Справа 688/136/25
№ 1-кп/688/65/25
Ухвала

14 січня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0001935 від 17.11.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Медведівка Шепетівського району Хмельницької області, громадянина України, не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

встановив

10.01.2025 до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001935 від 17.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1. ст.121 КК України.

13.01.2025 суд призначив підготовче судове засідання на 14.01.2025

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 подав письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою на 60 діб. Клопотання обґрунтував тим, що ризики, визначені ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшились, у зв`язку із чим виникла необхідність у його продовженні. Вважає, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років, а тому не виключається, що з метою уникнення кримінальної відповідальності він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки вже притягувався до кримінальної відповідальності. Вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти таким ризикам, належним чином не гарантуватимуть належної поведінки обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_7 у підготовче засідання не з`явився, подав заяву у якій, посилаючись на те, що не має можливості з`явитися до суду за сімейними обставинами, просив підготовче засідання провести у його відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили відмовити у продовженні найсуворішого запобіжного заходу, не заперечили проти обрання запобіжного заходу у вигляду домашнього арешту за місцем проживання. Вважають, що саме обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину не є достатнім для тримання його під вартою, а небезпека переховування від правосуддя не виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу, з огляду на те, що обвинувачений має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, оскільки проживає у будинку батьків, які гарантуватимуть виконання ним процесуальних обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах майнового стану, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб. Діянню надана правова кваліфікація за ч.4 ст. 186 КК України.

Таким чином, кримінальне правопорушення у якому звинувачується ОСОБА_3 відноситься за ст.12 КК України до тяжкого злочину.

Суд зазначає, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядається у підготовчому судовому засіданні, тобто судом не розпочато дослідження письмових доказів, обвинувачений показань не надавав, потерпілий та свідки не допитані.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилався прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою та позицію захисту щодо їх недоведеності, суд враховує наступне.

Прокурор зазначає, що не виключається, що обвинувачений може переховуватися від суду, усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення тяжкого злочину, може незаконно впливати на свідків та потерпілого.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що на стадії досудового розслідування допитано ряд осіб як свідків, проте свідки в порядку статті 225 КПК не допитувались. Отже, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань, що після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - свідок допитується безпосередньо в судовому засіданні (частини 1,2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

За таких обставин суд вважає, що ризик впливу на потерпілого та свідків не можна повністю виключити на стадії підготовчого та судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та свідків та дослідження їх судом.

Суд враховує вимоги п.п. 1,3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Волосюк проти України», «Ілійков проти Болгарії») сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Спростовуючи ризик переховування від правосуддя, захист обвинуваченого вказує на відсутність доказів такого ризику та наявність міцних соціальних зв`язків.

Суд зауважує, що інформація про родину і житло, яку наводить сторона захисту, за якою у обвинуваченого є сім`я та постійне місце проживання не можуть бути вирішальними, що могли б знизити цей ризик до маловірогідності чи до його виключення.

Суд враховує дані відомості у сукупності з іншими обставинами, при вирішенні питання про існування ризику переховування від суду та втечі, і вважає, що є обґрунтовані сумніви щодо належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим, а тому вважає, що залишається актуальним ризик переховування від суду, вважаючи на тяжкість ймовірного покарання за кримінальне правопорушення передбачене частиною 4 статті 186 КК України, санкція якої передбачає покарання від семи до десяти років позбавлення волі.

При вирішенні питання про можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу, прокурор посилається на те, що жодний інший запобіжний захід не зможе запобігти наведеним ризикам.

Суд, дослідивши існуючі ризики та заперечення захисту, звертає увагу на те, що дійсно ризики з часом зменшуються, проте ризик переховування від суду, враховуючи доводи прокурора є досить вірогідним.

Враховуючи викладене, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, в т.ч. щодо участі у судовому розгляді, суд вважає, що тримання ОСОБА_3 під вартою є виправданим, а тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів.

З огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, дійшов висновку про необхідність продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави.

При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 110, 314-316, 369-372, 395 КПК України, суд,

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, обраного обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів до 14.03.2025 включно.

Підготовче засідання відкласти на 10 годину 15.01.2025.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом 5 днів із дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_9