Номер провадження: 11-кп/813/976/25
Справа № 947/4084/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000862, внесеному до ЄРДР 24.12.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонської області, Каховського району, с. Роздольне, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суд у ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України, та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна у дохід держави.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою - залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з 23 січня 2024 року, зарахувавши у строк відбуття покарання строк його тримання під вартою з моменту його фактичного затримання.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення встановленого законом порядку обігу психотропних речовин, а саме у порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, у невстановлений судом час, незаконно придбав у невстановленої особи, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, яку почав зберігати при собі, з метою її подальшого збуту на території м. Одеси наркозалежним особам шляхом розміщення «закладок».

В подальшому, 23.12.2023 року, приблизно о 13 годині, ОСОБА_9 , проходячи між будинками №31 по вул. Академіка Корольова та №158/4 по вул. Люстдорфьска дорога в м. Одесі, був зупинений працівниками поліції, які в ході огляду місця події вилучили у ОСОБА_9 розфасовану в шість пакетів типу «zip-lock» особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, поміщених до двох полімерних пакетів та один пакет типу «zip-lock», в яких містилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, загальним кількісним вмістом 2,4413 г., що є великим розміром.

Зазначену особливо небезпечну психотропну речовину ОСОБА_9 незаконно прибав та зберігав при собі з метою подальшого збуту наркозалежним особам, шляхом здійснення «закладок».

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , звернулась до суду із апеляційною скаргою, якій зазначила, що вирок обґрунтовано недопустимими доказами, оскільки докази зібрані з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх доводів посилається на наступне:

- дослідженими доказами не встановлено суб`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме, умислу на збут. Згідно з протоколу огляду мобільного телефону ОСОБА_9 від 04 січня 2024 року, було виявлено діалоги з особами "ОСОБА_13", "ОСОБА_14", " ОСОБА_15 "ОСОБА_16". Проте, у протоколі не зафіксовано дані зазначених осіб, з якими велася переписка, не зазначено, де перебувають ці особи, ім`я та по-батькові, місце реєстрації або фактичне місце перебування та факт збуту психотропних речовин. Жоден з допитаних свідків, не підтвердив факт того, що ОСОБА_9 займався збутом психотропних речовин іншим особам;

- відповідно до додатку протоколу огляду місця події від 23 грудня 2023 року, виявлені зіп-пакети з невідомою речовиною, у кількісні 6 пакетів, надалі, постановою слідчого речовим доказом визнано 7 зіп-пакеті, у свою чергу, експерту на дослідження надано чотири полімерні пакети №PSP 1204452, №PSP 1204451, №PSP 1204453 і №FSP 1204413 з об`єктами дослідження;

- беручи до уваги те, що ОСОБА_9 добровільно видав пакети з речовиною та свій мобільний телефон, є підстави застосування до дій ОСОБА_9 ст. 17 КК України.

На підставі наведеного захисник просить повторно дослідити обставини та докази на їх підтвердження. Вирок Київського районного суду м. Одеса від 25 вересня 2024 року - скасувати. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , - закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_9 про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується особистою розпискою останнього (а.с.184 т.1), з клопотанням про обов`язкову участь під час апеляційного розгляду не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку захисника та прокурора, які вважала за можливим проводити розгляд справи за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності останнього, оскільки участь обвинуваченого у даному випадку є необов`язкова.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 та просив її задовольнити. Крім того, у судовому засіданні захисник відмовився від клопотання про повторне дослідження доказів.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційної скарги сторони захисту, просили вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положення статей 62, 129 Конституції України та статей 7, 17, 22 Кримінального процесуального кодексу України визначають основними засадами судочинства у кримінальних справах, зокрема, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Ця норма-засада закріплена також у міжнародно-правових актах, визнаних Україною: Загальній декларації прав людини (п. 1 ст. 11), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (п. 2 ст. 14), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 2 ст. 6).

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Апеляційний суд враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза будь-яким розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 р.).

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд оцінює докази згідно ст. 94 цього Кодексу за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідження всіх обставин кримінального провадження. При цьому оцінці підлягає не тільки кожен доказ окремо, а й сукупність усіх зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Тобто, наведена норма процесуального закону вимагає від суду зробити ґрунтовну, всебічну оцінку сукупності усіх зібраних у справі доказів, співставити їх між собою та зробити остаточний висновок на підставі повного обсягу усіх досліджених доказів. Жоден окремо взятий доказ не має наперед встановленої сили. Отже, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

Оскаржуваний вирок свідчить, що суд першої інстанції, здійснюючи судовий розгляд даного кримінального провадження відповідно до вимог ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26, ч. 1 ст. 337 КПК України, оцінюючи досліджені у провадженні докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов до цілком обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 307 КК України.

Сторона захисту у поданій апеляційній скарзі стверджує, що дослідженими доказами не встановлено суб`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, а саме, умислу на збут.

Апеляційний суд звертає увагу, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення - це його внутрішня сторона, а саме, психічне ставлення особи до суспільно небезпечного діяння, що вона вчиняє, та його суспільно небезпечних наслідків. Зміст суб`єктивної сторони складу злочину якраз і характеризують такі ознаки, як вина, мотив і мета вчинення злочину.

Разом із тим, сукупністю доказів встановлюється об`єктивна сторона складу злочину, а саме, дії особи, їх конкретна реалізація. У той же час умисел на вчинення злочину тісно пов`язаний із вольовим ставленням особи до суспільно небезпечних наслідків свого діяння, визначає направленість дій, результат, до якого прагне особа, і встановлюється шляхом аналізу скоєного особою конкретного діяння та усіх його обставин.

Мета вчинення кримінального правопорушення згідно зі ст. 91 КПК України є однією з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні шляхом збирання, перевірки та оцінки доказів.

Про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів може свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх тощо. При цьому, якщо висновок суду про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то у такому випадку повинні бути дослідженні обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, в тому числі чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться у володінні особи та її розфасування. Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно і т. ін.), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби такої особи у власному вживанні, то в такому випадку може мати місце умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено те, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться у її володінні (як у випадку зі знахідкою), то у такому разі умисел на збут потребує більш ретельного дослідження. Про це зазначено у постановахККС ВСвід 14 березня 2019 року по справі № 204/4387/16-к, від 07.04.2021 року по справі № 203/337/19, від 09 квітня 2020 року у справі № 727/6578/17, від 20 жовтня 2022 року у справі № 709/1516/20.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 23.12.2023 року та додатками до нього, на відкритій ділянці місцевості, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога 158/4, перебував громадянин ОСОБА_9 , у якого було виявлено та вилучено: 1 пакет типу «zip-lock» з невідомою речовиною до СП №PSP1204452, 5 пакетів типу «zip-lock» з невідомою речовиною до СП №PSP1204451; 1 пакет типу «zip-lock» з невідомою речовиною до СП №PSP1204453; використаний експрес-тест до СП №PSP1204413; мобільний телефон марки «Honor 8 FRD-L09» до СП №PSP1204415; 2 порожні пакети типу «zip-lock» до СП №PSP1204451 (а.с. 5-14 т.2).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/116/23/23376-НЗПРАП від 09.01.2024 року, порошкоподібна речовина білого кольору масою 0,210г, у полімерному пакеті із застібкою; кристалічні речовини білого кольору, загальною масою 2,594г., у п`яти полімерних пакетах із застібками; порошкоподібна речовина білого кольору масою 0,492г., у полімерному пакеті із застібкою, містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст якої становить 0,157г, 1,877г, 0,407г відповідно. Сліди речовини білого кольору на двох полімерних пакетах із застібками, містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст якої становить 0,0003г. Сліди прозорої рідини в полімерному контейнері (експрес-тесті), містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст якої визначити на надається можливим (а.с. 21-26 т.2).

Як зазначив обвинувачений ОСОБА_9 у ході його допиту у суді першої інстанції, 23.12.2023 року він проходив по вул. Академіка Корольова на перехресті вул. Люстдорфська дорога, біля гаражів, де його зупинили працівники поліції та попросили показати документи, а після перевірки запитали чи є при собі заборонені речовини, на що останній надав позитивну відповідь та показав у пакетиках, так звані «закладки», тоді ж працівниками патрульної поліції було викликано слідчо-оперативну групу. Він надав працівникам поліції свій мобільний телефон, де була вказана уся інформація та спосіб замовлення заборонених речовин та зазначив, що він придбав їх раніше, та мав розкладати ці речовини по вказаним місцям з метою заробітку, з розрахунку 1 «закладка» = 120 грн., на банківську картку, проте вказану суму він не отримував. Він повідомив поліції, що за вказаною оператором Телеграм-чату адресою він розклав «закладки», та отримавши інформацію, що це були невірні координати, зібрав їх назад, щоб вже залишити «закладки» за правильною адресою, проте також почав вживати їх сам.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_9 свідомо придбав особливо небезпечну психотропну речовину, як про це зазначив останній під час допиту, вже із сформованим умисел на оплатне розповсюдження відповідної речовини.

Крім того, наведене підтверджується кількістю вилученої речовини, яка є надмірним розміром для вживання однією особою (слід врахувати, що обвинувачений не перебував на обліку у лікаря-нарколога та не був особою, яка постійно вживає наркотичні або психотропні речовини) та способом розфасування, полімерні пакети із застібкою, а також показання обвинуваченого про домовленість щодо отримання ним грошової винагороди за здійснення «закладок».

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_9 мав на меті саме збут особливо небезпечної психотропної речовини, з огляду на протокол огляду предмета від 04.01.2024 року, відповідно до якого було проведено огляд мобільного телефону, який був виданий ОСОБА_9 під час огляду місця події. Як убачається зі змісту протоколу на мобільному телефоні виявлено встановлений додаток «Telegram», до якого синхронізовано 1 профіль « ОСОБА_10 », з номером телефону « НОМЕР_1 », в якому при перевірці діалогів, виявлено такі, що відносяться до незаконного обігу накротичних засобів та психотропних речовин, зокрема фотознімки місцевості на яких розташовані пояснювальні стрілки та координати місцевості у вигляді довготи та широти, а також скріншоти (фотознімки) екрану з зображеннями відправки посилки з м. Дніпро в м. Одеса та відеозапис з відкриттям посилки. Надалі при проведенні огляду мобільного телефону виявлено встановлений додаток «Element», при відкритті якого виявлено один діалог з користувачем «ОСОБА_13», зміст якого має ознаки обговорення незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, зокрема координування дій. В подальшому, при огляді мобільного телефону було виявлено додаток «Галерея» при відкритті якого виявлено фотознімки з даними про посилку, що направлена на адресу ОСОБА_9 (а.с.33-95 т.2).

Даючи оцінку усім дослідженим в судовому засіданні доказам, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України доведена поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами дослідженими у ході судового засідання.

Твердження сторони захисту щодо відмінності кількості вилучених речей під час огляду місця події від тих, які направлялись на експертизу не відповідають дійсності, оскільки кількість об`єктів наданих на експертизу, що зафіксовано у дослідницькій частині висновку експерта №СЕ-19/116/23/23376-НЗПРАП від 09.01.2024 року (а.с.22 т.2), співпадає з кількістю вилученого під час огляду місця події, що зафіксовано протоколом огляду від 23.12.2023 року (а.с.6 т.2), а саме 7 пакетів типу «zip-lock».

Посилання захисника на те, що жодний зі свідків не підтвердив факт збуту обвинуваченим особливо небезпечної психотропної речовини та отримання за це грошових коштів, не є підставою для скасування вироку суду, виходячи з того, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не викликають сумнівів у своїй достовірності, оскільки понятими засвідчено проведення огляду місця події, за наслідками якого було вилучено 7 пакетів типу «zip-lock» з особливо небезпечною психотропною речовиною (висновок експерта №СЕ-19/116/23/23376-НЗПРАП від 09.01.2024), а тому вони не можуть бути безпосередніми свідками самого моменту збуту.

Що стосується доводів захисника про те, що органом досудового розслідування не встановлено осіб з якими велась переписка, а також, не проведено експертне дослідження речовин, які зафіксовані на фото та відео файлах, апеляційний суд зазначає, що законодавець чітко визначає, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Ознаками добровільної відмови від злочину відповідно до ст. 17 КК України є остаточне припинення особою готування до злочину або замаху на злочин, відмова від злочину з волі самої особи, наявність в особи усвідомлення можливості довести злочин до кінця. При добровільній відмові від злочину особа свідомо, зі своєї волі, за власним бажанням припиняє злочинне посягання, не доводить його до кінця, виходячи з реальної можливості довести злочин до кінця.

Як убачається з установлених судом обставин і досліджених у судовому засідання доказів, ОСОБА_9 мав умисел на збут особливо небезпечної психотропної речовини, але не довів свого злочину до кінця, оскільки був зупинений співробітниками поліції, що виключає наявність у діях ОСОБА_9 ознак, передбачених у розумінні ч. 1 ст. 17 КК України, для добровільної відмови при незакінченому злочині.

Отже, підстав для зміни судових рішень шляхом застосуванням ст. 17 КК України в частині засудження ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 307 КК, як про це просить захисник, апеляційний суд не вбачає.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі вимоги кримінального закону та положень судової практики: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а також конкретні обставини справи.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів та підстав для пом`якшення покарання, не вбачає.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не допущено, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 408,409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

ВирокКиївського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000862, внесеному до ЄРДР 24 грудня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4