Справа № 206/478/24
Провадження № 1-кп/206/112/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2024 р. м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого-цивільного відповідача ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих-цивільних позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

їх захисника ОСОБА_8 ,

цивільного відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за № 0000250 від 22.04.2021 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, маючого середньо-технічну освіту, не працюючого, розлученого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 приблизно о 16:30 годині 22.04.2021, керуючи автомобілем «Mazda 3» р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , рухався в Самарському районі міста Дніпро по вул. Самарський узвіз з боку вул. Молодогвардійської в напрямку Самарського мосту.

Під час руху ОСОБА_4 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, керуючи автомобілем «Mazda 3» р.н. НОМЕР_1 проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля «Mazda 3» р.н. НОМЕР_1 та безпечно керувати ним, та поблизу буд. 16 по вул. Самарський узвіз в Самарському районі міста Дніпра, виїхав на смугу руху автомобіля «АЗЛК» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «АЗЛК» р.н. НОМЕР_2 , після чого продовживши некерований рух автомобілю «Mazda 3» р.н. НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем «DaewooTiko» р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному ОСОБА_4 напрямку.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «DaewooTiko» ОСОБА_6 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна в лобній області, заритої травми грудної клітини з переломами 5-го та 6-го ребер ліворуч по середньо-ключичній лінії зі зміщенням уламків

та переломами 3-го, 4-го, 5-го та 6-го ребер праворуч по передньо-пахвовій лінії зі зміщенням уламків та явищами праворостороннього гемотораксу, забою обох легень, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-л,о, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6.

Пасажирці автомобіля «DaewooTiko» - ОСОБА_7 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла : закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, численних саден в лобній області; травми правого колінного суглобу з численними забійно-рваними ранами на передньо-зовнішній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні правого колінного суглобу у верхній третині, на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу у верхній та нижній третині, у нижній третині правого колінного суглобу по передній поверхні з частковим переходом на гомілку та ушкодженням задньої хрестоподібної зв`язки і розвитком в посттравматичному періоді синовіту, закритого вивиху кінцевої фаланги 1-го пальця правої стопи, забійно-рваних ран : на зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині, на внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині, на зовнішній поверхні лівої гомілки на межі верхньої та середньої третини, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху України полягають

в тому, що водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «Mazda 3»р.н. НОМЕР_1 , не виконав вимоги

п. 12.1 Правил дорожнього руху України, невиконання якого знаходиться

у причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме:

- п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину визнав частково та пояснив, що 22 квітня 2021 року будучи за кермом транспортного засобу «Мазда» рухався в бік Самарського мосту. Погода на вулиці була сонячна, дорожнє покриття сухе. Рухався зі швидкістю 50-55 км/год. Їхав при такій швидкості на четвертій передачі. Дорога по якій він рухався має дві полоси та заокруглення. Від цього заокруглення дорога проглядається десь вперед метрів на тридцять. В той момент, коли він проїхав вже це заокруглення та продовжував їхати у своїй смузі дороги, то побачив, як по його полосі майже назустріч їде водій автомобіля москвич. Водія цього автомобіля до моменту зіткнення він побачив метрів за 5-7, тому не було можливості зреагувати та уникнути зіткнення. Після зіткнення його машину стало крутити та він врізався в машину потерпілих. Внаслідок удару на його автомобілі була пошкоджена ліва фара та ліве крило, а у автомобіля москвич дві ліві двері та частково задня частина автомобіля. Вважає, що окрім нього, ще винен у ДТП водій автомобіля москвич, який виїхав на його полосу руху. Водій автомобіля москвич не їхав йому прямо назустріч, а виїхав на його полосу руху десь п`ятою частиною свого автомобіля. Так він думає, оскільки відстань від правої сторони проїзної частини дороги у водія москвича була більша, ніж у нього з права в його полосі руху. Розмітки на дорозі місця ДТП видно не було. Щодо провини з його сторони, то вважає, якби був більш пильним, то можливо було уникнути ДТП. Також не заперечував того, що під час руху міг відволіктися, однак вже не пам`ятає на що. Також чітко не пам`ятає чи бачив момент ДТП. Потерпілим шкоду не відшкодовував, оскільки йому слідчий порадив поки з ними не спілкуватися. Щодо цивільних позовів, то їх не визнає. Суми щодо заявленої моральної шкоди вважає нереальними. Буде згоден із тією сумою, яку визначить суд. Щодо витрат на правничу допомогу то покладався на розсуд суду.

Цивільний відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений її колишній чоловік. Цивільний позов щодо себе не визнає, оскільки ніякого відношення до ДТП не має. Автомобіль мазда на якому обвинувачений потрапив в ДТП є спільною сумісною власністю подружжя. Очевидцем подій ДТП вона не була. Після ДТП була на місці події. Сліди гальмування бачила тільки на полосі руху машини обвинуваченого. Не вважає, що обвинувачений винний у ДТП.

Незважаючи на часткове визнання своєї провини обвинуваченим, вона підтверджується.

Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка суду пояснила, що 22 квітня 2021 року вони з чоловіком близько 15-30 год. їхали знайомим маршрутом по вул. Самарський узвіз. Чоловік був за кермом її автомобіля, а вона сиділа поряд на пасажирському сидінні. Дивилась щось в телефоні, коли чоловік почав казати, як на дорозі крутить машину мазда, що почала летіти у кювет. Потім водій мазди крутонув кермо і його авто змінило траєкторію та зіткнулось з їх автомобілем. Після цього, вона побачила розбите скло, її зажало в автомобілі та вона на деякий час втратила свідомість. Автомобіль москвич із яким спочатку зіткнувся автомобіль мазда їхав попереду їх автомобіля. Самого моменту зіткнення автомобілів москвич та мазда, вона не бачила. Удар по їх автомобілю, прийшовся правим крилом автомобіля мазда в їх праву передню частину автомобіля. З моменту ДТП обвинувачений жодного разу з ними не зв`язувався, нічого не відшкодовував, не намагався навіть вибачитися. Свій цивільний позов підтримала у повному обсязі.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який суду пояснив, що 22 квітня 2021 року він разом із дружиною їхав на її автомобілі по вул. Самарський узвіз в бік міста. В їх полосі руху, попереду метрів за сто, їхав автомобіль москвич. Потім побачив, як у цей автомобіль москвич врізався водій автомобіля мазда. Після цього, водія автомобіля мазда повело вправо в бік річки. Він відразу зупинився, бо летіли осколки деталей пошкоджених автомобілів. Потім водій автомобіля мазда почав викручувати руль та його понесло на автомобіль в якому перебував він із своєю дружиною. Зіткнення автомобілів мазда та москвич сталося майже на розділяючий смузі. Водій автомобіля мазда рухався на великій швидкості, тому після зіткнення з москвичем, став гальмувати, та в нього випала стойка з колеса. Удар по його автомобілю прийшовся в передню праву частину. Щодо цивільного позову, то підтримав його у повному обсязі та додатково зазначив, що з моменту ДТП його життя суттєво змінилося, він вимушений частіше відвідувати лікарню, внаслідок ушкодження легень в яких тепер збирається рідина. Він живе у приватному секторі, з якого важко добиратися громадським транспортом, а в них з дружиною тепер один автомобіль на двох. За весь цей час обвинувачений не робив ніяких спроб вибачитися чи відшкодувати хоч якусь шкоду. Відносно витрат на правову допомогу, то такі витрати ним були понесені майже за три роки з моменту ДТП.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду пояснив, що 22 квітня 2021 року був на рибалці, коли, десь о 15-00 год. вирішив поїхати додому. Проїхавши переїзд та продовжуючи рух у своїй полосі, побачив як йому майже назустріч на великій швидкості, десь 70-80км/год їде автомобіль мазда, який своєю лівою передньою частиною вдарив у середину його лівої бокової частини автомобіля. Внаслідок удару його автомобіль розвернуло. Автомобіль мазда став рухатись у некерованому стані та зіткнувся з автомобілем «Деу Тіко», який рухався позаду нього. Зіткнення його транспортного засобу та обвинуваченого відбулося на його полосі руху. Про всі ці обставини він розповідав слідчому, приймав участь у слідчому експерименті, виїздив на місце ДТП.

Письмовими доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22 квітня 2021 року, схемою та фото-таблицею до нього (а.с.12-23 т.1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12 травня 2021 року за участю свідка ОСОБА_11 , схемою та фотокарткою до нього, в ході якого останній розповів та вказав наступне, що 22 квітня 2021 року близько 16-30 год. керував своїм автомобілем «КІА Оптіма», номерний знак НОМЕР_4 по вул. Самарський узвіз, з боку Самарського мосту в напрямку вул. Любарського. Попереду нього рухався автомобіль «Москвич», який він обігнав. Швидкість руху автомобіля «Москвич» він вказати не може, але це була дозволена швидкість руху в населеному пункті. Після обгону автомобіль «Москвич» та продовжуючи рух, попереду побачив зустрічний автомобіль «Мазда 3». Розминувшись з ним, почув шум, поглянув у дзеркало заднього виду та побачив, як автомобілі «Мазда 3» та «Москвич» зіткнулись між собою. Після зіткнення автомобіль «Москвич» розвернуло в протилежну сторону. Розвернувшись та під`їхавши на місце ДТП, також побачив, що автомобіль «Мазда3» зіткнувся з автомобілем «ДЕУ Тіко». На місці вказав, де саме сталося зіткнення автомобілів «Москвич» та «Мазда3» (а.с.113-119 т.1);

- висновком судової експертизи технічного стану ТЗ, оформленої висновком експерта від 07.12.2021 №СЕ-19/104-21/32167-ІТ, згідно якого система рульового керування автомобілем «АЗЛК-412» на момент експертного огляду перебуває у працездатному стані (а.с.214-218 т.1);

- висновком судово-медичної експертизи, оформленої висновком експерта №3099е від 02.12.2021, згідно якого ОСОБА_6 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна в лобній області, заритої травми грудної клітини з переломами 5-го та 6-го ребер ліворуч по середньо-ключичній лінії зі зміщенням уламків та переломами 3-го, 4-го, 5-го та 6-го ребер праворуч по передньо-пахвовій лінії зі зміщенням уламків та явищами праворостороннього гемотораксу, забою обох легень. Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), що діяли переважно в область грудної клітини, якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер та локалізацію вмовлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надходження на стаціонарне лікування в КНП «МКЛ №6»ДМР», тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-л,о, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6 (а.с.220-223 т.1);

- висновком судово-медичної експертизи, оформленої висновком експерта №3098е від 02.12.2021,згідно якої ОСОБА_7 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, численних саден в лобній області; травми правого колінного суглобу з численними забійно-рваними ранами на передньо-зовнішній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні правого колінного суглобу у верхній третині, на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу у верхній та нижній третині, у нижній третині правого колінного суглобу по передній поверхні з частковим переходом на гомілку та ушкодженням задньої хрестоподібної зв`язки і розвитком в посттравматичному періоді синовіту, закритого вивиху кінцевої фаланги 1-го пальця правої стопи, забійно-рваних ран : на зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині, на внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині, на зовнішній поверхні лівої гомілки на межі верхньої та середньої третини. Виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) частина з обмеженою контактуючою поверхнею або при ударі об такий (такі), якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер та локалізацію вмовлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надходження на стаціонарне лікування в КНП «МКЛ №6»ДМР», тобто і в термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6 (а.с. 225-231 т.1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.11.2021 року, схемою та фото-таблицею до нього, в ході якого потерпілий ОСОБА_6 на місці показав та розказав, що 22.04.2021 року о 16-30 год. він керував технічно справленим автомобілем «Деу», номерний знак НОМЕР_3 , рухався в м. Дніпро по Самарському узвозу з боку вул. М. Малиновського в напрямку вул. Молодогвардійська. Попереду нього в попутному з ним напрямку руху рухався автомобіль АЗЛК, номерний знак НОМЕР_2 . Під час руху він побачив, як у зустрічному напрямку прямо рухається автомобіль Мазда, номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 100 км/год, який при роз`їзді з автомобілем АЗЛК змінив напрямок свого руху ліворуч, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «АЗЛК». Вказав на місце зіткнення. Після зіткнення автомобіль Мазда продовжив рух та скоїв наїзд на автомобіль Деу, який стояв до моменту зіткнення 15 секунд. Вказав місце наїзду автомобіля Мазда на автомобіль Деу, та напрямок руху автомобіля Мазда (а.с.245-253 т.1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.11.2021 року, схемою та фото-таблицею до нього, в ході якого потерпіла ОСОБА_7 , на місці показала та розказала, що 22.04.2021 року вона рухалась в автомобілі Деу, номерний знак НОМЕР_3 , в якості пасажира на передньому сидінні, під керуванням водія ОСОБА_6 . Вони рухались по Самарському узвозу збоку вул. М. Малиновського в напрямку вул. Молодогвардійська. В попутному напрямку попереду рухався автомобіль АЗЛК, номерний знак НОМЕР_2 . За дорожньою обстановкою вона не стежила і під час руху почула звук удару та побачила, що сталось зіткнення автомобілів АЗЛК та Мазда. Після того, як сталось зіткнення водій її автомобіля зупинився і простояв 15 секунд, коли на їх нерухомий автомобіль скоїв наїзд автомобіль Мазда. Вказала розташування транспортних засобів та місце наїзду (а.с.1-7 т.2);

- висновком судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №4815/4816-22 від 07.01.2023 року, згідно якої на момент контактування автомобіля «Мазда3» з автомобілем «АЗЛК-412» первинно контактувала передня ліва кутова частина автомобіля «Мазда» (ліва бічна частина переднього бампера, передня частина переднього лівого крила та ліва блок-фара) з передньою лівою бічною частиною автомобіля «АЗЛК-412» (ліва бічна частина переднього бампера та передня частина переднього лівого крила) (а.с.23-45 т.2);

- протоколом слідчого експерименту від 10.03.2023 року, схемою та фото - таблицею до нього, в ході якого свідок ОСОБА_10 , на місці показав та розказав, що 22.04.2021 року керував технічно справним автомобілем АЗЛК, номерний знак НОМЕР_2 та рухався в м. Дніпро по Самарському узвозу з боку вул. М. Малиновського в напрямку вул. Молодогвардійська зі швидкістю 50 км/год. під час руху на смугу його руху виїхав автомобіль Мазда, номерний знак НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку, в заносі в ліво на його смугу руху. Згідно замірів на відстані 1,1 м до правого краю проїзної частини за напрямком руху Мазда. На дорожньому покритті залишився слід бокового юза автомобіля Мазда довжиною 9 м. Місце зіткнення розташоване на смузі руху автомобіля АЗЛК згідно замірів 3,2 м до правої суцільної смуги за напрямком руху автомобіля АЗЛК та 13,4 м до будинку №9. Після зіткнення автомобілів АЗЛК та Мазда, автомобіль Мазда продовжив рух та скоїв наїзд на автомобіль Деу, який стояв позаду на смузі руху автомобіля АЗЛК. Вказав місце наїзду із замірами, що було відображено в схемі до протоколу (а.с.52-62 т.2);

- висновком судової автотехнічної експертизи №2154-23 від 03.07.2023 року, згідно якого, з технічної точки зору, місце зіткнення транспортних засобів розташоване на величині переднього звісу автомобіля «Мазда-2» (у місці локалізації пошкоджень передня ліва кутова частина) від місця розташування переднього лівого колеса автомобіля «Мазда-3» на момент закінчення сліду заносу, тобто на смузі руху автомобіля «АЗЛК-412». У заданій дорожній обстановці у діях водія автомобіля «Мазда-3» ОСОБА_4 вбачаються невідповідності технічних вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з технічним характером ДТП зіткненням з автомобілем «АЗЛК-412» та наїздом на нерухомий автомобіль «Деу Тіко». У заданій дорожній обстановці водій автомобіля «Мазда-3» ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти технічному характеру ДТП зіткнення з автомобілем «АЗЛК-412» та наїзду на нерухомий автомобіль «Деу Тіко». У заданій дорожній обстановці водій автомобіля «АЗЛК-412» ОСОБА_10 не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Мазда-3» та знаходився у умовах аварійної обстановки (а.с.82-88 т.2);

- висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи №4195-23 від 15.12.2023 року, згідно якого, у заданій дорожній обстановці причиною ДТП, з технічної точки зору, є допущення водієм ОСОБА_4 заносу керованого ним автомобіля «Мазда-3» в процесі якого відбулось зіткнення із зустрічним автомобілем «АЗЛК-412» під керуванням водія ОСОБА_10 , а тому в діях водія автомобіля «Мазда-3» ОСОБА_4 вбачаються невідповідності технічним вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з технічним характером ДТП зіткненням з автомобілем «АЗЛК-412». З приводу інших питань були надані висновки аналогічні тим, що викладені у вищевказаному висновку судової автотехнічної експертизи №2154-23 від 03.07.2023 року (а.с.121-131т.2).

Разом із цим, суд не приймає до уваги письмовий доказ (а.с.161-172 т.1) у вигляді протоколу слідчого експерименту від 23.07.2021 року, з схемою та фото-таблицею до нього, який було проведено за участю ОСОБА_4 та у якому такий вказував, що водій автомобіля «АЗЛК-412» ОСОБА_10 виїхав на його смугу руху, оскільки він спростовується встановленими обставинами справи та дослідженими судом доказами, зокрема, показами потерпілих та свідка, висновками експертиз.

Також, суд не приймає до уваги висновки експертів №СЕ-19/104-21/18362-ІТ від 29.06.2021 року, №СЕ-19/104-21/32163-ІТ від 08.12.2021 року (т.1 а.с.127-136, 207-210), оскільки вони не містять інформації щодо доведення винуватості чи невинуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_4 , що водій автомобіля «АЗЛК-412» ОСОБА_10 також винен у ДТП, то суд вважає їх неспроможними, оскільки докази в підтвердження цього відсутні.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає доведеною вину обвинуваченого, оскільки вона підтверджена доказами у своїй сукупності, зокрема показаннями потерпілих, свідка, письмовими доказами: протоколами слідчих дій, висновками судових експертиз. Всі вищенаведені докази відтворюють всю картину злочину логічною та правдивою та не викликають сумніву у суду.

Оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає їх достатніми для визнання винним обвинуваченого у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки ці докази узгоджуються між собою, не містять розбіжностей, об`єктивно відображують хід подій, відповідають фактичним обставинам справи, не викликають у суду ніяких сумнівів в їх достовірності.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, тобто як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , та потерпілій ОСОБА_7 , середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд, виходив із такого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Положення ст. 75 КК України підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 вказаного Кодексу, за яким визначаються загальні ознаки, мета і засади призначення покарання, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідно до положень Загальної частини КК і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Для застосування положень ст. 75 КК України суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є умови і підстави, визначені ст. 75 КК України. Рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням за приписами ст. 75 КК України приймається з урахуванням можливості досягнення мети покарання в контексті положень статей 50, 65 КК України.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які перебувають на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

Так, судом враховано характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, особу винного, те що, він за місцем проходження реабілітації осіб з хімічною та нехімічною залежністю ГО «Сім доріг» характеризується позитивно, раніше в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває, провину визнав частково, по спливу з моменту ДТП більше ніж трьох років, шкоду потерпілим ні в якому розмірі не відшкодував, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Також судом враховується думка потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які просили призначити обвинуваченому покарання пов`язане з реальним відбуттям покарання в місцях позбавлення волі.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Отже, оцінюючи в сукупності вище встановлені та доведені у кримінальному провадженні обставини, що впливають на захід примусу, а також з огляду на намагання обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду перекласти вину на іншого учасника ДТП, його легковажне та самонадійне ставлення до вимог ПДР України, відсутність обставин, які би пом`якшували покарання, відсутність відчуття провини та не усвідомлення протиправності своєї поведінки та тяжкості заподіяних наслідків, суд вважає неможливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання, у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

В суді було встановлено, що порушення ПДР України, допущені обвинуваченим ОСОБА_4 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Крім того, скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 , додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у межах строку, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, так як даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченого призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, із спричиненням потерпілим тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть йому можливість, в разі бажання в подальшому керувати транспортними засобами, додатково вивчити правила дорожнього руху та пройти додаткові навчання у відповідних навчальних закладах щодо покращення навиків керування.

На переконання суду, саме таке покарання відповідатиме принципам співмірності вчиненого, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо заявлених позовів, то суд виходив із такого.

Потерпілою (цивільним позивачем) ОСОБА_7 заявлено позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , та ПрАТ «СК «Уніка» про стягнення з ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 39030,45 грн. та ОСОБА_4 моральної шкоди 500000,00 грн.

Потерпіла ОСОБА_7 заявляючи вищевказані позовні вимоги обґрунтувала їх тим, що внаслідок ДТП у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за ч. 2 ст.286 КК України постраждав належний їй транспортний засіб «Daewoo Tiko», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Станом на цей час, органом досудового розслідування не вирішено та не розглянуто клопотання щодо надання дозволу фахівцям на огляд належного їй транспортного засобу з метою встановлення розміру спричиненого збитку, тому позивач оцінює вартість аналогічного за своїми властивостями, маркою, типом, транспортного засобу у розмірі 37000,00 грн. Також внаслідок ДТП їй були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Вартість медикаментів, які необхідні були для лікування становить 2030,45 грн. Крім того, разом із матеріальною шкодою їй була спричинена моральна шкода, оскільки вона протягом тривалого часу проходила лікування, та знаходилась фактично у безпорадному стані. Внаслідок ДТП знищено автомобіль, який використовувався нею у повсякденному житті, що призвело до докорінної зміни звичного режиму життя. Поведінка обвинуваченого, його спроби затягнути досудове розслідування, ставлення до скоєного, також вкрай негативно сприймаються та обурюють потерпілу, та завдають їй негативних емоцій.

Потерпілим (цивільним позивачем) ОСОБА_6 заявлено позов до ОСОБА_4 , ПрАТ «СК «Уніка» про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 17630,37 грн., моральної шкоди 1000000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 65000,00 грн.

Потерпілий ОСОБА_6 заявляючи вищевказані позовні вимоги обґрунтував їх тим, що внаслідок ДТП у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за ч. 2 ст.286 КК України йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Вартість медикаментів, які були необхідні для лікування становлять 17639,37 грн. Разом із матеріальною шкодою йому була завдана моральна шкода, оскільки він протягом тривалого часу був вимушений проходити лікування, та фактично знаходився у безпорадному стані. Потребував догляду з боку своєї дружини, що також зазнала тілесних ушкоджень внаслідок тієї самої ДТП. Стан його здоров`я значно погіршився, він продовжує відчувати біль, слабкість, страх пересування у транспортних засобах. Все це призвело до докорінної зміни укладу його життя. З боку обвинуваченого жодних дій, щодо примирення з потерпілими не було. Поведінка обвинуваченого, його спроби затягнути досудове розслідування, ставлення до скоєного, також вкрай негативно сприймаються та обурюють його. Також ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 65000,00 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_4 .

Цивільні відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , та представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «Уніка" подали відзиви на позови потерпілих (цивільних позивачів) у яких просили відмовити у задоволенні позовних. Також цивільні відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили свою позицію, викладену у відзивах, позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити.

Стаття 1187 ЦК України визначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як передбачено ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, з викладеного слідує, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Як встановлено судом, саме обвинувачений ОСОБА_4 у час та місці зазначеному в обвинувальному акті керував транспортним засобом маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий йому власником, його колишньою дружиною ОСОБА_9 , у зв`язку з чим, саме він є тією особою, яка буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Також, судом встановлено, що порушення обвинуваченим ОСОБА_4 ПДР України знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та спричиненою потерпілим шкодою.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як зазначено у ч 1 ст. 129 КПК, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, враховуючи, що потерпіла ОСОБА_7 позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 39030,45 грн. до обвинуваченого ОСОБА_4 не заявляла, то в цій частині вимог їй слід відмовити, оскільки вони заявлені до неналежного (цивільного відповідача ) ОСОБА_9 , яка за даних обставин не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілими особами.

Разом із тим, суд роз`яснює потерпілій ОСОБА_7 , що вона не позбавлена можливості звернутися з цими вимогами до належного відповідача в порядку цивільного судочинства.

При цьому, наявні підстави для задоволення вимог потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_6 в частині відшкодування витрат пов`язаних з лікуванням в розмірі 17630,67 грн., оскільки вимоги в цій частині позову обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами. Сумнівів у належності та допустимості цих доказів у суду не виникає, оскільки всі витрати на придбання лікарських засобів та медичних обстежень були здійснені протягом кількох місяців після ДТП та відповідають потребам лікування травм, отриманих потерпілим ОСОБА_6 внаслідок ДТП.

Що стосується заявлених цивільних позовів у частині відшкодування моральної шкоди, то суд виходив із такого.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням його здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд погоджується, що потерпілим завдано моральну шкоду, що полягає у фізичних стражданнях, які вони відчули у зв`язку із отриманими травмами, порушенням звичного для них ритму життя, частковим обмеженням свободи рухів, що не могло не позначитися на їх психологічному стані.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілих, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілій ОСОБА_7 в розмірі 70000,00 грн., потерпілому ОСОБА_6 120000,00 грн. та саме такі суми відшкодування моральних страждань потерпілих за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення їх потреб і не буде становити надмірного тягаря для винного ОСОБА_4 , який має відшкодувати потерпілим таку шкоду.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілим понесеної ними моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Потерпілими, а також їх представником, не доведено перед судом заподіяння їм моральної шкоди саме у розмірах, заявлених у позові, а також такого матеріального стану обвинуваченого, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілих. Відтак, зазначений розмір задоволених судом позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілих, з іншого.

Отже, за встановлених судом обставин та наведених підстав цивільні позови потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Підстав для відмови чи задоволення позовів потерпілих-цивільних позивачів до ПрАТ «СК «Уніка», суд не вбачає, оскільки ніяких позовних вимог до страхової компанії заявлено не було, а суд розглядає позов лише у межах заявлених позовних вимог (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то суд виходив із такого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Такі витрати складаються, у тому числі, з витрат на правову допомогу (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують

з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

На підтвердення понесених витрат на професійну правничу допомогу потерпілим-цивільним позивачем ОСОБА_6 було надано: договори про надання правової допомоги від 28.04.2021 року та від 02.02.2024 року, які укладені між адвокатом ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_6 , та додаткові угоди до них згідно яких, потерпілий ОСОБА_6 сплатив адвокату ОСОБА_8 до договору про надання правової допомоги від 28.04.2021 року 28000,00 грн. та за договором про надання правової допомоги від 02.02.2024 року - 37000,00 грн., а всього 65000,00 грн.

Так, суд акцентує увагу на тому, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Урахувавши конкретні обставини цього кримінального провадження, суд дійшов переконання, що з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн. На думку суду такий розмір буде відповідати критерію розумності з огляду на строк досудового розслідування, який тривав майже три роки та участь, у якому з початку досудового розслідування в якості представника потерпілого брав адвокат ОСОБА_8 , підготовку ним під час судового розгляду процесуального документу у вигляді позовної заяви та кількості судових засідань, а саме десяти, у яких брав участь адвокат ОСОБА_8 представляючи інтереси потерпілого ОСОБА_6 .

Наведене вище узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 26 червня 2024 року (справа № 686/5757/23; провадження № 14-50цс24).

Також, згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Долю речових доказів, слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Під час досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження застосовані заходи забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Таким чином, зважаючи на наведені вимоги кримінального процесуального закону, суд приходить до висновку про необхідність скасування накладених судом арештів на речові докази автомобілі.

Керуючись ст.ст. 368,370,374-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання в порядку приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення:

-судової транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/104-21/18362-ІТ від 29.06.2021 в розмірі 1372,96 грн.;

-судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/104-21/32163-ІТ від 08.12.2021 в розмірі 1372,96 грн.;

-судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/104-21/32167-ІТ від 07.12.2021 в розмірі 1372,96 грн.;

-судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №4815/4816-22 від 07.02.2023 року в розмірі 12579,52 грн.;

-судової автотехнічної експертизи №2154-23 від 03.07.2023 в розмірі 8603,28 грн.;

-судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №4815/4816-22 від 07.02.2023 року в розмірі 12579,52 грн.;

-судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №4195-23 від 15.12.2023 року в розмірі 29173,92 грн., а всього:67055,12 грн.

Речові докази:

-автомобіль «АЗЛК 412», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_12 ;

-автомобіль «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_5 повернути власнику ОСОБА_9 ;

-автомобіль «Daewoo Tiko», реєстраційний номер НОМЕР_3 повернути власнику ОСОБА_7 ;

-електронний носій оптичний диск з аудіо файлами виклику поліції на місце ДТП, відео диск «Verbatim CD-R 700 MB 52xspeed vitesst velocidad 80 min» зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт на автомобіль марки «АЗЛК 412», реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року.

Скасувати арешт на автомобіль марки «Daewoo Tiko», реєстраційний номер НОМЕР_3 , накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року.

Скасувати арешт на автомобіль марки «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_5 , накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ПрАТ «СК «Уніка про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду в розмірі 70000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ПрАТ «СК «Уніка про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 17630,37 грн., моральну шкоду в розмірі 120000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1