» державний номерний знак НОМЕР_1 , допустивши наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля.

Внаслідок проявленої грубої злочинної необережності водієм ОСОБА_6 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху потерпілій ОСОБА_9 в результаті наїзду заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: перелом потиличної кістки з переходом лінії перелому на потиличний отвір; перелом задньої стінки основного синусу з явищами пневмоцефалії; крововилив у ліву лобну частку; субарахноїдальний крововилив, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи, в діях водія автомобіля «Nissan Qashqai» державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, під час керування транспортним засобом водій автомобіля «Nissan Qashqai» державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 порушив п.п. 2.3 «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України:

п. 2.3 «б»: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі;

п. 18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Цим же вироком цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково: стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 50000 гривень заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди, в іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_6 в дохід держави - 9119,60 грн. процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експертів.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року на автомобіль «Nissan Qashqai» державний номерний знак НОМЕР_1 , - скасований.

Речовий доказ: автомобіль «Nissan Qashqai» державний номерний знак НОМЕР_1 - переданий у володіння та розпорядження ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки; виключити обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому, - часткове відшкодування завданої шкоди. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор наголошує на тому, при призначення обвинуваченому покарання суд не у повній мірі виконав вимоги закону та, вирішуючи питання щодо міри покарання, не у повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, та призначив ОСОБА_6 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Прокурор вважає, що судом не враховано факт невизнання винуватості ОСОБА_6 , не дивлячись на зібрані в ході досудового розслідування докази. Окрім того, судом не враховано поведінку обвинуваченого в ході судового розгляду, а саме намагання сторони захисту ввести суд в обману шляхом заявлення безлічі необґрунтованих клопотань, що призводило лише до затягування судового розгляду. Окрім того, судом не враховано факт відсутності розкаяння ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину, те, що він жодним чином не намагався виправити ситуацію, заподіяну шкоду відшкодував лише частково з метою отримання меншого покарання за вчинення злочину. У ході судового розгляду потерпілою вказано, що ОСОБА_6 жодним чином не намагався залагодити свою провину перед нею, відшкодував лише малу частину тих витрат, які були нею понесені.

Також апелянт наголошує, що судом не у повній мірі враховані обставини вчиненого обвинуваченим злочину, а саме, грубе порушення ПДР, відсутність будь-яких обставин та причин, які б перешкодили обвинуваченому уникнути ДТП, тим більше, що потерпіла рухалась по пішохідному переходу. Окрім того, судом не у повній мірі врахована ступінь тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень.

Окремо прокурор зазначає про безпідставність визнання судом обставини, що пом`якшує покарання, часткове відшкодування заподіяної шкоди, оскільки 20 тис.грн., які виплачені обвинуваченим потерпілій, зі слів останньої не могли покрити витрати, понесені нею на лікування внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги,

- пояснення потерпілої, яка підтримала думку прокурора,

- думку захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, зазначивши про те, що під час судового розгляду, всупереч вимог закону, страхова компанія не була залучена, і ОСОБА_6 потерпілій відшкодував 20 тис. грн. матеріальної шкоди, а, окрім того, напередодні апеляційного розгляду ОСОБА_6 перерахував на ім`я потерпілої ще 30 тис. грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; після події ОСОБА_6 одружився, дружина має дитину, яка перебуває на утриманні останнього. Також захисник наголосив на тому, що позиція сторони обвинувачення ґрунтувалась на тому, що обвинувачений не визнає свою вину, з чим сторона захисту не погоджується, оскільки обвинувачений не погоджувався лише з деякими доказами, які надавав прокурор;

- пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши про те, що він пропонував з самого початку допомогу потерпілій, їздив до лікарні, намагався хоч якось усунути шкоду. Вину визнає, щиро кається,

- дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на те, що фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України ніким не оспорюються, колегія суддів не переглядає у цій частині вирок місцевого суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого через м`якість, то колегія суддів вважає їх непереконливими.

Так, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, судом враховані ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, характер його діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, навчається, на обліку у лікаря психіатра, лікаря нарколога не перебуває.

Крім того, судом враховані не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення обвинуваченого до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , - добровільне часткове відшкодування потерпілій завданої шкоди; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, наведені вище дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, однак, враховуючи, що його перевиховання і виправлення цілком можливе без ізоляції від суспільства, вважав за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку.

Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки непрофесійне керування ним транспортним засобом та грубе порушення Правил дорожнього руху України призвело до заподіяння потерпілій тяжкого тілесного ушкодження.

Таке покарання стосовно ОСОБА_6 , на переконання місцевого суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги дотримані, оскільки суд першої інстанції, застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, з урахуванням всіх встановлених під час судового розгляду обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, позиції сторін під час судового розгляду, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, що не є м`яким, та можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю уповноваженим органом пробації за його поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання з випробуванням, з можливістю визначення рівня ресоціалізації (виправлення) обвинуваченого.

При цьому, на думку колегії суддів, є непереконливими доводи прокурора в тій частині, що судом не враховано факт невизнання винуватості ОСОБА_6 , поведінку обвинуваченого в ході судового розгляду, а саме намагання сторони захисту ввести суд в обману шляхом заявлення безлічі необґрунтованих клопотань, що призводило лише до затягування судового розгляду, факт відсутності розкаяння ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину, те, що він жодним чином не намагався виправити ситуацію.

Так, колегія суддів наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 47 КПК України захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, посилання прокурора на те, що сторона захисту намагалась ввести суд в оману шляхом заявлення безлічі необґрунтованих клопотань, що призводило лише до затягування судового розгляду, ґрунтуються на особистому сприйнятті прокурора позиції сторони захисту, яка полягає у незгоді сторони захисту з допустимістю та належністю доказів, наданих стороною обвинувачення, а також належного виконання захисником передбачених законом обов`язків.

Окрім того, всупереч вимог апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку вказав про часткове визнання обвинуваченим своєї вини, під час апеляційного розгляду обвинувачений розкаявся у вчиненому, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, саме за його вимогою захисник відмовився від поданої в інтересах обвинуваченого апеляційної скарги, а, окрім того, стороною захисту надані докази на підтвердження переказу грошових коштів у сумі 30 тис. грн. на адресу потерпілої в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, часткове відшкодування заподіяної шкоди, а саме, 20 тис. грн. за заподіяну матеріальну шкоду, що знайшло своє відображення як в оскаржуваному вироку, так і в апеляційній скарзі прокурора та під час апеляційного розгляду. При цьому колегія суддів враховує, що судом першої інстанції встановлено, що заявлені потерпілою позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, що становлять витрати на лікування, у зв`язку з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями, не підлягають задоволенню, оскільки потерпілою не надано будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею зазначених у позові вищевказаних витрат на лікування, які б були документально підтверджені відповідним медичним закладом, розрахунковими документами, квитанціями, чеками, іншими документами на обґрунтування понесених витрат.

Що стосується, на думку прокурора, неврахування у повній мірі обставин вчиненого обвинуваченим злочину, а саме, грубе порушення ПДР, відсутність будь-яких обставин та причин, які б перешкодили обвинуваченому уникнути ДТП, тим більше, що потерпіла рухалась по пішохідному переходу, ступінь тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, то такі доводи апелянта є необґрунтованими, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного вироку, а, окрім того, враховуються при кваліфікації дій обвинуваченого.

Таким чином колегія суддів доходить висновку, що призначене обвинуваченому покарання відповідатиме вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що прокурором не наведено достатніх підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, а, відтак, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, у зв`язку з чим підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Будь-яких процесуальних порушень, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено, а відтак апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4