Провадження № 1-кп/592/763/24
УХВАЛА

13 грудня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Ковпаківського районного суду м.Суми знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, обґрунтувавши клопотання підставами, зазначеними у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заперечували проти даного клопотання прокурора та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 має доглядати бабусю похилого віку.

Суд, заслухавши думку прокурора, захисника, а також пояснення обвинуваченого, дійшов такого висновку.

Так, ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м.Суми від 07.11.2024 рокущодо обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 27.12.2024 року, за наявності ризиків, передбачених п.п.1 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні питання щодо продовження або не продовження строку тримання під вартою суд повинен з`ясувати чи не зменшились раніше заявлені ризики або чи не з`явились нові ризики.

Вирішуючи дане питання суд також враховує практику ЄСПЛ висловлену у своєму Рішенні від 12.02.2015 року у справі Подвезько проти України (заява № 74297/11) де Суд зазначив наступне:

п.20. Суд нагадує, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (рішення у справах «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), та «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява №38 717/04, п. 28, від 14 жовтня 2010 року).

п.21. Суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Прокурором в судовому засіданні було доведено, що раніше заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України на даний час не зменшились і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_5 вчинив умисний тяжкий злочин, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років. Крім того, тривалий період був відсутній на військовій службі, хоча мав реальну можливість повідомити компетентні органи про своє місце перебування.

Всі вищенаведені обставини дають суду законні підстави для висновку про наявність на даний час ризиків, передбачених п.п.1 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки у випадку перебування на свободі обвинувачений за перелічених обставин зможе ухилитись від суду, а також є підстави для висновку, що зможе вчиняти нові інши кримінальні правопорушення.

Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 спливає 27.12.2024 року вище зазначені ризики на даний час не зменшились, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання його під вартою ще на 60 днів, тобто по 10.02.2025 року включно, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів за вище перелічених причин не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Наведеними положеннями Кодексу передбачене право не визначати заставу до обвинувачених у вчинення ряду злочинів, зокрема ст. 407 КК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а тому до нього можливо не застосовувати заставу.

Керуючись ст.177, 331 350 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, до 24:00 год. 10 лютого 2025 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі Сумського слідчого ізолятору.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1