Провадження № 11-кп/4823/198/25
Категорія - ч. 1 ст. 286-1 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 ОСОБА_6

за участі сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002120 від 04 липня 2024 року, за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2024 року,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 липня 2024 року на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати у загальному розмірі 9087 гривень 36 копійок, пов`язані з залученням експертів.

Питання про долю речових доказів вирішено згідно вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 04 липня 2024 року, близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «MERSEDES-BENZ TEGO 816», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, рухаючись по проїзної частині вулиці Героїв Чорнобиля біля будинку № 10 в місті Чернігів з боку проспекту Михайла Грушевського в бік проспекту Миру, на порушення вимог пункту 2.9 (а), 1.7, 2.3 (б), 2.3 (д), 18.1 Правил дорожнього руху, не був уважним до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи, для забезпечення безпеки дорожнього руху не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також, порушуючи вимоги правил безпеки руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому рухався неповнолітній пішохід ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу останньому, чим створив небезпеку для його руху, внаслідок чого допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_11 , який переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок наїзду автомобіля неповнолітній пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: множинних ран грудної клітки, закритих уламкових переломів дистальних кінців променевої та ліктьової кісток лівого передпліччя, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Аргументує тим, що приймаючи рішення про призначення покарання на підставі ч.1 ст. 69 КК України, суд першої інстанції застосував закон, який не підлягав застосуванню і як наслідок призначив покарання, яке за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.

Зокрема, суд, застосовуючи до обвинуваченого вказану норму закону, керувався наявністю обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілій), а також висновком органу з питань пробації про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Розкриваючи зміст ст. 69 КК України, прокурор вважає, що матеріали кримінального провадження не підтверджують активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого, а визнання факту ДТП та надання показань не є беззаперечною підставою на підтвердження активного та дійсного сприяння розкриттю злочину.

Також, на думку автора скарги, судом недостатньо враховані обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема характер порушень вимог ПДР, оскільки обвинувачений перебував за кермом транспортного засобу одночасно в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, здійснив наїзд на дитину, яка перебувала на нерегульованому пішохідному переході, та рухався у населеному пункті, що могло спричинити більш тяжкі наслідки.

Підкреслює, що застосування положень ст. 69 КК України можливе лише якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч.1 та/або 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. І хоча в статті 69 КК України закон передбачає, що можуть існувати й інші обставини чи сукупність обставин, за яких призначення покарання в межах санкції статті кримінального закону може бути явно несправедливим, однак, виходячи з системного тлумачення кримінального закону, обставини чи сукупність обставин, які відповідно до ст. 69 КК України надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів, зокрема, передбаченого ст. 286-1 КК України.

За таких обставин, вважає, що навіть щире каяття, позитивна характеристика, відшкодування шкоди потерпілому у ході судового розгляду не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування до обвинуваченого положень ч.1 ст. 69 КК України та переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, зазначеного в санкції статті, а саме громадських робіт. Відтак, призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді одного з найм`якіших покарань та майже у мінімальному розмірі, є явно несправедливим.

Заслухавши доповідача, прокурора, яким підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора частково, просила скасувати вирок суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону та м`якістю призначеного покарання, обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги прокурора та вказував на те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, проте наркотичних засобів не вживав, просив залишити вирок суду без змін, він з потерпілим та його законним представником повністю розрахувався і вони не мають до нього жодних претензій, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону та м`якістю призначеного судом покарання.

За правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК.

Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Обвинувачений ОСОБА_7 , як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді заперечував факт одночасно вживання спиртних напоїв та наркотичних засобів. При цьому, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження без дослідження доказів, не мав у своєму розпорядженні, ні висновку судово-медичної експертизи про те, що потерпілому пішоходу були заподіянні середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, ні медичного висновку лікаря нарколога про перебування водія, обвинуваченого у справі, у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, що вказую на те, що суд не виконав обов`язку по встановленню обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286-1 КК України.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог Кримінально-процесуального Кодексу України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У даному випадку, суд першої інстанції не встановив обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і при відсутності медичного висновку про стан сп`яніння обвинуваченого та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ухвалив рішення про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, при тому, що обвинувачений не визнавав вживання наркотичних засобів.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, обставини що пом`якшують покарання мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями, мотивами злочину, роллю і поведінкою винуватця та іншими факторами, які впливають на суспільну небезпеку злочину.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України і призначаючи покарання у виді 100 годин громадських робіт, не передбачене санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, суд першої інстанції вказав на визнання обвинуваченим провини, відшкодування шкоди потерпілим, збереження розумного балансу міх інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, у той час як ст. 286 1 КК України є спеціальною нормою, яка передбачає покарання за порушення правил безпеки руху, особами, які керують транспортними засобами у стані сп`яніння. Розумний баланс по такій категорії справ урегульований на законодавчому рівні і будь-яких виключних обставин, судом при застосування положень ст. 69 КК України, наведено не було.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно перевірити наявність обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні із додержанням вимог кримінально-процесуального закону ухвалити обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, яке відповідатиме вимогам ст. 370 КПК України, прийнявши до уваги, що за тих самих обставин кримінального провадження та кваліфікації інкримінованого обвинуваченому правопорушення, даних про особу обвинуваченого, характер порушення правил безпеки руху - наїзд на пішохода на пішоходному переході, призначення покарання у виді 100 годин громадських робіт, слід вважати занадто м`яким.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 404-405, 407, 412, 424 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14