Справа № 489/1203/25
Провадження № 1-кс/489/303/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

20 лютого 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 14.01.2025,

встановив:

20.02.2025 до слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 14.01.2025, за фактом незаконного позбавлення волі та викрадення 11.10.2024 ОСОБА_3 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ознайомившись зі скаргою, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Аналіз процитованих норм КПК України вказує на те, що законом визначений не тільки вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового провадження, а і коло осіб, які мають відповідний процесуальний статус, що дозволяє їм оскаржити відповідні рішення, дії чи бездіяльність.

В тексті скарги заявник вказує, що 14.01.2024 була подана до ТУ ДБР у м. Миколаєві заява про вищевказане кримінальне правопорушення, вчинене відносно ОСОБА_4 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, звертаючись до слідчого судді з даною скаргою, скаржник не додав до неї будь-яких доказів того, що він або ОСОБА_3 дійсно за вищевказаних обставин зверталися до ТУ ДБР у м. Миколаєві з відповідною заявою (якими можуть бути відповідна заява про кримінальне правопорушення з відміткою про її отримання уповноваженою особою ДБР, розписка про її отримання службовою особою, поштове повідомлення про вручення тощо) та що така заява була саме заявою про конкретне кримінальне правопорушення, вказане у скарзі.

Таким чином, до скарги не були додані відповідні докази, які б підтверджували факт звернення заявника до органу досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а також не додані документи, які б підтверджували неможливість надання скаржником відповідних доказів.

Вказане, у свою чергу, позбавляє слідчого суддю можливості пересвідчитися, що скаргу подала особа, яка дійсно має право подавати відповідну скаргу (має статус заявника відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України), а також щодо того, що скарга була подана в межах процесуальних строків на оскарження бездіяльності слідчого та що така скарга відповідно до правил територіальної підсудності підлягає розгляду саме в цьому суді.

Крім того, зі скарги слідує, що заява про вчинення кримінального правопорушення була подана до ТУ ДБР у м. Миколаєві 14.01.2025, однак до слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва скаржник звернувся лише 20.02.2025.

При цьому, відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Комплексний аналіз процитованих норм КПК України вказує на те, що, по-перше, строк подання скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення чітко законом обмежений у часі, оскільки така скарга може бути подана слідчому судді протягом десяти днів після закінчення встановлених законом 24 годин, протягом яких вказані особи зобов`язані внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі поданої заяви про вчинення кримінального правопорушення. По-друге, у випадку подання скарги після закінчення встановленого законом десятиденного строку на її подання, скарга може бути прийнята до розгляду виключно, якщо особа, яка її подала, заявить клопотання про поновлення пропущеного нею строку та наведе підстави, які свідчать про поважність пропуску такого строку.

З матеріалів скарги слідує, що повідомлення про вчинення кримінального правопорушення було отримане ТУ ДБР у м. Миколаєві 14.01.2025, тому відомості за такою заявою слідчий мав внести до ЄРДР до 15.01.2025 включно, а з 16.01.2025 почав відраховуватись десятиденний строк на оскарження бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відповідних відомостей до ЄРДР за період з 14.01.2025 до 15.01.2025 включно.

У зв`язку з цим, заявник мав право звернутись до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи щодо невнесення відомостей за його заявою до ЄРДР до 27.01.2025 включно (з урахуванням того, що останній десятий день припадає на вихідний день 25.01.2025 і тому переноситься на наступний робочий день 27.01.2025).

Подальше ж отримання заявником 25.01.2025 відповіді (яка до скарги взагалі не додана) з ТУ ДБР у м. Миколаєві щодо того, що відомості за його заявою до ЄРДР не були внесені, на перебіг такого строку не впливає, оскільки, як вказано вище, бездіяльність, яка може бути предметом судового розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України є вчиненою після спливу 24 годин з часу подання уповноваженій законом особі заяви про кримінальне правопорушення, і строк оскарження такої бездіяльності відраховується саме з цього часу, а не з часу, коли про таку бездіяльність довідався скаржник.

Проте заявник звернувся до слідчого судді із даною скаргою на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР лише 20.02.2025 (склавши вказаного дня текст скарги та сформувавши її в системі «Електронний суд»), тобто більше ніж через три тижні після закінчення встановленого законом десятиденного строку з моменту відповідної бездіяльності щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за відповідним повідомленням скаржника.

При цьому, у поданій слідчому судді скарзі заявник просить поновити пропущений строк звернення зі скаргою, вказуючи, що він дізнався про те, що відомості за його повідомленням про кримінальне правопорушення не були внесені до ЄРДР лише після отримання повідомлення щодо цього з ТУ ДБР у м. Миколаєві 25.01.2025, а також, що він подавав скарги на бездіяльність слідого ДБР до Заводського та Центрального районних судів міста Миколаєва, які своїми ухвалами повернули скарги заявнику.

Слідчий суддя не вважає, що вказані обставини свідчать про поважність пропуску визначеного законом десятиденного строку на оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, оскільки граничні дати, в межах яких скаржник міг оскаржити таку бездіяльність до слідчого судді вказані вище, натомість скаржник пропустив такий строк більш ніж на три тижні.

При цьому, як вказувалось вище, строк оскарження бездіяльності відраховується саме з часу допущення такої бездіяльності, а не з часу, коли про таку бездіяльність довідався скаржник.

Крім того, зі скарги та доданих матеріалів вбачається, що навіть після отримання 25.01.2025 повідомлення ТУ ДБР у м. Миколаєві про невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, скаржник звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва зі скаргою також після спливу встановленого законом десятиденного строку для оскарження відповідної бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Натомість посилання скаржника на те, що ним подавалися скарги на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до інших судів міста Миколаєва, які своїми ухвалами повернули скарги, не є поважними причинами пропуску встановленого законом строку на оскарження відповідної бездіяльності слідчого.

У зв`язку з цим, заявник після спливу 24 годин з моменту подання ним повідомлення про кримінальне правопорушення в межах визначеного ст. 304 КПК України десятиденного строку без отримання повідомлення щодо з`ясування результатів розгляду його заяви - міг та мав право звернутись одразу і безпосередньо до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, і щодо цього слідчому судді не надано доказів щодо наявності обставини, які б об`єктивно унеможливлювали звернення заявника зі скаргою безпосередньо до слідчого судді в межах десятиденного строку після завершення 24 годин з моменту подання повідомлення про кримінальне правопорушення.

Більш того, скаржник взагалі не додав до скарги відомості про те, що фактично подавав заяву про кримінальне правопорушення до ТУ ДБР у м. Миколаєві (і коли саме), що йому була надана відповідь про невнесення (і коли саме), а також, що ним подавалися скарги на бездіяльність слідчого щодо невнесення даних до ЄРДР до Заводського та Центрального районних судів міста Миколаєва.

За такого, пропуск заявником визначеного ч. 1 ст. 304 КПК України строку на оскарження бездіяльності слідчого/дізнавача за відсутності зазначення заявником поважних причин, які б об`єктивно унеможливлювали звернення зі скаргою до суду, не дає слідчому судді достатніх підстав для поновлення пропущеного протягом тривалого часу строку звернення зі скаргою та відкриття провадження за такою скаргою і однозначно зобов`язує слідчого суддю відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України повернути скаргу особі, яка її подала.

З урахуванням викладеного та відповідно до змагальності, як загальної засади кримінального провадження, слідчий суддя позбавлений можливості при вирішенні питання про прийняття до провадження даної скарги самостійно без наявності належних та необхідних документів встановити, що особа, яка звернулась зі скаргою, дійсно є заявником, має право подавати таку скаргу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, а також скаржником не наведено поважних причин, які б об`єктивно унеможливлювали його звернення зі скаргою на бездіяльність слідчого до суду протягом визначеного ст. 304 КПК України десятиденного строку з моменту вчинення бездіяльності.

Зазначене обставини є підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 303-304, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 14.01.2025 повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1