Справа № 157/4/25
Провадження №1-кп/157/75/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000848 від 26.11.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, непрацевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 11 вересня 2024 року близько 12 год 57 хв, перебуваючи поблизу банкомату АТ КБ «Приватбанк», який знаходиться за адресою: площа Культури, 1, м. Камінь-Каширський Волинської області, виявив у цьому банкоматі банківську картку № НОМЕР_1 , емітовану в AT КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оснащену технологією безконтактного проведення платежів, на якій встановлений ліміт по оплаті без підтвердження PIN-коду, яка в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02.10.1992, пунктів 7, 13, 56, 63 ч. 1 ст. 1, ч. 10 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» №1591-IX від 30.06.2021, ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-III від 07.12.2000, Інструкції про виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №16 від 03.03.2023, та примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, керуючись прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, знаючи, що банківська картка не є його власністю, привласнив її та передав цю картку для подальшого використання ОСОБА_6 .

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив викладені в обвинуваченні обставини кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні якого визнав повністю. Показав, що 11 вересня 2024 року близько 12 год 57 хв підійшов до банкомата АТ КБ «Приватбанк» на площі Культури в місті Камені-Каширському, щоб зняти гроші. В банкоматі він виявив чиюсь банківську карту, яку спочатку забрав собі, а потім віддав своєму знайомому ОСОБА_7 , який, як виявилося пізніше, знімав із неї кошти. Запевнив, що не знав, що за такі дії передбачена кримінальна відповідальність. У скоєному щиро кається, просить суворо не карати.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, суд переконався, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують його особу.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що вина обвинуваченого у привласненні офіційного документа доведена повністю, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок.

Разом із тим, суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, його позитивну характеристику за місцем проживання, те, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, позицію потерпілого, який не наполягає на суворому покаранні обвинуваченого.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, обставини його скоєння, особу винного, який свою вину у вчиненому визнав повністю та щиро покаявся, його критичне ставлення до своїх дій, думку потерпілого, який просить обвинуваченого суворого не карати, суд вважає, що призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в межах санкції статті, по якій він притягується до кримінальної відповідальності, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу суд не вбачає.

Заходи забезпечення кримінального провадження не вживалися. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Камінь-Каширський районний суд протягом тридцяти днів із дня його проголошення з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1