Номер провадження: 11-кп/813/2069/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000022, внесеному до ЄРДР 02.01.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,

установив:

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року, ОСОБА_9 було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.

На зазначений вирок суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , в якій останній, посилаючись на недоведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їй злочинів на підставі належних та допустимих доказів, просить вирок суду скасувати та ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Крім того, апелянтам подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку, яке обґрунтовані тим, що першочергова апеляційна скарга була подана через кур`єрську службу доставки 12.04.2024 року, тобто у строк, встановлений ст. 395 КПК України. Однак, ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 липня 2024 року була безпідставно повернута на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, оскільки кур`єрська служба доставки, якою було скеровано апеляційну скаргу, включена до переліку операторів поштового зв`язку, а в накладній наявні дані відправника та дата прийняття відправлення. З урахуванням наведеного, повторна апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження підстав, які об`єктивно не залежали від волевиявлення апелянта. На підставі наведеного, просить поновити строк на апеляційне оскарження вироку Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , підтримав клопотання та просив поновити строк на апеляційне оскарження вироку; представник потерпілих ОСОБА_7 заперечував проти заявленого клопотання; прокурор ОСОБА_6 поклалась на розсуд суду.

Інші учасники судового засідання про час, дату та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили та заяв або клопотання про відкладення судового засідання не подавали, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 405 КПК апеляційне провадження проведено без їх участі, оскільки їх явка є необов`язкова.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Слід також зазначити, що Суд у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane v. the United Kingdom).

Відповідно до положень ст. 392 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 395 КПК України апеляційна скарга подається на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 395 КПК України визначено, що апеляційна скарга на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру подається протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Статтею 116 КПК України передбачено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у медичному чи психіатричному стаціонарі, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати апеляційну скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Процедура визначення строків для подання апеляційної скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження строк на подачу апеляційної скарги для сторони захисту почав обчислюватись з моменту проголошення судового рішення та закінчувався 12 квітня 2024 року.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок районного суду через кур`єрську службу доставки, що підтверджується накладною та конвертом поштового відправлення (а.с.1-39 т.7). Відповідно до штампу вхідної кореспонденції Приморського райсуду м. Одеси, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 надійшла до суду першої інстанції 19.04.2024 (а.с. 1 т.7). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 липня 2024 року вказана апеляційна скарга була повернута на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, оскільки накладна кур`єрської служби доставки не містить повних даних стосовно відправника та дати отримання ним відправлення, відбитків штемпеля або печаток служби доставки, тобто не містить жодних ідентифікаційних даних, які б дозволили пересвідчитись в дійсному існуванні такої служби, то це унеможливлює встановити факт дотримання захисником строку подачі апеляційної скарги з урахуванням вимог ст. 395 КК України (а.с.48-49 т.7).

У подальшому, 15 липня 2024 року захисник ОСОБА_8 повторно подав апеляційну скаргу з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с. 54-95 т.7). Так, у клопотанні про поновлення строку захисник вказує на те, що першочергова апеляційна скарга була скерована кур`єрською службою доставки ТОВ «Двадцять п`ять годин», яка включена до переліку операторів поштового зв`язку.

Натомість, вказані доводи захисника спростовуються позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2024 року, якою ухвалу Одеського апеляційного суду від 09 липня 2024 року залишено без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 - без задоволення (провадження № 51-4604км24). Як зазначав Верховний Суд, захисником не було надано жодного належного підтвердження здійснення відправлення апеляційної скарги засобами кур`єрської служби 12 квітня 2024 року, оскільки накладна не містить всіх реквізитів поштового відправлення, а кур`єрська служба «Пост Експрес» (м. Одеса), якою скерована апеляційна скарга, відсутня у єдиному державному реєстрі операторів поштового зв`язку (а.с. 149-154 т.7).

У свою чергу, слід зазначити, що захисник ОСОБА_8 до клопотання про поновлення строку долучив копію відповіді на адвокатський запит від ТОВ «Двадцять п`ять годин» та копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 12 квітня 2024 року, з аналізу яких убачається, що ТОВ «Двадцять п`ять годин» надавало послуги поштового зв`язку за кур`єрською накладною № 311, а поштове відправлення за даною накладною отримано 12 квітня 2024 року (а.с.101-102 т.7).

Апеляційним судом установлено, що ТОВ «Двадцять п`ять годин» здійснює поштово-кур`єрську діяльність за КВЕД 53.20 "Інша поштова та кур`єрська діяльність" (основний вид діяльності), про що міститься відповідна інформація на сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до Єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку, ведення якого покладено згідно з частиною шостою статті 8 Закону України "Про поштовий зв`язок" на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, ТОВ «Двадцять п`ять годин» є повноважним оператором з надання послуг поштового зв`язку (рішення НКРЗІ від 01 грудня 2020 року №460). Згідно з цим реєстром до переліку послуг, які надаються ТОВ «Двадцять п`ять годин», належать: "приймання поштових відправлень; обробка поштових відправлень; перевезення поштових відправлень; доставка (вручення) поштових відправлень; виконання доручень користувачів щодо поштових переказів".

Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року, визначено порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулювання відносин між ними (далі - Правила).

Відповідно до п.58 Правил під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток поштового календарного штемпеля. Дата відбитка поштового календарного штемпеля маркувальної (франкувальної) машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання. Якщо на письмовій кореспонденції, поданій для пересилання, відсутній відбиток поштового календарного штемпеля або зазначена дата не відповідає даті подання її для пересилання, така кореспонденція повертається відправникові для відповідного оформлення.

Водночас, у накладній кур`єрської служби №311, відповідно до якої було скерована першочергову апеляційну скаргу, (а.с. 38 т.7) відсутній відбиток штемпеля та не вказано назву оператора поштового зв`язку, тобто не містить жодних індентифікаційних даних, таким чином, надані захисником документи не надають можливості достеменно встановити здійснення поштового відправлення 12 квітня 2024 року кур`єрською службою ТОВ «Двадцять п`ять годин», яка включена до переліку операторів поштового зв`язку.

Апеляційний суд акцентує увагу, що Верховним Судом було встановлено найменування оператора поштового зв`язку, яким надавались послуги поштового зв`язку за кур`єрською накладною № 311, а саме кур`єрська служба «Пост Експрес» (м. Одеса), за допомогою засобів зв`язку, що вказані на зазначеній кур`єрській накладній. Окрім цього, слід зазначити, що вказана вище накладна так і долучена відповідь ТОВ «Двадцять п`ять годин», не містять конкретизації відправлення.

Крім того, квитанція до прибуткового касового ордера № 232 від 12 квітня 2024 року виготовлена друкарським способом та відомості, внесені до неї, заповнені у ручному режимі. Товарний чек видають продавці, які звільнені від застосування РРО, проте апелянтом не надано доказів того, що ТОВ «Двадцять п`ять годин» звільнено від застосування РРО.

Відповідно до п.62 Правил підтвердженням оплати послуг поштового зв`язку з пересилання письмової кореспонденції є розрахунковий документ про оплату послуги поштового зв`язку.

Розрахунковий документ, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку, за формою та змістом має відповідати вимогам Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 № 13 (далі Положення).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Пунктом 15 ст. 3 зазначеного Закону встановлено, що товарні чеки, накладні та інші письмові документи, що засвідчують передання права власності на товари (послуги) від продавця до покупця, повинні надаватися покупцю таких товарів (послуг) за його вимогою. Оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом про РРО, є правомірним.

Форми та зміст визначених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахункових документів (надання покупцю яких є обов`язковим) встановлені п. 2 розд. II Положення.

Однак, форма та зміст товарного чека законодавчо не визначена, проте, для того, щоб товарний чек визнати розрахунковим документом, він має містити обов`язкові реквізити розрахункового документа.

Враховуючи зазначене вище, товарний чек для визначення його як розрахункового документа згідно із Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» має відповідати вимогам п. 2.2. Положення про форму та зміст розрахункових документів за виключенням відображення в ньому фіскального номера РРО та напису «Фіскальний чек». У разі відсутності цих реквізитів товарний чек може не вважатися розрахунковим документом.

Відповідно до п.1,2,3 розділу IV Положення розрахункова квитанція - розрахунковий документ, бланк якого виготовлений друкарським способом, а окремі реквізити заповнюються від руки або шляхом проставлення штампа при реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги) або при видачі коштів покупцеві у разі повернення товару, рекомпенсації послуги, прийняття цінностей під заставу та в інших випадках. Форма № РК-1 розрахункової квитанції наведена в додатку 3 до цього Положення. Розрахункова квитанція складається з двох частин - корінця та відривної частини. Відривна частина розрахункової квитанції повинна містити обов`язкові реквізити: напис «РОЗРАХУНКОВА КВИТАНЦІЯ», серію (чотири літери) та номер (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції.

Надана апелянтом копія квитанції до прибуткового касового ордеру№ 232 від 12 квітня 2024 року не містить зазначених вище реквізитів, наявність яких є обов`язковою.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи клопотання захисника про те, що він направив першочергову апеляційну скаргу засобами кур`єрської служби у строк, передбачений ст. 395 КПК України, а повторна апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження підстав, які об`єктивно не залежали від волевиявлення апелянта, не підтверджуються наявною в матеріалах провадження інформацією. Зазначені у клопотанні аргументи апеляційний суд вважає виключно суб`єктивними судженнями захисника ОСОБА_8 , оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими апеляційним та касаційним судами в рамках вказаного провадження.

В свою чергу, будь-яких інших причин пропуску строку у клопотанні захисник не наводить, як і не зазначає про об`єктивні обставини чи перешкоди, які завадили стороні захисту у строк, передбачений національним законодавством, звернутися до суду з апеляційною скаргою.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

Законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідної заяви (клопотання) скаржника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким він користується, виходячи із поважності причин пропуску строку. Норма про можливість поновлення процесуальних строків може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

При цьому КПК України не пов`язує право суду визнати поважною причину пропуску процесуального строку з вичерпним колом обставин, що його спричинили. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування заяви (клопотання) про його поновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга, подана після закінчення строку апеляційного оскарження, повертається, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Оскільки підстав для поновлення пропущеного процесуального строку немає, у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути апелянту.

Керуючись статями 113, 116, 117, 370-372, 376, 395, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000022, внесеному до ЄРДР 02.01.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000022, внесеному до ЄРДР 02.01.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, - повернути особі, яка її подала разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_10 ОСОБА_3 ОСОБА_4