ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1328/24

Провадження № 11-кп/820/185/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000471, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2023 року, про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дунаївці, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.305, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.313, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст.317 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

У провадженні Дунаєвецького районного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження №0000471, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч.3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч.3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317, ч.1 ст. 263 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч.2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 313, , ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч.2 ст. 27 ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України.

За клопотанням прокурора ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 20 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України. У задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити зазначений запобіжний захід на нічний домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю або заставу.

Звертає увагу, що кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_7 не визначені ч.6 та 8 ст.176 КПК України, тобто законодавець розглядає можливість застосування альтернативних запобіжних заходів.

Вважає, що стороною обвинувачення жодним чином не підтверджено ті ризики, на які вона посилається, як на підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зокрема вказано, що ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду мотивований лише тяжкістю інкримінованих злочинів, проте сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосована до обвинуваченого, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише в сукупності з іншими релевантними факторами.

Ризик незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні також є необґрунтованим, оскільки з моменту застосування запобіжного заходу жодних спроб негативно впливати на свідків та потерпілого, зокрема через друзів та родичів у обвинуваченого не було і не могло бути.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень є невмотивованим, оскільки ОСОБА_7 при зміні запобіжного заходу зможе влаштуватись на роботу та забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Окрім того, захисником вказано про наявність міцних соціальних зв`язків. Обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, одружений, на його утриманні перебуває малолітня донька та непрацездатна бабуся.

Згідно відомостей, які містять в матеріалах справи, ОСОБА_7 ніколи не притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, що свідчить про стабільність та системність правової поведінки.

Під час перебування ОСОБА_7 в ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26», останній умов утримання не порушував, скарг та зауважень щодо його поведінки не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційні вимоги, просив оскаржувану ухвалу суду скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю або визначити заставу, з наведених в апеляційній скарзі підстав.

Прокурор в судовому засіданні просив залишити ухвалу суду без змін, вважав доцільним продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки інші запобіжні заходу, на його думку, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який обґрунтовано обвинувачується у ряді кримінальних правопорушень, в тому числі і у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги його захисника через керівника ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26», з клопотанням про участь в апеляційному розгляді не звертався, в апеляційній скарзі захисника не порушується питання про погіршення його становища, його участь у апеляційному розгляді не є обов`язковою, у зв`язку з чим колегія суддів, з`ясувавши думку присутніх учасників провадження, прийняла рішення про проведення апеляційного розгляду у відсутність обвинуваченого, відповідно до вимог ч.4 ст.401, ч.4 ст.405, 422-1 КПК України, з урахуванням також позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.10.2023, у справі №211/111/22, провадження №51-3720км23.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, думку прокурора, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог статті 315 ч.3 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Так, під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 діб, оскільки існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, та у зв`язку з неможливістю закінчити судовий розгляд на поточному етапі.

Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року в підготовчому судовому засіданні за клопотанням прокурора обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід до 20 лютого 2025 року включно без визначення розміру застави.

Захисник обвинуваченого оскаржує вказану ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, вважає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів обґрунтованого обвинувачення, існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами 6 та 8 статті 176 цього Кодексу.

Приймаючи рішення за клопотанням прокурора щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, що правопорушення вчинено в складі злочинної організації, у якій ОСОБА_7 є одним із організаторів та керівників злочинної організації, вчинення особливо тяжкого злочину, за який законом передбачена можливість призначення покарання у разі визнання його винуватим у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, постійного законного джерела доходу не має та розуміючи про тяжкість покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від суду.

Також суд врахував, що в обвинувальному акті зазначається про діяльність злочинної організації, яка була поширена в декількох областях України та за межами території України, з урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку, що продовжують існувати визначені ст.177КПК України.

Відтак, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно з положеннями статі 199 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 25.01.2024 до ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області застосовано запобіжний заходів у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.10.2024 до 26.12.2024 без визначення розміру застави, відповідно до ст.183 ч.4 п,4,5 КПК України, тобто під час підготовчого судового засідання строк дії попередньої ухвали спливав, тому прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою обвинувачених, що відповідає вимогам статей 199, 315 КПК України.

Зі змістуст.422-1 КПК України вбачається, що в ході розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, тому у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження на перевірку обґрунтованості підозри у вчиненні обвинуваченими кримінального правопорушення.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255; ч.3 ст.27; ч.4 ст.28 ч.3 ст.305; ч.3 ст.27; ч.4 ст.28; ч.3 ст.307; ч.3 ст.27; ч.4 ст.28; ч.3 ст.311; ч.3 ст.27; ч.4 ст.28; ч.3 ст.313; ч.3 ст.27; ч.4 ст.28; ч.2 ст.317 КК України та інших, із зібраними у кримінальному провадженні доказами 21.08.2024 року переданий до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області, провадження триває та доведеність або не доведеність вини обвинувачених буде встановлюватися вироком суду.

З наведених підстав доводи сторони захисту, що в матеріалах провадження відсутні докази на обґрунтування обвинувачення, колегією суддів не перевірялися.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Згідно практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, прокурор повинен довести, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення доведені ризики, в тому числі і впливу на свідків, які ще не допитані судом, вказані ризики в сукупності з обґрунтованим обвинуваченням у вчиненні, в тому числі і особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, стали підставою для продовження строку дії запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що в обвинувальному акті зазначається про діяльність злочинної організації, яка була поширена в декількох областях України та за межами території України.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеними ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може перешкоджати встановленню істини у справі, незаконно впливати на свідків та переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі і особливо тяжких злочинів, що тягне за собою суворе покарання, яке є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків та дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 і виключити ризики, пов`язані зі звільненням його з-під варти.

Твердження про те, що під час продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 суд не врахував положення ч.1 ст.178 КПК України, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вказані обставини були враховані місцевим судом при продовженні запобіжного заходу.

Разом з тим, слід зазначити, що такі обставини як наявність постійного місця проживання, дружини, на утриманні малолітньої дочки та непрацездатної бабусі, не притягнення раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності, крім того, що під час перебування ОСОБА_7 в ДУ «Чортківська установа виконання покарань № 26» умов утримання не порушував, скарг та зауважень щодо його поведінки до адміністрації не надходило, не є визначальною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки не зменшують наявних ризиків, тоді якхарактеризуючи дані враховуються в сукупності з конкретними обставинами провадження та наявними ризиками.

Щодо посилань захисника ОСОБА_6 про необхідність визначення застави, то апеляційний суд вважає, що ці доводи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.4 ст.183 КК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України, а також щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тобто кримінальний процесуальний закон відносить це питання до дискреційних повноважень суду, яке вирішується за результатом аналізу всіх чинників в сукупності.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, в тому числі і у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, розмір застави на даному етапі судового розгляду провадження, враховуючи наведені ризики, суд першої інстанції не визначив, не вбачає таких підстав на цьому етапі провадження і колегія суддів.

З урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 20 лютого 2025 року включно без визначення розміру застави. Обмеження права обвинуваченого на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним через неможливість у жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено, апеляційні вимоги захисника обвинуваченого є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20.02.2025 року включно без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.305, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.313, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст.317 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3