Номер провадження: 11-сс/813/241/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.12.2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000812 від 17.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді було задоволено слідчого СВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000812 від 17.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України та накладено арешт на майно, яке було вилучено 16.12.2024 року під час огляду, а саме на:

- автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «130» д/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ;

- близько 350 колод дерева невідомої породи довжиною один метр кожна.

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, посилаючись на наступне.

- стороною обвинувачення не надано жодного доказу, що дрова, які перевозив ОСОБА_8 отримані будь-ким внаслідок незаконної порубки дерев або чагарників;

- прокурором не спростовано незаконність товаро-транспортної накладної, яка долучена до матеріалів справи та яка свідчить про законність перевозки вантажу;

- клопотання не містить підпису слідчого та відмітки про погодження його прокурором;

- повноважність прокурора у даному провадженні не підтверджена документально;

- слідчий суддя розглянув клопотання слідчого поза межами строку, визначеного КПК України.

На підставі цього просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладання арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000812, внесеного до ЄРДР 17.12.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, слідчий визначив метою накладання арешту на майно, яке було вилучене під час огляду місця події, його збереження як речового доказу (а.с. 1-2).

Відповідно до клопотання у провадженні СВ Відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000812 від 17.12.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України (а.с. 1).

Під час досудового розслідування встановлено, що 16.12.2024 до чч відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що 16.12.2024 близько 15:50 годин за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, буд. 35/2, зупинено автомобіль: марки "ЗИЛ" моделі "130" д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який незаконно перевозив ліс (ЄО №13214 від 16.12.2024).

З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, 16.12.2024 в період часу з 18:30 по 20:30 годин слідчим СВ Відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 проведено огляд місця події з участю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого було виявлено та вилучено: автомобіль марки «ЗИЛ» моделі "130", д.н. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_2 ; близько 350 колод дерева невідомої породи довжиною один метр кожна.

Згідно постанови слідчого від 17.12.2024 року майно: автомобіль марки «ЗИЛ» моделі "130", д.н. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_2 ; близько 350 колод дерева невідомої породи довжиною один метр кожна, було визнано речовим доказом (а.с. 15).

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Диспозиція 246 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконну поробку лісу, а об`єктом злочину, є встановлений порядок, що забезпечує раціональне використання лісів, їх охорону і відтворення.

З огляду на зазначене, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що майно, яке було вилучене під час огляду місця події з участю ОСОБА_8 під час якого було виявлено та вилучено: автомобіль марки «ЗИЛ» моделі "130", д.н. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_2 та близько 350 колод дерева невідомої породи довжиною один метр кожна, має доказове значення та є достатні підстави вважати, що його збереження необхідне для здійснення належного досудового розслідування, оскільки, стовбура дерев, можуть бути предметом злочину, а автомобіль міг бути використаний для перевезення предмету злочину, тому органу досудового розслідування в рамках зазначеного кримінального провадження необхідно встановити законність порубки та перевезення вилучених дерев.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.

Посилання апеляційної скарги що повноваження прокурора у даному провадженні не підтверджені документально є неприйнятними з огляду на наявну в метеріалах справи постанову про призначення групи прокурорів від 17.12.2024 р. (а.с. 5).

Відповідно до приписів ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як убачається із матеріалів справи, клопотання слідчого про арешт майна датоване 17.12.2024 року та зареєстровано канцелярією Суворовського районного суду м. Одеси за вхідним №41812/24 17.12.2024 року, тобто в межах передбаченого ч.5 ст.171 КПК України строку, у той же день протоколом автоматичного визначення слідчого судді воно було розподілено у провадження слідчого судді ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду в судовому засіданні та відповідно до ст.108 КПК України фіксують процес в журналі судового засідання.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги про порушення строків розгляду клопотання слідчого про арешт майна, однак, зауважує, що цей строк порушений через процесуальну поведінку власника майна, адже він заявив клопотання про відкладення розгляду клопотання та надання йому часу на залучення захисника, через що, розгляд клопотання був відкладений, тому колегія суддів, вважає відсутніми підстави вважати вказані обставини такими істотними порушеннями вимог КПК України, які перешкодили слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя врахувавши всі обставини кримінального провадження, обґрунтовано наклав арешт на вищезазначене майно.

Апеляційний суд звертає увагу на усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, згідно з якою, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 170 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини кримінального провадження, беручи до уваги, що обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, є правові підстави для арешту майна, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 32, 303, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.12.2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000812 від 17.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4