Справа № 642/4440/24
Провадження № 1-кп/642/580/24
УХВАЛА

03.01.2025 м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000949 від 02.06.2024 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хачмаз, Азербайджан, громадянина Азербайджану, з середньою освітою, не одруженого, без реєстрації, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України,

встановив:

31 липня 2024 року в провадження Ленінського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_7 обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою. Зазначив, що необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що останній може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також може продовжити вчинення кримінальних правопорушень. Метою та підставами продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим, посилається на неможливість запобігання ризиків шляхом застосування більш мя`ких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора не заперечував.

Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання також не заперечував, але послався на відсутність відповідних ризиків, зазначених в клопотанні прокурора та зазначив, що його підзахисний хворіє на ВІЛ інфекцію та надав відповідну довідку від 08.10.2024, видану лікарем інфекціонистом медичної частини установи тимчасового тримання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Під час судового провадження вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України (частина 3 статті 315, частина 2 статті 331 КПК України).

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що (1) обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, (2) обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою (частини 3-5 статті 199 КПК).

Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченного частиною 4 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів. Так, санкція частини 4 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі, а отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від суду. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі №674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 неодружений, дітей на утриманні не має, не має зареєстрованого місця проживання в Україні, є громадянином Айзербайджану, отже міцних соціальних зв`язків та звязків з країною в якій піддається кримінальному переслідуванню не має.

За зазначених вище обставин суд приходить до висновку, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватись від суду продовжує існувати.

Крім цього, суд приймає до уваги обставини кримінального правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 .

Тому суд приходить до висновку, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, отже ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України продовжує існувати.

Суд також зазначає про наявність ризику впливу на потерпілу та свідків зважаючи на те, що вони не допитані в судовому засіданні, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Щодо захворювання оювинуваченим на ВІЛ інфекцію, суд зазначає, що належна і відповідна медична допомога надається обвинуваченому в умовах установи тримання під вартою, про що він безпосередньо зазначив в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України ризики продовжують існувати, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, відповідно не має законних джерел отримання прибутку, не одружений, а отже не має міцних родинних зв`язків, також враховано, що перебуваючи на свободі ОСОБА_4 може переховуватись від суду та продовжити злочинну діяльність, суд приходе до висновку, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тому необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою на строк до 60 діб.

Відповідно до вимог ст.182 КПК України, суд з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, визначає заставу достатню для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України. При цьому суд зазначає, що застава в раніше обраному розмірі - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень здатна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 , покладених на нього обов`язків. Визначений розмір застави на думку суду в повній мірі узгоджується з вимогами ст.182 КПК України та, у разі її внесення буде справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та вагомим стримуючим засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 196, 201, 331, 369, 372 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківського слідчого ізолятора», строком на 60 (шістдесят) днів до 03 березня 2025 року включно.

Одночасно визначити суму застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень, яку можливо внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області в будь-який момент протягом дії ухвали до 03 березня 2025 року включно.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, на підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2)не відлучатися із міста Харкова без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави має бути наданий уповноваженій службовій особі установи тимчасового тримання.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст судового рішення оголошений 03.01.2025 о 15:00 год.

Суддя ОСОБА_1