КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/519/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сімферополь, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , за погодженням прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 12.01.2025 року.

Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначено у межах 16 512,5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 50 000 000 (п`ятдесят мільйонів) грн. 00 коп.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

Отримувач ТУДСАУ у м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

МФО 820172;

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ;

р/р UA1012089;

призначення платежу: застава за …(ПІБ, дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду) … від … (дата ухвали).. по справі № …, кримінальне провадження № ….., внесені (ПІБ особи, що вносить заставу).

Зазначено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися з місця постійного проживання (у м. Києві та Київській області), в якому він мешкає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено в межах строків досудового розслідування, тобто до 12.01.2025 року включно.

Визначено, що у разі внесення застави підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року скасувати та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід по кримінальному провадженню №0000913 від 17.10.2024 року у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування доводів скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року є незаконною, такою що постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, направлена на приниження людської гідності, поваги та забезпечення конституційного права на судовий захист та дотримання прав ОСОБА_8 .

Скаржник вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу суду по справі із порушенням вимог ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до змісту якої одним із завдань кримінального провадження є забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вказує, що в порушення вимог ст.ст. 131,132 Кримінального процесуального кодексу України, судом першої інстанції застосовано заходи забезпечення кримінального провадження без наявності в матеріалах справи та надання стороною обвинувачення доказів на підтвердження необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

В порушення вимог ст.177 Кримінального процесуального кодексу України судом першої інстанції застосовано запобіжний захід без наявності обов`язково визначених підстав вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

На думку захисника, оскаржувана ухвала суду першої інстанції, постановлена з порушенням імперативних норм ст.178 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за відсутністю наданих стороною обвинувачення доказів та наявності ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, за відсутності будь-яких доказів, що підтверджують обґрунтованість повідомленої підозри останньому, а також без врахування стану здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, майновий стан тощо.

Також, судом першої інстанції під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 не дотримано принципу винятковості застосування вказаного запобіжного заходу та недоведеністю стороною обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Більш того, при обранні підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції незаконно не визначено розмір застави.

Під час обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий, одружений, має стійкі соціальні зв`язки в місті Києві.

Судом не враховано й те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, будь яких родинних зв`язків ОСОБА_8 , за межами території України не має. За місцем проживання характеризується позитивно.

Також, слід звернути увагу, що слідчим суддею під час визначення запобіжного заходу ОСОБА_8 порушено вимоги ч.5, ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», оскільки не враховано висновки, щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, при застосуванні таких норм права.

В поданих уточненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 посилається на те, що в порушення вимог ст. 132 Кримінального процесуального кодексу України оскаржувана ухвала не містить посилання на будь-який доказ того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_8 , про який йдеться в клопотанні слідчого.

Більш того, клопотання слідчого, в порушення вимог ст. 132 Кримінального процесуального кодексу України, не містить доказів того, що не може бути виконано завдання досудового розслідування, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Зазначає, що у відповідності до вимог ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України - виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вказує на те, що відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. Тобто кожний ризик повинен бути доведений доказами.

Наголошує на тому, що в клопотанні в обґрунтування наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, міститься посилання лише на припущення, що не відповідає загальним засадам кримінального законодавства, а також на тяжкість інкримінованого діяння, у якому підозрюється ОСОБА_8 .

Також захисник посилається на відсутність достатніх доказів для підозри ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого злочину.

Так, сторона обвинувачення підозрює ОСОБА_8 у зловживанні владою або службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи з використанням службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало тяжких наслідків охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб (ч.2 ст. 364 ККУ).

По своїй суті підозра зводиться до того, що ОСОБА_8 підписав додаткові угоди до договорів в строк після фактичної поставки товару, чим позбавив права вимагати постачальника сплати на користь МОУ штрафних санкцій, тобто завдав збитків.

Проте, договірні зобов`язання, порядок їх виконання та підстави для стягнення чи звільнення від стягнення штрафних санкцій визначені чинними ЦКУ, ГКУ.

За таких обставин не можна стверджувати про наявність злочинних дій ОСОБА_8 при обранні запобіжного заходу.

Судом не зазначено і виключних обставин, які могли би бути підставою встановлення застави більшого розміру, ніж встановлено ст. 183 КПК України.

Захисник зазначає, що оцінюючи матеріальні можливості ОСОБА_8 щодо внесення застави, не можна враховувати наявність нерухомого майна як його особисто, так і інших членів родини, адже діючий КПК не передбачає можливості внесення застави нерухомим майном. Фактично прокурор вимагає продажу нерухомості родини заради рятування члена родини, що не може відповідати інтересам досудового розслідування.

Так, ст. 182 КПК України не допускає встановлення завідомо непомірного розміру застави саме для підозрюваного. Вказана норма вимагає враховувати виключно матеріальні можливості підозрюваного. Виключні обставини ані слідчий, ані прокурор не наводять.

Звернувшись з апеляційною скаргою в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року, клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погодженого прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000913 від 17.10.2024 року запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, зазначених у клопотанні старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погодженого прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 .

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, адвокат ОСОБА_7 зазначає про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, яке полягає у розгляді клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погодженого прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000913 від 17.10.2024 року, неуповноваженим на це судом.

Так, як вбачається з матеріалів, доданих до зазначеного вище клопотання, головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000913 від 17.10.2024 року, процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється прокурорами Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора.

12.11.2024 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Як вбачається із змісту повідомлення про підозру, ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він, будучи директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, тобто службовою особою державного органу, використав своє службове становище всупереч інтересам служби шляхом необґрунтованого та безпідставного укладення додаткових угод до правочинів, укладених Міністерством оборони України з суб`єктами господарювання, якими продовжено строки (терміни) постачання товарів, внаслідок чого зменшено (перераховано) виставлені штрафні санкції, тобто одержано неправомірну вигоду відповідними суб`єктами господарювання на суму 93 871 730 грн. 52 коп., що у дві тисячі і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

За таких обставин, сторона обвинувачення здійснює досудове розслідування кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією за ст. 364 КК України, яке вчинене службовою особою державного органу, і розмір завданої шкоди у дві тисячі і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення.

За правилами, визначеними ч. 5 ст. 216 КПК України, за наведених вище умов досудове розслідування такого кримінального правопорушення повинно здійснюватися детективами Національного антикорупційного бюро України, а судовий контроль здійснювати, відповідно, слідчі судді Вищого антикорупційного суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 33-1 КПК України кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці до ст. 45 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України підсудні Вищому антикорупційному суду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, подається до Вищого антикорупційного суду.

Отже, клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погодженого прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000913 від 17.10.2024 року, підлягало розгляду виключно слідчим суддею Вищого антикорупційного суду, який у такому випадку є єдиним судом, встановленим законом.

В зв`язку із зазначеним вище, стороною захисту в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 в порядку ст. 34 КПК України до Касаційного кримінального суду Верховного суду було подано клопотання про передачу матеріалів провадження за клопотанням старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погодженого прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000913 від 17.10.2024 року з Печерського районного суду м. Києва до Вищого антикорупційного суду.

На момент розгляду слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва Касаційним кримінальним судом Верховного суду вказане клопотання сторони захисту розглянуто не було, однак слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва, будучи повідомлений про зазначене клопотання сторони захисту, у відкладенні судового засідання до вирішення вказаного клопотання Касаційним кримінальним судом Верховного суду відмовив, а клопотання до уповноваженого суду в порушення приписів п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України, не передав.

За таких обставин, слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000913 від 17.10.2024, допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке виразилось у розгляді клопотання неуповноваженим на це законом судом, з порушенням чітко визначених кримінальним процесуальним законодавством правил підсудності, що призвело до обмеження прав і свобод ОСОБА_8 незаконною ухвалою.

Також, адвокат зазначає про невідповідність висновків слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_8 , фактичним обставинам кримінального провадження.

Як вбачається з повідомлення про підозру ОСОБА_8 , останній підозрюється в тому, що він, будучи директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, тобто службовою особою державного органу, використав своє службове становище всупереч інтересам служби шляхом необґрунтованого та безпідставного укладення додаткових угод до правочинів, укладених Міністерством оборони України з суб`єктами господарювання, якими продовжено строки (терміни) постачання товарів, внаслідок чого зменшено перераховано) виставлені штрафні санкції, тобто одержано неправомірну вигоду відповідними суб`єктами господарювання на суму 93 871 730 грн. 52 коп., що у дві тисячі і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Виходячи із наведеного повідомлення про підозру, сторона обвинувачення припускає, що дії підозрюваного ОСОБА_8 призвели до завдання шкоди Міністерству оборони України на суму 93 871 730 грн. 52 коп., яка за свою суттю є неустойкою, визначеною ст. 549 ЦК України, яка відповідно до положень ст. 624 ЦК України підлягає добровільній виплаті за претензією суб`єктом господарювання, як особою, яка прострочила виконання зобов`язання, або стягненню Міністерством оборони України в судовому порядку.

Вказує на помилковість висновків слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, в порушення приписів п. 2 ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, постановивши оскаржувану ухвалу, дійшов до висновку про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за відсутності доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Окрім відсутності відповідних доказів у матеріалах, доданих до клопотання, відповідні доводи не наведені прокурором і в судовому засіданні.

Також, в порушення приписів п. 1 ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчим суддею не надано оцінку повної відсутності в поданому клопотанні обґрунтування стороною обвинувачення недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Натомість, сторона обвинувачення зазначає, що підстав, які б «перешкоджали» застосуванню відносно підозрюваного ОСОБА_8 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, не встановлено.

Посилається на невідповідність висновків слідчого судді щодо обставин, передбачених ч. 1 ст. 178 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, фактичним обставинам кримінального провадження.

Стороною захисту під час судового розгляду надані чисельні документи, які характеризують підозрюваного ОСОБА_8 виключно з позитивної сторони, перебування підозрюваного ОСОБА_8 у шлюбі, наявність постійного місця проживання, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, що явно в достатній мірі свідчить про міцність соціальних зв`язків останнього.

Також, слідчим суддею не враховано належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 під час виклику для проведення слідчих дій до органів досудового розслідування, а також не здійснення будь-яких дій, направлених на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, з урахуванням того, що клопотання про обрання запобіжного заходу було вручено підозрюваному ОСОБА_8 12.11.2024 року, а розгляд слідчим суддею клопотання відбувався аж 14.11.2024 року.

Слід зазначити, що підозрюваний ОСОБА_8 з`являвся за кожним викликом до слідчого та суду, без жодного випадку нез`явлення за таким викликом.

Щодо невідповідності висновків слідчого судді про розмір застави, визначеної при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що відповідно до оскаржуваної ухвали, підозрюваному ОСОБА_8 одночасно із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначено запобіжний захід у вигляді застави у межах 16 512,5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 50 000 000 (п`ятдесят мільйонів) грн. 00 коп., який є явно надмірним і не пропорційним доходам та майновому стану підозрюваного ОСОБА_8 .

Під час розгляду клопотання стороною захисту надано декларацію, подану підозрюваним ОСОБА_8 при звільненні з Міністерства оборони України, відповідно до якої заробітна плата, отримана останнім у 2024 році, складає 553 250,00 грн., а наявні готівкові заощадження визначаються у сумі 10 000 доларів США.

Отже, слідчим суддею при застосуванні абзацу другого ч. 5 ст. 182 КПК України та визначенні зазначеної суми застави, явно здійснено без оцінки спроможності підозрюваного сплатити необхідну суму.

За таких обставин, висновки слідчого судді про можливість застосування абзацу другого ч. 5 ст. 182 КПК України та визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_8 у межах 16 512,5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 50 000 000 (п`ятдесят мільйонів) грн. 00 коп., не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити з наведених у них підстав, пояснення прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів провадження, слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000913 від 17.10.2024 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 4 ст. 425 КК України.

Організація і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Наказами Міністерства оборони України на ОСОБА_8 покладалося тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України (надалі - ДДЗ та ПМР МОУ), з 31.05.2023 - Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства оборони України (надалі - ДРЗ МОУ), зокрема відповідно до наказів Міноборони: від 11.02.2023 № 14/нмк - з 11 лютого 2023 року по 17 травня 2023 року; від 31.05.2023 № 71/нмк, від 01.07.2023 № 83/нмк - з 01 червня 2023 року по 27 червня 2023 року; від 09.11.2023 № 161/нмк - з 09 листопада 2023 року по 30 серпня 2024 року.

Міністерством оборони України, в особі Міністра оборони України ОСОБА_11 , довіреностями від 20.02.2023 № 220/169/Д, від 30.03.2023 № 220/292/Д, від 24.05.2023 № 220/329/Д, від 07.06.2023 № 220/333/Д, від 03.07.2023 № 220/351/Д, та в особі Міністра оборони України ОСОБА_12 довіреністю від 10.11.2023 № 450/д, уповноважило тимчасово виконуючого обов`язки директора ДДЗ та ПМР МОУ / ДРЗ МОУ - ОСОБА_8 , на підписання від імені Міністерства оборони України договорів (додаткових угод) на закупівлю продукції (товарів), майна (обладнання) продовольчої, речової та служби паливно-мастильних матеріалів, виконання робіт, надання послуг відповідно до бюджетних асигнувань на 2022 рік за бюджетними підпрограмами 2101020/3 «Тилове забезпечення (окрім закупівлі ПММ)» та 2101020/19 «Закупівля пально-мастильних матеріалів», вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної або цінової пропозицій, стягнення забезпечення виконання договорів, а також здійснення інших дій, пов`язаних з їх виконанням.

Також встановлено, що 24.11.2023 року та 27.12.2023 року ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства оборони України за адресою: м. Київ, просп. Берестейський, 55/2, тимчасово виконуючи обов`язки директора Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства оборони України, будучи службовою особою, уповноваженим за довіреністю Міністра оборони України від 10.11.2023 № 450/д на підписання від імені Міністерства оборони України договорів (додаткових угод) на закупівлю товарів, керуючись метою одержання TOB «ТЛР», ТОВ «БАМ», ТОВ «БК Сітіград» неправомірної вигоди у вигляді суми зменшення (перерахування) виставлених штрафних санкцій за порушенням строків (термінів) постачання товарів за договорами про закупівлю для державних потреб товарів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 23.02.2023 № 286/3/23/102, № 286/3/23/103, № 286/3/23/109, № 286/3/23/115, №286/3/23/116, №286/3/23/118, №286/3/23/119, №286/3/23/122 та № 286/3/23/123, усвідомлюючи явно незаконний характер своїх дій, діючи в порушення п. 1.5 укладених договорів, використав своє службове становище всупереч інтересам служби шляхом необґрунтованого та безпідставного укладення додаткових угод від 24.11.2023 №4 та від 27.12.2023 №5 до договору №286/3/23/102, від 24.11.2023 №4 та від 27.12.2023 №5 до договору №286/3/23/103, від 24.11.2023 №5 та від 27.12.2023 №6 до договору № 286/3/23/109, від 24.11.2023 № 5 до договору № 286/3/23/115, від 24.11.2023 № 5 та від 27.12.2023 № 6 до договору № 286/3/23/116, від 24.11.2023 № 3 до договору №286/3/23/118, від 24.11.2023 №4 та від 27.12.2023 №5 до договору №286/3/23/119, від 24.11.2023 №4 та від 27.12.2023 №5 до договору №286/3/23/122, від 27.12.2023 №4 до договору №286/3/23/123, якими продовжено строки (терміни) постачання товарів, внаслідок чого зменшено (перераховано) виставлені штрафні санкції, а саме:

- за договорами від 23.02.2023 № 286/3/23/102, № 286/3/23/103, укладеними Міноборони із TOB «TЛP», виставлені штрафні санкції в розмірі 13 475 617,36 грн зменшені (перераховані) до 23 741,23 грн., чим спричинено державі в особі Міністерства оборони України матеріальну шкоду (збитки) в сумі 13 451 876,13 грн.;

за договорами від 23.02.2023 №286/3/23/109, №286/3/23/115, №286/3/23/116, укладеними Міноборони із ТОВ «БАМ», виставлені штрафні санкції в розмірі 26 343 230,15 грн. зменшені (перераховані) до 64 306,45 грн, чим спричинено державі в особі Міністерства оборони України матеріальну шкоду (збитки) в сумі 26 278 923,70 грн.;

- за договорами від 23.02.2023 №286/3/23/118, №286/3/23/119, № 286/3/23/122 та № 286/3/23/123, укладеними Міноборони із ТОВ «БК Сітіград», виставлені штрафні санкції в розмірі 58 119 330,92 грн. зменшені (перераховані) до 3 978 400, 23 грн., чим спричинено державі в особі Міністерства оборони України матеріальну шкоду (збитки) в сумі 54 140 930,69 грн.;

чим спричинив збитки державі в особі Міністерства оборони України в сумі 93 871 730,52 грн., що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.

12.11.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, тобто у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки.

13.11.2024 року старший слідчий в особливо важливих справах другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у межах строку досудового розслідування до 11.01.2025 року включно.

Також, слідчий просив у разі прийняття судом рішення щодо можливості застосування розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, визначити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 31 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 93 868 000 (дев`яносто три мільйони вісімсот шістдесят вісім тисяч) гривень, поклавши у разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами:

- актами перевірки закупівель ДАСУ від 03.06.2024 № 000800-21/27, від 03.06.2024 № 000800-21/28, від 03.06.2024 № 000800-21/29, згідно яких внаслідок укладання Міноборони, в особі т.в.о. директора Департаменту ресурсного забезпечення ОСОБА_8 , додаткових угод на продовження (збільшення) терміну постачання Товару, що є порушенням п. 1.5 договорів, з ТОВ «ТЛР» до договорів від 23.02.2023 № 286/3/23/102, № 286/3/23/103, Департаментом ресурсного забезпечення виставлені штрафні санкції в розмірі 13 475 617,36 грн. перераховані до 23 741,23 грн.; з ТОВ «БАМ» до договорів від 23.02.2023 № 286/3/23/109, № 286/3/23/115, № 286/3/23/116, Департаментом ресурсного забезпечення виставлені штрафні санкції в розмірі 26 343 230,15 грн перераховані до 64 306,45 грн; з ТОВ «БК СІТІГРАД» до договорів від 23.02.2023 № 286/3/23/118, № 286/3/23/119, № 286/3/23/122 та № 286/3/23/123, Департаментом ресурсного забезпечення виставлені штрафні санкції в розмірі 58 119 330,92 грн перераховані до 3 978 400,23 грн.;

- висновком експертів № 8172/8173/24-72 від 04.11.2024 за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи, згідно якого перерахування (зменшення) виставлених штрафних санкцій документально підтверджується в сумі 13 451 876,13 грн (за договорами від 23.02.2023 № 286/3/23/102, № 286/3/23/103), 26 278 923,70 грн (за договорами від 23.02.2023 № 286/3/23/109, № 286/3/23/115, № 286/3/23/116) та 54 140 930,69 грн (за договорами від 23.02.2023 № 286/3/23/118, № 286/3/23/119, № 286/3/23/122 та № 286/3/23/123), та вважається сумою недоотриманих доходів (матеріальною шкодою (збитками)) Міністерства оборони України; тобто спричинено збитки державі в особі Міністерства оборони України на загальну суму 93 871 730,52 грн.;

- підписаними ОСОБА_8 додатковими угодами від 24.11.2023 № 4 та від 27.12.2023 № 5 до договору № 286/3/23/102, від 24.11.2023 № 4 та від 27.12.2023 № 5 до договору № 286/3/23/103, від 24.11.2023 № 5 та від 27.12.2023 № 6 до договору № 286/3/23/109, від 24.11.2023 № 5 до договору від 23.02.2023 № 286/3/23/115, від 24.11.2023 № 5 та від 27.12.2023 № 6 до договору № 286/3/23/116, від 24.11.2023 № 3 до договору № 286/3/23/118, від 24.11.2023 № 4 та від 27.12.2023 №5 до договору № 286/3/23/119, від 24.11.2023 № 4 та від 27.12.2023 № 5 до договору № 286/3/23/122, від 27.12.2023 № 4 до договору № 286/3/23/123, якими продовжено строки (терміни) постачання товару, внаслідок чого зменшено виставлені раніше штрафні санкції;

- підписаними ОСОБА_8 претензіями (листами) Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства оборони України, якими перераховано та зменшено виставлені раніше штрафні санкції;

- договорами від 23.02.2023 № 286/3/23/102, № 286/3/23/103, № 286/3/23/109, № 286/3/23/115, № 286/3/23/116, № 286/3/23/118, № 286/3/23/119, № 286/3/23/122, № 286/3/23/123, згідно п. 1.5 яких основні умови договору щодо ціни, строків (термінів) постачання не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, та згідно п. 8.2 яких сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. У разі неповідомлення про настання обставин непереборної сили - сторона позбавляється права посилатися на ці обставини та не звільняється від відповідальності, навіть при наявності відповідного сертифікату Торгово-промислової палати;

- листом Міністерства оборони України від 11.09.2024 № 220/74/1671, згідно якого в СЕДО відсутні листи від 27.02.2023, якими ТОВ «ТЛР», «БАМ», «БК СІТІГРАД» нібито повідомляли Міноборони про виникнення об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню договорів;

- висновками Вінницької ТПП по договорах від 23.02.2023 № 286/3/23/102, № 286/3/23/103, № 286/3/23/109, № 286/3/23/115, № 286/3/23/116, № 286/3/23/118, № 286/3/23/119, № 286/3/23/122, № 286/3/23/123, які складені з урахуванням ненадісланих до МО України листів ТОВ «ТЛР», «БАМ», «БК СІТІГРАД» від 27.02.2023, якими нібито повідомлено про виникнення об`єктивних обставин, що перешкоджають виконанню договорів, та які фактично не надходили до Міноборони;

- показаннями свідка ОСОБА_13 від 14.06.2024 (головний спеціаліст Департаменту юридичного забезпечення МО України), який підтвердив погодження проектів додаткових угод, якими продовжено строки виконання договорів, із зауваженнями: укладання додаткових угод про зміну кінцевих строків постачання товару позбавить права Міноборони вимагати від Постачальника сплати неустойки (пені, штрафу) за порушення строків постачання товару, що вже настали. На думку свідка, наведені в якості підстав для внесення змін до договорів за своєю природою не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють їх несвоєчасне виконання;

- витягами із системи електронного документообігу (СЕДО) від 20.11.2023 та від 26.12.2023 року із зауваженнями Департаменту юридичного забезпечення МО України щодо проектів додаткових угод, якими продовжено строки виконання договорів;

- показаннями свідка ОСОБА_14 від 19.09.2024 (колишній т.в.о. директора Департаменту ресурсного забезпечення МО України), який підтвердив, що саме ОСОБА_15 у відносинах з Міноборони представляв інтереси ТОВ «ТЛР», «БАМ», «БК СІТІГРАД», та у жовтні 2023 року телефонував свідку з приводу виставлених штрафних санкцій на несвоєчасне виконання договорів, запевняв, що найближчим часом товари будуть поставлені;

- поясненнями ОСОБА_8 від 27.08.2024, що надані з листом ГУВЮ МОУ від 11.09.2024 № 220/74/1661, згідно яких саме ОСОБА_8 прийняв рішення про укладення додаткових угод;

- протоколами інших слідчих (розшукових) дій, витребуваними в порядку ст. 93 КПК України документами, а також іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності.

Матеріали досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні постановою прокурора від 17.10.2024 рокувиділено з кримінального провадження № 0000876 від 12.10.2023 року.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий зазначав, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого корупційного злочину, наявність усіх передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, дає підстави вважати, що у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як застава, особиста порука, особисте зобов`язання чи домашній арешт, орган розслідування не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження, не матиме можливості запобігти впливу ОСОБА_8 на свідків по справі з метою уникнення кримінальної відповідальності, знищення підозрюваним речей та документів, які мають значення для досудового розслідування, та у яких містяться відомості, які можуть бути доказами під час судового розгляду, а також запобігти перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки для проведення слідчих та процесуальних дій.

Крім того слідчий вказував, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 31 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 93 868 000 (дев`яносто три мільйони вісімсот шістдесят вісім тисяч) грн. у національній грошовій одиниці України, оскільки внесення застави сааме втакому розмірі достатньою мірою гарантує виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених обов`язків у разі звільнення з-під варти після її внесення, а також забезпечить утримання останнього від реалізації вищевказаних ризиків.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , за погодженням прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 12.01.2025 року.

Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначено у межах 16 512,5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 50 000 000 (п`ятдесят мільйонів) грн. 00 коп.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

Отримувач ТУДСАУ у м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

МФО 820172;

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ;

р/р UA1012089;

призначення платежу: застава за …(ПІБ, дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду) … від … (дата ухвали).. по справі № …, кримінальне провадження № ….., внесені (ПІБ особи, що вносить заставу).

Зазначено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися з місця постійного проживання (у м. Києві та Київській області), в якому він мешкає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено в межах строків досудового розслідування, тобто до 12.01.2025 року включно.

Визначено, що у разі внесення застави підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Так, обґрунтованасть підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами:

- актами перевірки закупівель ДАСУ від 03.06.2024 № 000800-21/27, від 03.06.2024 № 000800-21/28, від 03.06.2024 № 000800-21/29, згідно яких внаслідок укладання Міноборони, в особі т.в.о. директора Департаменту ресурсного забезпечення ОСОБА_8 , додаткових угод на продовження (збільшення) терміну постачання Товару, що є порушенням п. 1.5 договорів, з ТОВ «ТЛР» до договорів від 23.02.2023 № 286/3/23/102, № 286/3/23/103, Департаментом ресурсного забезпечення виставлені штрафні санкції в розмірі 13 475 617,36 грн перераховані до 23 741,23 грн; з ТОВ «БАМ» до договорів від 23.02.2023 № 286/3/23/109, № 286/3/23/115, № 286/3/23/116, Департаментом ресурсного забезпечення виставлені штрафні санкції в розмірі 26 343 230,15 грн перераховані до 64 306,45 грн; з ТОВ «БК СІТІГРАД» до договорів від 23.02.2023 № 286/3/23/118, № 286/3/23/119, № 286/3/23/122 та № 286/3/23/123, Департаментом ресурсного забезпечення виставлені штрафні санкції в розмірі 58 119 330,92 грн перераховані до 3 978 400,23 грн.;

- висновком експертів № 8172/8173/24-72 від 04.11.2024 за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи, згідно якого перерахування (зменшення) виставлених штрафних санкцій документально підтверджується в сумі 13 451 876,13 грн (за договорами від 23.02.2023 № 286/3/23/102, № 286/3/23/103), 26 278 923,70 грн (за договорами від 23.02.2023 № 286/3/23/109, № 286/3/23/115, № 286/3/23/116) та 54 140 930,69 грн (за договорами від 23.02.2023 № 286/3/23/118, № 286/3/23/119, № 286/3/23/122 та № 286/3/23/123), та вважається сумою недоотриманих доходів (матеріальною шкодою (збитками)) Міністерства оборони України; тобто спричинено збитки державі в особі Міністерства оборони України на загальну суму 93 871 730,52 грн.;

- підписаними ОСОБА_8 додатковими угодами від 24.11.2023 № 4 та від 27.12.2023 № 5 до договору № 286/3/23/102, від 24.11.2023 № 4 та від 27.12.2023 № 5 до договору № 286/3/23/103, від 24.11.2023 № 5 та від 27.12.2023 № 6 до договору № 286/3/23/109, від 24.11.2023 № 5 до договору від 23.02.2023 № 286/3/23/115, від 24.11.2023 № 5 та від 27.12.2023 № 6 до договору № 286/3/23/116, від 24.11.2023 № 3 до договору № 286/3/23/118, від 24.11.2023 № 4 та від 27.12.2023 №5 до договору № 286/3/23/119, від 24.11.2023 № 4 та від 27.12.2023 № 5 до договору № 286/3/23/122, від 27.12.2023 № 4 до договору № 286/3/23/123, якими продовжено строки (терміни) постачання товару, внаслідок чого зменшено виставлені раніше штрафні санкції;

- підписаними ОСОБА_8 претензіями (листами) Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства оборони України, якими перераховано та зменшено виставлені раніше штрафні санкції;

- договорами від 23.02.2023 № 286/3/23/102, № 286/3/23/103, № 286/3/23/109, № 286/3/23/115, № 286/3/23/116, № 286/3/23/118, № 286/3/23/119, № 286/3/23/122, № 286/3/23/123, згідно п. 1.5 яких основні умови договору щодо ціни, строків (термінів) постачання не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, та згідно п. 8.2 яких сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. У разі неповідомлення про настання обставин непереборної сили - сторона позбавляється права посилатися на ці обставини та не звільняється від відповідальності, навіть при наявності відповідного сертифікату Торгово-промислової палати;

- листом Міністерства оборони України від 11.09.2024 № 220/74/1671, згідно якого в СЕДО відсутні листи від 27.02.2023, якими ТОВ «ТЛР», «БАМ», «БК СІТІГРАД» нібито повідомляли Міноборони про виникнення об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню договорів;

- висновками Вінницької ТПП по договорах від 23.02.2023 № 286/3/23/102, № 286/3/23/103, № 286/3/23/109, № 286/3/23/115, № 286/3/23/116, № 286/3/23/118, № 286/3/23/119, № 286/3/23/122, № 286/3/23/123, які складені з урахуванням ненадісланих до МО України листів ТОВ «ТЛР», «БАМ», «БК СІТІГРАД» від 27.02.2023, якими нібито повідомлено про виникнення об`єктивних обставин, що перешкоджають виконанню договорів, та які фактично не надходили до Міноборони;

-показаннями свідка ОСОБА_13 від 14.06.2024 (головний спеціаліст Департаменту юридичного забезпечення МО України), який підтвердив погодження проектів додаткових угод, якими продовжено строки виконання договорів, із зауваженнями: укладання додаткових угод про зміну кінцевих строків постачання товару позбавить права Міноборони вимагати від Постачальника сплати неустойки (пені, штрафу) за порушення строків постачання товару, що вже настали. На думку свідка, наведені в якості підстав для внесення змін до договорів за своєю природою не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють їх несвоєчасне виконання;

- витягами із системи електронного документообігу (СЕДО) від 20.11.2023 та від 26.12.2023 року із зауваженнями Департаменту юридичного забезпечення МО України щодо проектів додаткових угод, якими продовжено строки виконання договорів;

- показаннями свідка ОСОБА_14 від 19.09.2024 (колишній т.в.о. директора Департаменту ресурсного забезпечення МО України), який підтвердив, що саме ОСОБА_15 у відносинах з Міноборони представляв інтереси ТОВ «ТЛР», «БАМ», «БК СІТІГРАД», та у жовтні 2023 року телефонував свідку з приводу виставлених штрафних санкцій на несвоєчасне виконання договорів, запевняв, що найближчим часом товари будуть поставлені;

- поясненнями ОСОБА_8 від 27.08.2024, що надані з листом ГУВЮ МОУ від 11.09.2024 № 220/74/1661, згідно яких саме ОСОБА_8 прийняв рішення про укладення додаткових угод;

- протоколами інших слідчих (розшукових) дій, витребуваними в порядку ст. 93 КПК України документами, а також іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні орган досудового розслідування, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину у сфері службової діяльності. Санкція ч. 2 ст. 364, що інкримінуються ОСОБА_8 , передбачає можливість призначення судом покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років.

Водночас, звільнення від відбування покарання з випробуванням чи призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, за вчинення корупційного злочину, яким є правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України, не передбачено.

Крім цього, у кримінальному провадженні ОСОБА_8 повідомлено про підозру у зловживанні службовим становищем, чим спричинено збитки державі в особі Міністерства оборони України в сумі 93 871 730,52 грн., що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.

Вищевказані обставини, дають підстави вважати, що підозрюваний в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватися від органів слідства, суду, та має реальні можливості покинути територію України з цією метою. Одним із ризиків можливого переховування підозрюваного від слідства та суду є відсутність контролю за частиною державного кордону в окремих областях України.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що на даний час у кримінальному провадженні проведений не весь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлені всі співучасники злочину, місця зберігання знаряддя та засобів вчинення злочинів, а зважаючи на тяжкість інкримінованих підозрюваному діянь, зухвалість їх вчинення, а також на міру покарання, яка загрожує підозрюваному, сторона обвинувачення обґрунтовано вважає, що ОСОБА_8 , перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, вчинятиме дії, спрямовані на знищення або спотворення доказів у даному кримінальному провадженні, збір яких на даний час досудовим розслідуванням не завершено, що значно вплине на процес доказування вини підозрюваного.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено тісний зв`язок ОСОБА_8 зі службовими особами Міністерства оборони України на різних рівнях, за сприяння яких він в змозі вчинити дії, спрямовані на знищення, приховування або спотворення доказів у даному кримінальному провадженні.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідка у кримінальному провадженні), обґрунтовується тим, що з високим ступенем ймовірності ОСОБА_8 , перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, може незаконно впливати на свідків, яким відомі обставини вчинення кримінальних правопорушень, у т.ч. службових осіб Міністерства оборони України, які виконували свої повноваження у зв`язку з укладенням та виконання вищевказаних договорів, та інших осіб. Показання таких осіб свідчать про їх значущість для доведення обставин, що підлягають доказуванню. Окрім цього, на даний час встановлюються особи, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню, з метою їх подальшого допиту як свідків, а також коло осіб, можливо причетних до вчинення кримінальних правопорушень у змові з підозрюваними. Перебуваючи поза межами установ попереднього ув`язнення, підозрюваний може вчинити дії щодо впливу на них, у тому числі шляхом погроз і залякувань, з метою відмови надання показань слідству.

Відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування.

Ризик незаконного впливу на інших осіб об`єктивізується також з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від свідків у кримінальному провадженні, за якої на стадії досудового розслідування показання отримуються під час допиту слідчим, прокурором, а на стадії судового розгляду - шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише під час досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. У зв`язку з чим достатня вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) вбачається з огляду на те, що ОСОБА_8 , перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, зможе координувати свої дії з іншими невстановленими на даний час співучасниками злочину, що мають можливість впливати на викривлення значимих доказів і даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню.

Крім того, слід враховувати, що ОСОБА_8 обіймав керівні посади у Міністерстві оборони України близько 4 років (з вересня 2020 року). За посадою виконував завдання Міністерства оборони щодо організації та проведення процедур публічних закупівель, постачання матеріальних ресурсів і надання послуг для потреб Збройних Сил України.

Вказане свідчить, що ОСОБА_8 в силу займаної посади та напрямку діяльності мав достатній авторитет та вплив на службових осіб Міністерства оборони України, представників постачальників, у тому числі тих, які були задіяні у закупівлях для потреб Збройних Сил України.

Враховуючи викладене, є ймовірним ризик того, що ОСОБА_8 , усвідомлючи, яка відповідальність передбачена за вчинення інкримінованого йому злочину, може використати набутий авторитет та зв`язки з метою викривлення значимих доказів і даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності за повідомленою йому підозрою.

При цьому слід зазначити, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні умисного тяжкого корупційного злочину у сфері службової діяльності - у зловживанні службовим становищем, яким спричинено збитки державі в особі Міністерства оборони України в сумі 93 871 730,52 грн.

ОСОБА_8 , маючи значний авторитет та коло осіб із числа співробітників Міністерства оборони України, правоохоронних органів, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності за повідомленою йому підозрою, а саме вчинити кримінальне правопорушення, передбачене статтею 332-2 КК України, тобто незаконний перетин державного кордону, тому вказаний ризик однозначно виключити неможливо.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування, та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

При цьому, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, визначив підозрюваному розмір застави, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України, у якому він підозрюється, має високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного.

При цьому, слідчий суддя у відповідності до положень ст. ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував і тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину, характер та обставини вчинення злочину, і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Викладені в апеляційних скаргах доводи про необґрунтованість підозри є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Твердження апелянтів про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Посилання захисників на те, що підозрюваний ОСОБА_8 має сталі соціальні зв`язки та не переслідує мету переховуватись від слідства та суду, не спростовують висновків слідчого судді про те, що ОСОБА_8 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження апелянта про непомірність визначеної ОСОБА_8 застави у розмірі 16 512,5 розмірів прожиткового мінімуму, є необґрунтованими, оскільки при визначенні розміру застави слідчий суддя, наряду з положеннями ст.ст. 182, 183 КПК України, врахував практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні. Оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , характер та обставини вчинення злочину, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що застава в розмірі 16 512,5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 50 000 000 грн., в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним додаткових процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Інші наведені у апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких апелянти просять скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Тобто, законодавцем встановлено певний процесуальний запобіжник, що унеможливлює обмеження прав особи поза межами кримінального провадження.

Станом на час розгляду апеляційної скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ,оскаржувана ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року вичерпала свою дію 12 січня 2025 року.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.05.2019 року у справі № 532/308/15-к (провадження № 13-23зво19), скасування такої ухвали про обрання запобіжного заходу, яка вже виконана, в жодному разі не може призвести до відновлення прав особи.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з викладеними в них доводами, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення,а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4