Номер провадження: 11-кп/813/895/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 у к/п №0000358 від 05.08.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.08.2021 Суворовського райсуди м. Одеси за ч. 1 ст. 185 КК України до 3 років обмеження волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Суворовського райсуду м. Одеси від 20.08.2021 остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 3 місяці.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_7 застосований у виді особистого зобов`язання. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, у невстановлений день та час, Полозов у невстановленому місці, знайшов згортки із кристалічною речовиною білого кольору. Далі, він розуміючи, що зазначена речовина є наркотичним засобом та достовірно знаючи його властивості, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», не маючи спеціального дозволу, поклав вказаний згорток з фольги до кишені шортів, тим самим, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав та почав незаконно зберігати при собі наркотичний засіб з метою особистого вживання без мети збуту.

05.08.2024 в період часу з 14 год. 55 хв. по 14 год. 58 хв., співробітниками поліції проведено огляд місця події, за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, біля буд. №9, під час якого, у ОСОБА_7 виявлено та вилучено 5 згортків з кристалоподібною білого кольору, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, кількісний вміст якого становить 0,578г.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи правильність кваліфікації його дій та доведеність вини вважає, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню оскільки ч. 4 ст. 309 КК України перебачено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України. Водночас, з 02.09.2024 він перебуває на лікуванні у МЦ Наркологічного відділення №12 ТОВ «АДДІМЕД» в режимі стаціонару, лікування проходить добровільно.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду від 30.08.2024, звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, кримінальне провадження закрити на підставі п. 1) ч. 2 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник просив задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, окрім того, надав копію ухвали Суворовського райсуду м. Одеси від 15.11.2024, якою ОСОБА_7 був звільнений від покарання, призначеного вироком Суворовського райсуду м. Одеси від 20.08.2021 за ч.1 ст. 185 КК України на підставі Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024.

Прокурор ОСОБА_6 просила виключити із оскаржуваного вироку посилання на ст. 71 КК України, призначене судом покарання у виді 2 років обмеження волі просила залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає не в повному обсязі з огляду на наступне.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів не вбачає підстав для їх перегляду та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Перевіряючи доводи ОСОБА_7 з приводу того, що він проходить лікування, апеляційний суд зауважує, що добровільним в контексті ч. 4 ст. 309 КК слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією суду касаційної інстанції, яка міститься у постанові Об`єднаної палати КС у складі ВС від 29.11.2021 по справі №357/11205/19.

Окрім того, колегія суддів Другої судової палати ККС у складі ВС у постанові від 13.02.2020 у справі №242/176/18 дійшла висновку про те, що звернення особи за медичною допомогою вже після ухвалення вироку щодо неї свідчить, що ця особа ставила собі за мету не виліковуватися від залежності, а ухилитися від відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 розпочав лікування після ухвалення оскаржуваного вироку, апеляційний суд не вбачає правових підстав для застосування щодо нього приписів ч. 4 ст. 309 КК України.

В той же час, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на такі обставини.

Оскаржуваним вироком на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Суворовського райсуду м. Одеси від 20.08.2021 остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 3 місяці.

При цьому, під час апеляційного провадження, захисником ОСОБА_8 , була надана копія ухвали Суворовського райсуду м. Одеси від 15.11.2024, якою ОСОБА_7 був звільнений від покарання, призначеного вироком Суворовського райсуду м. Одеси від 20.08.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України на підставі Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відтак, станом на момент апеляційного розгляду вказаного к/п призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків є безпідставним, у зв`язку з чим застосування ст. 71 КК України підлягає виключенню із вироку.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального проступку, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості.

Апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, наявність обставини, яка пом`якшує покарання у виді щирого каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого, який на момент апеляційного розгляду вважається особою, яка не має судимості тому вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки із застосуванням ст. 75 КК України, яке на переконання колегії суддів, буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень.

За приписами п. 2) ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні з підстав, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.20254, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України змінити.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку застосування ст. 71 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації та повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4