Справа № 585/4924/24
Номер провадження 1-кп/585/203/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Ромни кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстроване місце проживання б. АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , не судимого, -

за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ст. 336 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 є військовозобов`язаним та визнаний придатним до військової служби, ухилився від призову за мобілізацією, не прибувши без поважних причин до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , у встановлений термін, а саме 05 год. 00 хв. 23.10.2024. Згідно з вимогами ст. ст. 17. 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XI1 від 06.12.1991 (зі змінами і доповненнями в редакції закону № 3783-ІХ від 05.06.2024) та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІ1 (зі змінами і доповненнями в редакції закону № 3633-1Х від 11.04.2024) особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій. 17.03.2014 Указом Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє до цього часу. Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду. Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022 та № 69/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-1Х від 03.03.2022, на території України оголошено повну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності Указу Президента України №65/2022, а також Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» №342/2022 від 17.05.2022 на території України продовжено строк проведення загальної мобілізації з 25 травня 2022 року на 90 діб. В подальшому строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено. Згідно ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (зі змінами і доповненнями в редакції закону № 3902-ІХ від 20.08.2024), військовозобов`язаними є особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (зі змінами і доповненнями в редакції закону № 3902-ІХ від 20.08.2024), призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У зв`язку з проведенням загальної мобілізації на території України, 18.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , було викликано ОСОБА_4 , для перевірки та уточнення його облікових даних, оскільки останній є військовозобов`язаним, перебував на обліку та в запасі, раніше військову службу проходив. З метою визначення придатності до військової служби 18.10.2024 ОСОБА_4 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 було видано направлення на проходження військово-лікарської комісії. Згідно карти обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_4 № 3514/м від 18.10.2024, яку військово-лікарською комісією було надано на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 був визнаний придатним до військової служби, згідно вимог «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (зі змінами та доповненнями), про що медичною комісією складено довідку № 1506 від 18.10.2024. З метою комплектування Збройних сил України, військовозобов`язаного ОСОБА_4 , шляхом вручення повістки на відправку та мобілізаційного розпорядження, було викликано, згідно чого останній був зобов`язаний прибути 23.10.2024 о 05 год. 00 хв. до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , для відправлення в складі команди НОМЕР_1 до військової частини для подальшого проходження військової служби. Незважаючи на це, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а саме останнім відповідних підтверджуючих документів, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XI1 (зі змінами в редакції закону № 3633-ІХ від 11.04.2024) до ІНФОРМАЦІЯ_2 надано не було, в порушення вимог ч. 3 ст. 22 цього ж Закону, діючи умисно, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин не прибув у вказаний час, а саме о 05 год. 00 хв. 23.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , не повідомивши заздалегідь та в подальшому про поважні причини свого неприбуття, тим самим ухилився від військової служби під час мобілізації, на особливий період. Не зупинившись на скоєному, та, не маючи наміру проходити військову службу по мобілізації, ОСОБА_4 повторно вчинив дії, спрямовані на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації за наступних обставин. Так, 26.11.2024 року перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , старший офіцер ІНФОРМАЦІЯ_4 мав намір повторно вручити ОСОБА_4 повістку на відправку у складі команди НОМЕР_2 до військової частини для проходження військової служби по мобілізації і мобілізаційне розпорядження, відповідно до яких 26.11.2024 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_4 був зобов`язаний прибути до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Однак ОСОБА_4 відмовився отримати вказані вище повістку та мобілізаційне розпорядження, про що було складено акт про відмову від отримання повістки. В такий спосіб, ОСОБА_4 , діючи умисно, будучи придатним за станом здоров`я до військової служби та обізнаним про його призов під час мобілізації, з метою ухилення від призову на військову службу, без поважних причин, порушуючи вимоги ст. 65 КонституціїУкраїни, положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу». «Промобілізаційну підготовку та мобілізацію»та Указу Президента України «Про загальнумобілізацію» від 24 лютого 2022 року №65/2022, умисно не отримав складені на його ім`я документи та відповідно в подальшому не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 о 18 год. 00 хв. 26.11.2024 для відправки його до військової частини у складі команди НОМЕР_2 , тим самим повторно ухилився від військової служби під час мобілізації, на особливий період.

В судовому засіданні ОСОБА_4 повідомив, що свою вину в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період визнав.Дав суду свідчення, що 18 числа він поїхав на ВЛК, де його визнали придатним, а 20 числа він вночі, коли йшов додому, підвернув ногу і тому не зміг прибути до воєнкомату. В лікарню з цього приводу він не звертався. Це було 18 числа, здається в листопаді, точно не пам`ятає, а 19 вже поїхали в Гончарівськ, а потім його ще возили в Черкаську області, там учебка, але його не взяли бо в нього три контузії. Він воював 3 роки, з 2015 по 2018 рік. Може це було і в жовтні, точно він не пам`ятає. 18 вони їздили на ВЛК, а вже 19 їх возили в різні частина, а 20 в 12 годин ночі вони повернулися в Ромни. І коли він ішов додому, він підвернув ногу. Повістку йому виписали на 23 і він повинен був прибути 23 числа о 5 годин ранку. 23 він не прибув до ТЦК так як були проблеми з ногою. В лікарню він відразу не звертався, звернуся до лікаря лише 24 числа. 26 листопада 2024 року він йшов від прокурора ОСОБА_3 десь в пів п`ятого, дня. Він з дільничним приїхав у ТЦК автомобілем. В воєнкоматі йому виписали повістку і сказали виїздити о 18 годин, а він сказав що відмовляється. Він запитав дозволу сходити додому зібрати речі, йому заборонили. Він казав щоб відпустили його для того щоб зібрати речі. Повинні були відправити на службу на 18 годину, він відмовився отримувати повістку, тому що йому навіть не дали часу зібратися. Він казав у ТЦК що не бере повістку бо його не пускають зібрати речі. Він до лікарні з ногою не звернувся, тому що думав що перестане боліти. 24 числа він звернувся до травматолога і ще десь місяць лікувався у травматолога, ходив з костилем. 20 жовтня 2024 року він сильно вивернув ногу, аж хруснуло. 26 листопада повістку йому вручала якась жінка, вона була в цивільному, хто вона, він не знає. 26 листопада 2024 року повістку йому вручали десь о 17 годині, або трішки пізніше. На роз`яснення суду щодо того в чому полягає ухилення від призову, ОСОБА_4 повідомив, що він все розуміє і вину визнає. Підтримав покази, які давав раніше і вважав можливим продовжити розгляд провадження без дослідження доказів.

На питання суду прокурор повідомив що підстави для повного дослідження доказів відсутні, вважає можливим продовжувати розгляд справи у порядку спрощеного провадження.

З огляду на одностайну позицію сторін кримінального провадження про відсутність потреби у дослідженні зібраних в ході досудового розслідування доказів, думку прокурора про відсутність потреби у дослідженні доказів в повному обсязі, суд не здійснює повний порядок дослідження доказів і проводить розгляд провадження у відповідності положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Крім визнання ОСОБА_4 вини, доведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину, підтверджена й сукупністю зібраних у справі доказів, які ніким не оспорюються. Покази самого винного суд визнає щирими і добровільними та покладає їх в основу вироку.

В обвинувальному акті, дії обвинуваченого кваліфіковані: таким чином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не прибув без поважних причин о 05 год. 00 хв. 23.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 для відправлення в складі команди НОМЕР_3 до військової частини, та 26.11.2024 відмовився від отримання мобілізаційного розпорядження для відправлення 26.11.2024 о 18 год. 00 хв. в складі команди НОМЕР_1 до військової частини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

На переконання суду такі ознаки як деталізація дати прибуття та органу куди він не прибув, його адреси та інших даних які не передбачені диспозицією ст. 336 КК України, при кваліфікації дій обвинуваченого зайві, оскільки вони не є конструктивним ознаками складу даного злочину.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини які пом`якшують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання винного, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та визнання вини. Останню обставину вказав прокурор у промові в дебатах і суд не вбачає підстав не враховувати дану обставину, таку як пом`якшує покарання, оскільки сторона обвинувачення вказала на її існування.

За таких обставин, дотримуючись засад об`єктивності та неупередженості розгляду справи, зважаючи на характер протиправних дій, їх наслідки, оцінюючи дії обвинуваченого що призвели до вчинення кримінального правопорушення і обставини події, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_4 та запобігання скоєння останнім нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в межах строку, визначеного санкцією ст. 336 КК України.

З огляду на те, що в ході досудового слідства запобіжний захід не обирався, суд для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 підстав не вбачає.

Керуючись ст. ст. 371, 373-374, 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 336 КК України і призначити, покарання у виді позбавлення волі на строк три (3) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу взяття під варту на виконання даного вироку.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням обмежень передбачених ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1