"10" лютого 2025 р. Справа № 363/464/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ;

обвинуваченого ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ;

захисника ОСОБА_8 ;

захисника ОСОБА_9 ;

захисника ОСОБА_10 ;

захисника ОСОБА_11 ;

потерпілого ОСОБА_12 ;

представника потерпілого ОСОБА_13 ,

потерпілої ОСОБА_14 ;

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000997, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.08.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду надійшов вищезазначений обвинувальний акт.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 29.01.2025 року в межах кримінального провадження призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого провадження прокурором подано: 1) клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 (Т. 1, а.с. 166-204); 2) клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 (Т. 1, а.с. 205-260); 3) клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 (Т. 2, а.с. 1-46); 4) клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 (Т. 2, а.с. 47-100).

У свою чергу, під час підготовчого провадження захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_11 подано клопотання про зміну запобіжного заходу (Т. 2, а.с. 200-202); захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_8 подано клопотання про зміну запобіжного заходу (Т. 2, а.с. 203-206); захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_9 подано клопотання про зміну запобіжного заходу (Т. 3, а.с. 9-48); захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_10 подано клопотання про зменшення розміру застави та часткової зміни окремих обмежень (Т. 3, а.с. 55-69).

На додаток до цього, під час підготовчого провадження від адвоката ОСОБА_8 надійшло клопотання про скасування арешту на майно, подане в інтересах третьої особи ОСОБА_15 (Т. 1, а.с. 146-162); від адвоката ОСОБА_16 надійшло клопотання про скасування арешту майна, подане в інтересах третьої особи ОСОБА_17 (Т. 2, а.с. 145-151); від адвоката ОСОБА_10 надійшло клопотання про скасування арешту майна, подане в інтересах третьої особи ОСОБА_18 (Т. 3, а.с. 49-54).

Крім того, під час підготовчого провадження надійшов цивільний позов ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням (Т. 2, а.с. 106-144).

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 також під час підготовчого провадження надійшла скарга на порушення права на захист (Т. 2, а.с. 219-237), а від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 надійшли два клопотання про долучення додаткових матеріалів (Т. 3, а.с. 70-74).

Відповідно до п. 4, 5 ч. 2 ст. 315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні; вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Щодо клопотань сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжних заходів, обраних відносно обвинувачених, та клопотань сторони захисту про зміну запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Отже, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право продовжити строк запобіжного заходу, що був обраний обвинуваченому, або змінити його на інший запобіжний захід. Розгляд зазначеного клопотання здійснюється з урахуванням загальних положень щодо розгляду та вирішення питання про обрання та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжні заходи є одним з різновидів заходів забезпечення кримінального провадження, що мають особливий порядок застосування в силу своїх негативних наслідків щодо сфери особистих прав та свобод підозрюваного чи обвинуваченого, яких вони можуть зазнати у разі застосування до них запобіжного заходу.

Порядок застосування запобіжних заходів визначається у ст. 194 КПК України, у ч. 1 якої зазначається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, ухвалення судом рішення про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного чи обвинуваченого є належним правовим результатом розгляду та вирішення відповідного клопотання тоді і лише тоді, коли судом на основі наданих доказів буде встановлено відповідну сукупність умов, а саме існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один ризик, що передбачений у ст. 177 КПК України, а також неможливість або недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не виконання хоча б однієї з вищезазначених умов призводить до іншого правового результату, ніж застосування запобіжного заходу у відповідності до заявленого клопотання.

На додаток до цього чинне кримінальне процесуальне законодавство визначає можливість та процедуру продовження строку обраного запобіжного заходу, у тому числі під час підготовчого судового засідання.

Так, відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку запобіжного заходу має відповідати загальним вимогам, встановленим у ст. 184 КПК України щодо клопотання про обрання запобіжного заходу. Разом з тим з метою унеможливлення непропорційного втручання у право обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість клопотання про продовження строку запобіжного заходу, у тому числі тримання під вартою, має також містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для задоволення клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суду необхідно встановити не тільки стандарту сукупність умов, наявність якої є необхідною для обрання запобіжного заходу, але і встановити той факт, що ризики, які стали причиною для застосування запобіжного заходу, продовжують існувати або з`явилися нові ризики, передбачені у ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Вимоги щодо форми та змісту клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу визначені приписами ч. 2, 3 ст. 201 КПК України.

Отже, для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, суду необхідно встановити, що потреба в застосуванні до обвинуваченого конкретного запобіжного заходу відпала, а інший (більш м`який) запобіжний захід здатен забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та здатен запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 (Т. 1, а.с. 166-204) та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу (Т. 2, а.с. 200-202).

Клопотання прокурора про продовження строку дії тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 мотивовано наявністю обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України, а також наявністю ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт мотивовано відсутністю обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України, а також відсутністю ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. У клопотанні захисником зазначено, що всі матеріали кримінального провадження підтверджують лише той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 знаходився на місці події та намагався надати допомогу потерпілому. Все обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 , ґрунтується на показаннях свідків, які є суперечливим непослідовними та такими, що не співвідносяться з іншими матеріалами справи. Захисником зазначено, що ризик впливу на свідків є необґрунтованим, оскільки показання свідків зібрані під час досудового розслідування, а всі інші ризики є абстрактними та недоведеними. Крім того, у клопотанні захисником зазначено про те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, закінчив середню школу, має середню освіту, працював за спеціальністю до скорочення виробництва з початком війни, має постійне місце проживання та стійки соціальні зв`язки, добровільно та самостійно з`явився до правоохоронних органів для дачі свідчень та співпраці, що у своїй сукупності вказує на можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку дії тримання під вартою та заперечив проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 . Додаткового до цього прокурором було зазначено, що ОСОБА_6 дійсно самостійно з`явився до правоохоронних органів, однак здійснив це після того, як слідчим суддею було надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в судовому засіданні з розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу. Відносно ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави. Вказана ухвала переглядалася в апеляційному порядку Київським апеляційним судом, за результатами чого була залишена без змін. Підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_11 заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та підтримали своє клопотання про зміну запобіжного заходу. На додаток до цього, захисником було зазначено, що сторона захисту не згодна з рішенням слідчого судді про надання дозволу на затримання ОСОБА_6 , оскільки останній від правоохоронних органів не переховувався, до органів досудового розслідування належним чином не викликався. Оскільки пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення є необґрунтованим, ризики вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є абстрактними, надуманими, жодним чином не підтвердженими, а ОСОБА_6 має постійне місце проживання на території Вишгородського району Київської області, захисником зазначено про можливість застосування відносно ОСОБА_6 нічного домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю.

Потерпілий ОСОБА_12 , його представник ОСОБА_13 , потерпіла ОСОБА_14 підтримали клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 . Проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 потерпілі категорично заперечували.

Розглянувши матеріали поданого клопотання, заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2024 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 для доставки останнього в судове засідання для розгляду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

01.10.2024 ОСОБА_6 затримано на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.10.2024.

В подальшому ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.01.2025 року ОСОБА_6 було продовжено строк тримання під вартою до 15.02.2025 року включно.

При постановленні вказаних ухвал та їх перевірки в апеляційному провадженні судами було констатовано наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Після цього 27.01.2025 року було затверджено обвинувальний акт та вручено ОСОБА_6 , після чого обвинувальний акт направлено до суду. З цього моменту в межах судового провадження призначено та проведено лише підготовче судове засідання.

Аналіз положень ст.ст. 314, 315 КПК України дає можливість зробити висновок, що підготовче судове засідання, як окремий етап судового провадження, має організаційно-технічний характер, оскільки на ньому судом разом з іншими учасниками кримінального провадження вирішується питання можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, крім окремих випадків, передбачених законодавством (затвердження угоди про визнання винуватості тощо). В усіх інших випадках конкретна оцінка обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення шляхом оцінки відповідних доказів, а відповідно і надання судом конкретних висновків щодо висунутого особі обвинувачення є прерогативою судового розгляду, під час якого суд наділений повноваженнями не тільки досліджувати докази, але і зануритися у суть обвинувачення безпосередньо.

З огляду на характер та призначення підготовчого судового засідання, на якому створюються умови щодо безперешкодного та ефективного судового розгляду обвинувального акту по суті, на етапі підготовчого судового засідання судом не досліджуються обставини та факти вчиненого кримінального правопорушення, не досліджуються доводи та аргументи щодо суті обвинувачення, не вивчаються докази по справі та не вчиняються будь-які інші дії, що прямо чи опосередковано пов`язані зі змістом та сутністю обвинувачення, а відповідно під час підготовчого судового засідання відсутні будь-які правові та фактичні підстави щодо зміни висновків стосовно обґрунтованості обвинувачення (підозри), що були зроблені до цього під час кримінального провадження.

У свою чергу, процесуальне законодавство не містить чітких критеріїв визначення ступеня обґрунтованості обвинувачення, його обсягу та змісту, але відповідно до усталеної практики ЄСПЛ під обґрунтованим обвинуваченням, не вдаючись до сутності та змісту самого обвинувачення, слід розуміти таке обвинувачення, що підкріплюється сукупністю певних відомостей, доказів, обставин та фактів, що дають можливість переконати об`єктивного спостерігача в причетності особи до вчинення кримінального правопорушення. Тобто, встановлення обґрунтованості обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення не вимагає встановлення у її діях ознак кримінального правопорушення, доведення їх відповідними доказами та не вимагає констатації того факту, що саме ця особа вчинила відповідне кримінальне правопорушення, а лише вимагає визначення того, що особа може бути причетна до вчинення відповідного кримінального правопорушення.

З огляду на відсутність нових фактичних обставин, не дослідження на даному етапі кримінального провадження доказів щодо пред`явленого обвинувачення, у суду відсутні підстави для інших висновків в частині обґрунтованості обвинувачення, ніж тих, що були викладені в ухвалах слідчого судді від 25.09.2024 року та від 02.01.2025 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що наявних матеріалів кримінального провадження достатньо для висновку щодо обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність правової підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, а саме наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то судом встановлено, що у клопотанні прокурора зазначається про наявність ризику вчинення ОСОБА_6 дій, які передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні чотирьох кримінальних правопорушень, з яких три є тяжкими злочинами, за кожне з яких передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, та знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності, може переховуватися від суду. Суд також враховує особливу суспільну небезпечність, інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

Судом, зокрема з матеріалів аналітичного досьє, також встановлено, що ОСОБА_6 стійких соціальних зв`язків не має, офіційно не працевлаштований, офіційних джерел доходу немає, рухомого та нерухомого майна, у тому числі на території Вишгородського району Київської області немає, неодружений, дітей та будь-яких інших осіб на утриманні не має. Таким чином, у ОСОБА_6 відсутні будь-які соціальні, сімейні, економічні чи будь-які інші фактори, які б стримували його від можливої негативної процесуальної поведінки, у тому числі, щодо ухилення від явки до суду.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, що непоправно позначиться на виконанні завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Отже, суд вважає доведеним продовження існування ризику того, що ОСОБА_6 може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

У межах даного кримінального провадження наявні свідки, потерпілий та потерпіла, показання яких в силу положень ст. 352 КПК України мають бути досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду. У зв`язку з цим суд не сприймає доводи сторони захисту щодо неможливості існування ризику впливу на свідків та потерпілих, оскільки вони вже були допитані під час досудового розслідування. Показання свідків та потерпілих, що були відібрані під час досудового розслідування, однак не були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду шляхом повторного допиту свідків та потерпілих, не можуть бути покладені в основу доказової бази кожної з сторін кримінального провадження та в основу майбутнього судового рішення.

У зв`язку з цим в межах даного кримінального провадження пріоритетним є створення умов, за яких показання допитаних під час досудового розслідування свідків будуть залишатися повними, точними та достовірними для їх подальшого дослідження під час судового розгляду.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно в будь-який спосіб впливати на свідків та потерпілих, що може призвести до неповноти, недостовірності чи неточності показань цих осіб під час їх допиту в судовому розгляді. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може будь-яким іншим чином перешкоджати руху цього кримінального провадження. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, конкретні обставини вчинення діянь, вчинення яких інкримінується ОСОБА_6 , особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зважаючи на доведеність існування ризиків вчинення дій, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_6 , не маючи стримуючих факторів, роботи, офіційних джерел доходу, може вчинити інше кримінальне. Відсутність фактів притягнення ОСОБА_6 до кримінальної та іншої відповідальності не спростовує існування вказаного ризику.

Вищевикладене суд вважає достатнім для констатації доведеності ризику вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Вирішуючи питання про справедливість та пропорційність виду запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 3 ст. 176 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є найтяжчим видом запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , будучи раніше не судимим, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України. Санкцією ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Отже, судом встановлено наявність виключної правової підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відповідно і можливість продовження строку тримання під вартою за умови доведеності факту неможливості застосування більш м?якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про можливість застосування більш м?якого запобіжного заходу, суд враховує конкретні обставини кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність та характер вчинених дій, за якими обвинувачується ОСОБА_6 та які спрямовані, зокрема, проти життя та здоров`я особи, проти громадського порядку і безпеки. Крім того, суд враховує ті обставини, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан та запроваджено заходи правового режиму воєнного стану, вчинення кримінальних правопорушень в умовах якого суттєво підвищує їх суспільну небезпечність.

На підставі вищевикладеного, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела прибутку, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих правопорушень, з огляду на фактичні обставини за яких обвинуваченому інкримінується їх вчинення, їх підвищену суспільну небезпечність, суд доходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити достатньо ефективний стримуючий характер по відношенню до ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на це, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд вважає допустимим продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу слід залишити без задоволення. В аспекті цього суд також звертає увагу, що стороною захисту заперечується наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, що, за умови доведеності, свідчить про відсутність будь-яких підстав для застосування запобіжного заходу взагалі. Натомість при цьому сторона захисту, заперечуючи обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не заперечує проти застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу як такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його характер та конкретну обстановку вчинення, особу обвинуваченого, наявність реального ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, з огляду на задоволення клопотання прокурора, суд доходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 підлягає продовженню на строк 2 (два) місяці.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 (Т. 1, а.с. 205-260) та клопотання захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу (Т. 2, а.с. 203-210).

Клопотання прокурора мотивовано наявністю обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, а також наявністю ризиків вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу мотивовано тим, що ОСОБА_4 не є соціально-небезпечною особою, після подій вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_4 самостійно з`явився до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області та надав пояснення з приводу вказаних обставин та фактів. ОСОБА_4 жодного разу в розшуку не перебував, своїми діями не перешкоджав досудовому розслідуванню, активно сприяв, приймав участь у всіх процесуальних діях. ОСОБА_4 не має наміру уникнути покарання за свої дії, готовий нести покарання, але за вчинене особисто ним, а не за припущення органу досудового розслідування. Прокурором не доведено продовження існування ризиків та виправданість продовження застосування найбільш тяжкого запобіжного заходу. ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання, одружений, має неповнолітню дитину, є членом воєнізованого корпусу Зведеного Загону «Поділ», членом ГО «Захист місцевої громади», бере участь у наданні волонтерської та всілякої допомоги Збройним Силам України. Вказана поведінка ОСОБА_4 та його відношення до вчиненого дає можливість говорити про зменшення ризиків вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також про доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням засобів електронного контролю. Крім того, у клопотанні захисником зазначено про погіршення стану здоров`я ОСОБА_4 при перебуванні в умовах слідчого ізолятора.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку дії тримання під вартою та заперечив проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_8 заперечили проти задоволення клопотання прокурора та підтримали своє клопотання про зміну запобіжного заходу, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який у виді домашнього арешту з електронним засобом контролю. На додаток до цього, захисником було підтверджено, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області також перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 . В межах вказаного провадження відносно ОСОБА_4 обирався запобіжний захід, на даний момент строк дії запобіжного заходу закінчився, обвинувачений ОСОБА_4 жодного разу не порушував покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, захисником було підтверджено, що ОСОБА_4 дійсно вчиняв дії щодо знищення речей та предметів, які є доказами в межах цього кримінального провадження, однак не приховував їх від органу досудового розслідування, не вчиняв жодних протиправних дій відносно свідків та потерпілих, будь-яким іншим чином не перешкоджав досудовому розслідуванню.

Потерпілий ОСОБА_12 підтримав клопотання прокурора, заперечував проти застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу. Потерпілий ОСОБА_12 зазначив, що після початку кримінального провадження ОСОБА_4 особисто висловлював на його адресу погрози, які ним були сприйняті, як реальні, крім того, за місцем роботи ОСОБА_12 телефонували невідомі особи, які намагалися довідатися щодо його місця проживання, членів родини та місця їх проживання. У зв`язку з чим ОСОБА_12 має певні побоювання щодо власної безпеки та безпеки членів своєї родини, якщо відносно обвинуваченого ОСОБА_4 буде застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Потерпіла ОСОБА_14 також підтримала клопотання прокурора, заперечувала проти застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу. Потерпіла зазначила, що ОСОБА_4 не контактував з нею у будь-який спосіб після вчинення кримінального правопорушення, однак вона все одно має побоювання щодо власної безпеки у зв`язку з застосуванням ОСОБА_4 відносно неї насильства під час вчинення кримінальних правопорушень.

Розглянувши матеріали поданого клопотання, заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13.10.2024 року. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.01.2025 року строк тримання під вартою продовжено до 15.02.2025 року включно. При постановленні вказаних ухвал слідчими суддями встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, а також наявність ризиків вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

27.01.2025 року складено і затверджено обвинувальний акт, вручено ОСОБА_4 , після чого направлено до суду. Після цього в межах судового провадження проведено підготовче судове засідання.

З огляду на відсутність нових фактичних обставин, не дослідження на даному етапі кримінального провадження доказів щодо пред`явленого обвинувачення, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_8 не заперечували обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, за винятком окремих обставин, у суду відсутні підстави для інших висновків в частині обґрунтованості обвинувачення, ніж тих, що були викладені у вищезазначених ухвалах слідчого судді.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що наявних матеріалів кримінального провадження достатньо для висновку щодо обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність правової підстави для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, а саме наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні семи кримінальних правопорушень, три з яких є тяжкими злочинами, а один з яких є особливо тяжким злочином, за кожне з яких передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, та знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності, може переховуватися від суду. Суд також враховує особливу суспільну небезпечність, інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України.

Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 одружений, має неповнолітню дитину, постійне місце проживання, займається суспільно корисною (волонтерською) працею, бере участь у громадському житті, а також у допомозі Збройним Силам України. Разом з тим, ані кожен з цих факторів окремо, ані їх сукупність не створюють переваги над ризиком вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно не усувають будь-якого сумніву щодо існування такого ризику.

Крім того, в аспекті цього суд враховує усвідомлення ОСОБА_4 існування відносно нього також іншого обвинувального акту за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 186 КК України, що на даний момент часу перебуває на розгляді іншого суду.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, що непоправно позначиться на виконанні завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Отже, суд вважає доведеним продовження існування ризику того, що ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У межах даного кримінального провадження наявні свідки, потерпілий та потерпіла, показання яких в силу положень ст. 352 КПК України мають бути досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду. Потерпілим у судовому засіданні зазначено, що ОСОБА_4 висловлював відносно нього погрози, які він сприймає, як реальні. Потерпілою зазначено, що незаконних дій відносно неї після початку кримінального провадження, обвинувачений не вчиняв. Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілі мають побоювання щодо власної безпеки та безпеки членів своїх сімей. Крім того, потерпілим ОСОБА_12 зазначено, що після початку кримінального провадження невідомі особи, які можуть бути пов`язані з ОСОБА_4 , вчиняли дії щодо здобуття інформації про місце проживання ОСОБА_12 та членів його родини.

У зв`язку з цим в межах даного кримінального провадження пріоритетним є створення умов, за яких показання допитаних під час досудового розслідування свідків, потерпілих будуть залишатися повними, точними та достовірними для їх подальшого дослідження під час судового розгляду.

Таким чином, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно в будь-який спосіб впливати на свідків та потерпілих, що може призвести до неповноти, недостовірності чи неточності показань цих осіб під час їх допиту в судовому розгляді. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи, що сторона захисту підтвердила факт вчинення ОСОБА_4 дій, спрямованих на знищення доказів в межах цього кримінального провадження, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може будь-яким іншим чином перешкоджати руху цього кримінального провадження. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, конкретні обставини вчинення діянь, вчинення яких інкримінується ОСОБА_4 , особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зважаючи на доведеність існування ризиків вчинення дій, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_4 , не маючи суттєвих стримуючих соціальних факторів, може вчинити інше кримінальне. В аспекті цього судом також враховано факт обвинувачення ОСОБА_4 в іншому кримінальному провадженні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 186 КК України.

Вищевикладене суд вважає достатнім для констатації доведеності ризику вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Вирішуючи питання про справедливість та пропорційність виду запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 3 ст. 176 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є найтяжчим видом запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше не судимим, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України. Санкцією ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Санкцією ч. 4 ст. 187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Отже, судом встановлено наявність виключної правової підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відповідно і можливість продовження строку тримання під вартою за умови доведеності факту неможливості застосування більш м?якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про можливість застосування більш м?якого запобіжного заходу, суд враховує конкретні обставини кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність та характер вчинених діях, за яким обвинувачується ОСОБА_4 та які спрямовані, зокрема, проти життя та здоров`я особи, проти громадського порядку і безпеки. Крім того, суд враховує наявність відносно ОСОБА_4 іншого обвинувачення у вчиненні значної кількості кримінальних правопорушень, що перебуває на розгляді іншого суду. При цьому суд також враховує, що за всіма обвинуваченнями у вину ОСОБА_4 ставиться вчинення кримінальних правопорушень проти життя, здоров`я осіб, проти власності, громадського порядку та безпеки. Крім того, суд враховує ті обставини, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан та запроваджено заходи правового режиму воєнного стану, вчинення кримінальних правопорушень в умовах якого суттєво підвищує їх суспільну небезпечність.

На підставі вищевикладеного, враховуючи дані про особу обвинуваченого, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих правопорушень, з огляду на фактичні обставини за яких обвинуваченому інкримінується їх вчинення, їх підвищену суспільну небезпечність, суд доходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити достатньо ефективний стримуючий характер по відношенню до ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 під час перебування в умовах слідчого ізолятору не знайшли свого жодного доказового підтвердження, зокрема, шляхом надання суду відповідної медичної документації. Відповідно у суду відсутні достатні підстави вважати, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах слідчого ізолятора є несумісним з його станом здоров`я.

З огляду на це, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд вважає допустимим продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 . Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню. Відповідно клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його характер та конкретну обстановку вчинення, особу обвинуваченого, наявність реального ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, з огляду на задоволення клопотання прокурора, суд доходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 підлягає продовженню на строк 2 (два) місяці.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 (Т. 2, а.с. 1-46) та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 пор зміну запобіжного заходу (Т. 3, а.с. 9-48).

Клопотання прокурора мотивовано наявністю обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України, а також наявністю ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 дій, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу мотивовано тим, що обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України, є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи. Ризики вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є недоведеними, надуманими та абстрактними. Захисником зазначено, що ОСОБА_5 має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання. Протягом всього кримінального провадження ОСОБА_5 не допускав негативної процесуальної поведінки, не впливав на свідків, потерпілих, не перешкоджав руху кримінального провадження. З урахуванням викладеного, стороною захисту зазначено про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 та зазначено про необхідність скасування запобіжного заходу у порядку ст. 616 КПК України.

Крім того, з клопотання слідує, що сторона захисту протягом досудового розслідування двічі ініціювала перед прокурором питання скасування ОСОБА_5 запобіжного заходу у порядку ст. 616 КПК України, однак прокурором двічі було відмовлено. Одна з постанов прокурора була оскаржена до слідчого судді, який визнав цю відмову протиправною. Однак, не зважаючи на це, прокурором так і не було ініційовано перед судом питання про скасування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у порядку ст. 616 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , заперечив проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у порядку ст. 616 КПК України. Прокурором було зазначено, що ініціювання перед слідчим суддею та судом питання про скасування запобіжного заходу у порядку ст. 616 КПК України для подальшого направлення обвинуваченого для проходження військової служби є правом, а не обов`язком прокурора. Для реалізації такого права на даному етапі кримінального провадження прокурором не встановлено достатніх правових та фактичних підстав, а намір обвинуваченого ОСОБА_5 проходити військову службу після повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень прокурор вважає спробою уникнути кримінальної відповідальності. Крім того, прокурором зазначено про те, що обвинувачений ОСОБА_5 є одним з ключових учасників вчинених кримінальних правопорушень, а тому його направлення для проходження військової служби з подальшим залученням до виконання бойових завдань, направленням до зони бойових дій непоправно позначиться на своєчасності та повноті судового розгляду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_9 заперечили проти клопотання прокурора, наполягали на необхідності скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у порядку ст. 616 КПК України. Сторона захисту наголосила, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення є необґрунтованим, ризики вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є недоведеними, а обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, що будуть достатніми для стримування його від негативної процесуальної поведінки.

Потерпілий ОСОБА_12 , його представник ОСОБА_13 , потерпіла ОСОБА_14 підтримали клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 . Проти скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 потерпілі категорично заперечували.

Розглянувши матеріали поданого клопотання, заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 17.08.2024 року та ухвали слідчого судді Шевченківського районного уду м. Києва від 02.01.2025 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 28.02.2025 року включно. При постановленні вказаних ухвал слідчими суддями встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України, а також наявність ризиків вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

27.01.2025 року складено і затверджено обвинувальний акт, вручено ОСОБА_5 , після чого направлено до суду. Після цього в межах судового провадження проведено підготовче судове засідання.

З огляду на відсутність нових фактичних обставин, не дослідження на даному етапі кримінального провадження доказів щодо пред`явленого обвинувачення, у суду відсутні підстави для інших висновків в частині обґрунтованості обвинувачення, ніж тих, що були викладені у вищезазначених ухвалах слідчого судді.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що наявних матеріалів кримінального провадження достатньо для висновку щодо обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність правової підстави для застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, а саме наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні чотирьох кримінальних правопорушень, три з яких є тяжкими злочинами, за кожне з яких передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, та знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності, може переховуватися від суду. Суд також враховує особливу суспільну небезпечність, інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 одружений, має неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, офіційно працевлаштований. Разом з тим, ані кожен з цих факторів окремо, ані їх сукупність не створюють переваги над ризиком вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно не усувають будь-якого сумніву щодо існування такого ризику.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, що непоправно позначиться на виконанні завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Отже, суд вважає доведеним продовження існування ризику того, що ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У межах даного кримінального провадження наявні свідки, потерпілий та потерпіла, показання яких в силу положень ст. 352 КПК України мають бути досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду.

У зв`язку з цим в межах даного кримінального провадження пріоритетним є створення умов, за яких показання допитаних під час досудового розслідування свідків, потерпілих будуть залишатися повними, точними та достовірними для їх подальшого дослідження під час судового розгляду.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно в будь-який спосіб впливати на свідків та потерпілих, що може призвести до неповноти, недостовірності чи неточності показань цих осіб під час їх допиту в судовому розгляді. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може будь-яким іншим чином перешкоджати руху цього кримінального провадження. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, конкретні обставини вчинення діянь, вчинення яких інкримінується ОСОБА_5 , особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зважаючи на доведеність існування ризиків вчинення дій, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_5 , не маючи суттєвих стримуючих соціальних факторів, може вчинити інше кримінальне.

Вищевикладене суд вважає достатнім для констатації доведеності ризику вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Вирішуючи питання про справедливість та пропорційність виду запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 3 ст. 176 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є найтяжчим видом запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше не судимим, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України. Санкцією ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Отже, судом встановлено наявність виключної правової підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відповідно і можливість продовження строку тримання під вартою за умови доведеності факту неможливості застосування більш м?якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про можливість застосування більш м?якого запобіжного заходу, суд враховує конкретні обставини кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність та характер вчинених діянь, за яким обвинувачується ОСОБА_5 та які спрямовані, зокрема, проти життя та здоров`я особи, проти громадського порядку і безпеки. Крім того, суд враховує ті обставини, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан та запроваджено заходи правового режиму воєнного стану, вчинення кримінальних правопорушень в умовах якого суттєво підвищує їх суспільну небезпечність.

На підставі вищевикладеного, враховуючи дані про особу обвинуваченого, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих правопорушень, з огляду на фактичні обставини за яких обвинуваченому інкримінується їх вчинення, їх підвищену суспільну небезпечність, суд доходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити достатньо ефективний стримуючий характер по відношенню до ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на це, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд вважає допустимим продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 616 КПК України у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Відповідно до ч. 2 ст. 616 КПК України слідчий суддя або суд, який розглядає кримінальне провадження, розглядає клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу невідкладно. За наявності достатніх підстав слідчий суддя або суд має право скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для подальшого продовження та/або проходження підозрюваним, обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Аналіз вищевикладених приписів процесуального законодавства дає можливість зробити висновок, що скасування запобіжного заходу у порядку ст. 616 КПК України з метою проходження обвинуваченим військової служби здійснюється судом, який розглядає кримінальне провадження, лише за наявності клопотання прокурора про це. Сторона захисту має можливість звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед судом питання скасування запобіжного заходу. При цьому як подання прокурором клопотання про скасування запобіжного заходу у порядку ст. 616 КПК України, так і задоволення такого клопотання судом є виключним процесуальним правом прокурора та суду.

Під час підготовчого провадження прокурором не ініціювалося питання про скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у порядку ст. 616 КПК України, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів ст. 616 КПК України, а відповідно і скасування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з цих підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його характер та конкретну обстановку вчинення, особу обвинуваченого, наявність реального ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, з огляду на задоволення клопотання прокурора, суд доходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 підлягає продовженню на строк 2 (два) місяці.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 (Т. 2, а.с. 47-100) та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу шляхом зменшення розміру застави та часткової зміни окремих обмежень (Т. 3, а.с. 55-69).

Клопотання прокурора мотивовано наявністю обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, а також наявністю ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу мотивовано необґрунтованістю пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, недоведеністю ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. У своєму клопотанні сторона захисту посилається на те, що визначення обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не відповідає вимогам процесуального законодавства та підлягає зменшенню до розмірів, які визначені у ст. 182 КПК України. На додаток до цього, захисником зазначено, що ОСОБА_7 є дрібним підприємцем, має утримувати дві сім`ї, в одній з яких є дитина інвалід, а в другій однорічна донька, для чого потрібна величезна кількість грошей. ОСОБА_7 не має іншого доходу, крім як ведення підприємницької діяльності, проживає на орендованій квартирі, що також погіршує фінансове становище. Внесення застави за ОСОБА_7 здійснювалося за рахунок коштів друзів та колег, яким у найкоротші терміни потрібно повернути грошові кошти, що з урахуванням рівня доходів ОСОБА_7 без зменшення розміру застави зробити неможливо. З урахуванням викладеного, у клопотанні стороною захисту зазначено про необхідність зменшення розміру застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також зміни покладених обов`язків шляхом встановлення заборони ОСОБА_7 відлучатись за межі міста Києва та адміністративної території Вишгородського району Київської області без дозволу прокурора та суду, оскільки це необхідно для здійснення ним підприємницької діяльності.

У судовому засіданні прокурором було підтримано клопотання про продовження строку дії обов`язків. Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту в частині зміни покладених обов`язків для надання можливості ОСОБА_7 вільно пересуватися між м. Києвом та Вишгородським районом Київської області. Разом з тим, прокурор заперечив проти задоволення клопотання сторони захисту в частині зменшення розміру застави.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_10 заперечили проти клопотання прокурора та просили задовольнити їх клопотання про зміну запобіжного заходу шляхом зменшення розміру застави та часткової зміни покладених обов`язків. У кінцевому підсумку сторона захисту не заперечувала проти продовження строку дії цих обов`язків.

Потерпілий ОСОБА_12 , його представник ОСОБА_13 , потерпіла ОСОБА_14 підтримали клопотання прокурора, при вирішенні питання зміни обов`язків ОСОБА_7 поклалися на розсуд суду, проти зменшення розміру застави заперечували.

Розглянувши матеріали поданого клопотання, заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва обвинуваченому ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без альтернативного запобіжного заходу у виді застави. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою було продовжено з можливістю внесення застави у розмірі 908 400 грн. 00 коп.

13.11.2024 року обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений з-під варти у зв`язку з внесенням застави, у зв`язку з чим відповідно до ухвали слідчого судді від 11.11.2024 року до нього застосовуються визначені процесуальні обов`язки.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.01.2025 року строк дії процесуальних обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , було продовжено до 15.02.2025 року включно.

Учасниками провадження не заперечувалося можливість продовження дії покладених на обвинуваченого обов`язків, однак стороною захисту висловлено заперечення проти визначеного розміру застави та проти обов`язку ОСОБА_7 не відлучатись з населеного пункту без дозволу слідчого, прокурора, суду.

Суд звертає увагу, що тлумачення приписів ч. 3 ст. 183 КПК України дає можливість зробити висновок, що при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд визначає альтернативний запобіжний захід у виді застави. При цьому ч. 3 ст. 183 КПК України не відсилає до положень ч. 5 ст. 182 КПК України в частині визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу. Натомість процесуальне законодавство вимагає від суду визначення того розміру застави, який буде «достатнім» для виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

У будь-якому випадку відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

ОСОБА_7 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, що дає підстави для виходу за межі розмірів застави, які визначені ч. 5 ст. 182 КПК України.

Ухвалою слідчого судді від 11.11.2024 року достатнім та обґрунтованим розміром застави було визначено саме 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Вказана ухвала у встановленому законом порядку стороною захисту не оскаржувалася. На даному етапі кримінального провадження, за наявності ризиків вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, судом не встановлено підстав для зменшення розміру застави.

Разом з тим, судом підтверджено, що ОСОБА_7 здійснює підприємницьку діяльність, є засновником підприємств, які, зокрема, розташовані на території Вишгородського району Київської області. У зв`язку з цим суд з метою забезпечення можливості обвинуваченого ОСОБА_7 вільно займатися підприємницькою діяльністю вважає за можливе змінити обов`язок в частині заборони залишати населений пункт, в якому проживає ОСОБА_7 , на заборону не відлучатись за межі Вишгородського району Київської області та міста Києва без дозволу прокурора та суду. Часткова зміна покладених на ОСОБА_7 обмежень не призведе до порушення балансу між особистими правами і свободами обвинуваченого та завданнями цього кримінального провадження.

У зв`язку з цим клопотання прокурора та клопотання захисника підлягають частковому задоволенню.

Щодо скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 на порушення права на захист (Т. 2, а.с. 219-237).

Зі змісту вказаної скарги вбачається, що стороною захисту оспорюється законність затримання ОСОБА_5 у порядку ст. 208 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 самостійно прибув до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області і повідомив про подію, що сталася. У зв`язку з цим затримання ОСОБА_5 може бути визнане незаконним. Крім того, у скарзі захисник зазначає, що стороною обвинувачення, не зважаючи на численні звернення, клопотання, було проігноровано обставини конфлікту між ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_12 , у ході якого ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження, а також позбавлено його волі. Станом на даний час за фактом спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та позбавлення його волі розпочато кримінальне провадження № 0000194 від 06.09.2024 року за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146 КК України, яке перебуває у провадженні Подільського УП ГУНП у м. Києві.

Крім того, у скарзі захисником зазначено, що під час надання правової допомоги, захист звертався до слідчих суддів з приводу незаконних дій сторони обвинувачення та отримав ухвали від 30.08.2024 року та від 17.10.2024 року щодо необхідності розгляду клопотань захисту. Одночасно з цим протягом часу з моменту затримання ОСОБА_5 , не зважаючи на численні звернення, побачення із близькими родичами відбулись лише через 3 місяці.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 підтримав подану скаргу, надав пояснення, в яких виклав обставини та факти, аналогічні тим, що зазначені у скарзі.

Інші учасники судового провадження своїх пояснень з приводу поданої скарги не надали.

За результатами дослідження поданої скарги суд звертає увагу, що хоча поданий захисником документ має оформлення скарги та містить в собі відомості щодо можливих протиправних дій, бездіяльності інших осіб, у той же час скарга не містить вимог сторони захисту про здійснення судом будь-якої процесуальної реакції, крім як врахування поданих документів під час судового розгляду. У судовому засіданні сторона захисту також не прохала від суду будь-якої процесуальної реакції, крім як прийняття цієї скарги та врахування долучених до неї документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора (ніж ті, що зазначені в частині 1 цієї статті) не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже, положення ч. 2 ст. 303 КПК України не містять імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказують на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статтями 314-318 КПК України (зокрема, на це вказує використане законодавцем формулювання "можуть бути предметом розгляду", а не "розглядаються" чи "підлягають розгляду" тощо, а також пряме відсилання до правил статей 314-316 КПК України).

Ані ч. 2 ст. 303, ані статті 314-316 КПК не передбачають, що суд в підготовчому судовому засіданні має право ухвалити за результатом розгляду таких скарг одне з рішень, які передбачені ч. 2 ст. 307 КПК України під час досудового розслідування, а саме скасовувати рішення слідчого чи прокурора, зобов`язувати припинити дію чи, навпаки, вчинити певну дію, відмовити в задоволенні скарги.

Натомість, за змістом ст. 314-316 КПК України, підготовче судове засідання є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якої є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

З огляду на вказану специфіку завдань та цілей підготовчого судового засідання, в межах цієї стадії суд позбавлений можливості досліджувати докази, надавати їм оцінку з точки зору їх допустимості та/або достовірності, а також робити висновки щодо законності чи незаконності дій, бездіяльності чи рішень, прийнятих на досудовому розслідуванні.

Питання законності затримання обвинуваченого ОСОБА_5 у порядку ст. 208 КПК України також є предметом судового розгляду та вимагає від суду безпосереднього дослідження матеріалів кримінального провадження, у тому числі процесуальних документів, якими оформлювалося затримання ОСОБА_5 . Тому оцінка доводів щодо наведених порушень процесуального законодавства, які викладені у скарзі захисника ОСОБА_9 , буде надана судом під час судового розгляду.

Щодо клопотань захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 про долучення додаткових матеріалів (Т. 3, а.с. 70-74, Т. 3, а.с. 75-97).

Перше клопотання захисника ОСОБА_10 про долучення додаткових матеріалів (Т. 3, а.с. 70-74) за своїм змістом та характером долучених документів є клопотанням про долучення доказів сторони захисту, оскільки стосуються правильності оцінки фактичних обставин, за яких ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, обґрунтованості кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України та правомірності поводження зі зброєю.

Як обставини, яких стосуються долучені документи, так і самі документи є предметом розгляду, дослідження та оцінки під час судового розгляду. Відповідно вказані документи мають подаватися стороною захисту під час судового розгляду, а не під час підготовчого провадження, в межах якого вирішуються лише питання можливості здійснення судового розгляду по суті.

Учасники судового провадження, зокрема, сторона обвинувачення включно з потерпілими, заперечували проти долучення вказаних документів на стадії підготовчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_10 про долучення додаткових матеріалів (Т. 3, а.с. 70-74) є передчасним.

Подане захисником ОСОБА_10 друге клопотання про долучення додаткових матеріалів (Т. 3, а.с. 75-97) за своїм змістом та характером долучених документів є клопотанням про долучення матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 . Процесуальне законодавство не забороняє сторонам кримінального провадження долучати матеріали на підтвердження характеристики особи обвинуваченого, не встановлює темпоральних меж подання таких матеріалів, особливо під час розгляду клопотання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу.

Учасники судового провадження не заперечували проти долучення матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 . Судом вказані документи були враховані при вирішенні питання про продовження строку дії процесуальних обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , та при вирішенні питання про часткову зміну покладених на нього обов`язків.

Щодо поданих клопотань про скасування арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Судом встановлено, що майже всі клопотання про скасування арешту подані на першому підготовчому судовому засіданні. Хоча приписами процесуального законодавства право на подання клопотання про скасування арешту діє протягом всього досудового розслідування та судового провадження, тобто у тому числі на підготовчому провадженні, однак для вирішення такого клопотання потрібно встановити, що в подальшому його застосуванні відпала потреба або арешт було накладено необґрунтовано. В останньому випадку судом враховується, що накладення арешту на майно під час досудового розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, яка відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України підлягає самостійному оскарженню.

У той же час, при оцінці відсутності потреби подальшого застосування арешту на майно судом враховуються підстави, з яких такий арешт було накладено. Однак під час підготовчого провадження у суду відсутні відомості щодо того, яке майно в межах кримінального провадження, зокрема, є речовим доказом, чи накладено на нього арешт ухвалою слідчого судді, чи оскаржувалося рішення про накладення арешту. Так само під час підготовчого провадження суду не відомо чи дійсно майно, яке визнано стороною обвинувачення речовим доказом, володіє всіма необхідними ознаками, передбаченими ст. 98 КПК України, оскільки такі докази будуть досліджуватися лише під час судового розгляду, а так само невідомо чи будуть сторони кримінального провадження використовувати таке майно в якості доказів під час судового розгляду.

За вищевикладених обставин вирішення питання про скасування арешту з майна, яке є речовим доказом в межах кримінального провадження, під час підготовчого провадження є передчасним. У протилежному випадку це вимагає від суду на стадії підготовчого провадження здійснити оцінку доказів цього кримінального провадження, що суперечить вимогам КПК України.

Щодо клопотання адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту на майно, подане в інтересах ОСОБА_15 .

З клопотання вбачається, що порушується питання про скасування арешту, накладеного на рухоме майно, а саме транспортного засобу марки Mercedes S500, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_15 . Арешт на це майно накладено ухвалою Київського апеляційного суду від 25.09.2024 року у справі № 11-сс/824/6012/2024, яка є остаточною та оскарженню не підлягає.

Як вбачається з постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_22 від 08.01.2025 року (Т. 1, а.с. 150-151) та ухвали Київського апеляційного суду від 25.09.2024 року (Т. 1, а.с. 152-160), автомобіль марки Mercedes S500, державний номерний знак НОМЕР_1 , є речовим доказом в межах даного кримінального провадження. Вказаний речовий доказ відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України було повернуто ОСОБА_15 на відповідальне зберігання до закінчення судового розгляду.

Таким чином, перед судом на стадії підготовчого провадження порушується питання про скасування арешту з майна, яке є речовим доказом в межах цього кримінального провадження, який має бути безпосереднім предметом дослідження суду під час судового розгляду, за умови його використання сторонами кримінального провадження на підтвердження тих чи інших обставин. Разом з тим, на даному етапі кримінального провадження суду невідомо чи входить дане майно до складу доказової бази сторін кримінального провадження, яку вони будуть використовувати під час судового розгляду.

Натомість накладення арешту на майно ухвалою суду апеляційної інстанції свідчить про обґрунтованість накладеного арешту та неможливість здійснення переоцінки судового рішення суду вищої інстанції.

Факт повернення речового доказу на зберігання власнику відповідає вимогам КПК України та не означає, що таке майно втратило ознаки речового доказу, а арешт, накладений з метою його збереження, втратив свою доцільність.

За таких обставин, клопотання адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту є передчасним та підлягає залишенню без задоволення.

Щодо клопотання адвоката ОСОБА_16 про скасування арешту на майно, подане в інтересах ОСОБА_17 .

Заявником порушується питання скасування арешту, накладеного на рухоме майно, а саме транспортного засобу марки Mercedes 210D, з номерними знаками НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_17 .

З поданого клопотання судом встановлено, що цей автомобіль є речовим доказом в межах даного кримінального провадження, а ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2024 року у справі № 761/36510/24 (Т. 2, а.с. 148-159) на це майно було накладено арешт.

З клопотання вбачається, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2024 року судом апеляційної інстанції у встановленому процесуальним законодавством порядку не скасовувалася, а тому набрала законної сили, характеризується всіма властивостями законності та обґрунтованості.

У зв`язку з цим суд приходить до тих самих висновків, що викладені і при розгляді попереднього клопотання про скасування арешту. А тому клопотання адвоката ОСОБА_23 слід залишити без задоволення як передчасне.

Щодо клопотання адвоката ОСОБА_10 про скасування арешту майна, поданого в інтересах ОСОБА_18 .

Перед судом порушується питання про скасування арешту з: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки BMW 750I, державний номерний знак НОМЕР_3 , а також ключів від цього автомобіля. При цьому до клопотання не долучено жодних документів на підтвердження обставин, викладених у ньому.

За таких обставин суд позбавлений можливості встановити, що на дане майно взагалі накладено арешт в межах цього кримінального провадження, а також підстави, з яких арешт було накладено. А відповідно визначити чи є потреба у подальшому збереженні арешту, та чи є він обґрунтованим.

У зв`язку з цим у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про скасування арешту майна слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Щодо прийняття до розгляду цивільного позову (Т. 2, а.с. 106-144).

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви врегульовані положеннями ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Під час підготовчого провадження до суду надійшов цивільний позов ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

У судовому засіданні представник цивільних позивачів ОСОБА_13 поданий позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його прийнятті до розгляду в межах цього кримінального провадження, зазначив, що цивільний позов повністю відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, підстави для залишення його без руху, повернення відсутні.

Прокурор не заперечував проти прийняття цивільного позову до розгляду в межах цього кримінального провадження.

Обвинуваченими та їх захисниками висловлено заперечення проти прийняття цивільного позову та необхідності залишення його без руху. Зміст заперечень сторони захисту зводився до того, що цивільний позов не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки не містить ціни позову, не містить всіх анкетних відомостей учасників справи, не містить конкретних вимог до кожного з цивільних відповідачів, а також неправильно визначено коло відповідачів; позов не містить обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення сум відшкодувань, а долучені докази на їх підтвердження не є належними та допустимими.

Під час підготовчого провадження копію цивільного позову з додатками було вручено всім цивільним відповідачам.

За результатами перевірки цивільного позову на предмет відповідності вимогам ст. 175, 177 ЦПК України судом встановлено, що цивільний позов відповідає всім вимогам щодо форми та змісту, містить ціну позову, всі необхідні анкетні відомості учасників справи, обґрунтування розрахунку заявлених до стягнення сум відшкодувань.

Визначення відповідачів є виключним процесуальним правом сторони позивача, що реалізується нею перед підготовкою та поданням позовної заяви. У свою чергу, визначення правильного кола відповідачів, тобто осіб, які відповідно до актів цивільного законодавства зобов`язані відповідати на вимоги позивачів, є обов`язком суду під час розгляду пред`явлених вимог по суті, а не на стадії відкриття провадження чи вирішення питання про прийняття позову до розгляду. Визначення неправильного кола відповідачів є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову, а не для залишення його без руху.

Відповідно перевірка обґрунтованості розрахунку заявлених до стягнення сум відшкодувань, оцінка належності та допустимості доданих до позову доказів є завданням судового розгляду та може бути підставою для залишення позову без руху.

Відсутність конкретних вимог до кожного з цивільних відповідачів цивільними позивачами обґрунтовано солідарним обов`язком відповідачів, що виник відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України. У той же час, визначення того чи виник обов`язок відповідачів перед позивачами та чи є він солідарним є завданням суду під час судового розгляду.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про прийняття до розгляду в межах даного кримінального провадження № 0000997 від 15.08.2024 року цивільний позов ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Щодо призначення справи до судового розгляду.

Всі учасники судового провадження висловилися за можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Провадження за обвинувальним актом підсудне Вишгородському районному суду Київської області.

Обвинувальний акт відносно обвинуваченого складений у відповідності з вимогами КПК України, порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення кримінального провадження до судового розгляду відсутні.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність призначення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, до судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КПК України суд здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, коло осіб, які беруть участь у судовому розгляді в межах даного кримінального провадження, слід визначити наступним: обвинувачені (цивільні відповідачі), захисники (представники цивільних відповідачів), прокурор, потерпілі, представник потерпілих (представник цивільних позивачів).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого щодо: злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд роз`яснює обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років.

Під час підготовчого провадження ОСОБА_4 роз`яснено право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів. Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_8 відмовилися від реалізації даного права, наполягали на одноособовому судовому розгляді.

У зв`язку з цим судовий розгляд слід здійснювати одноособово.

Керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193-194, 197, 199, 314, 315, 372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави строком на 2 (два) місяці по 09.04.2025 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави строком на 2 (два) місяці по 09.04.2025 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави строком на 2 (два) місяці по 09.04.2025 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 про зменшення розміру застави залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 про часткову зміну встановлених обмежень задовольнити.

Клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк покладених на нього процесуальних обов`язків:

- прибувати за першим викликом до прокурора та суду;

- не відлучатись за межі Вишгородського району Київської області та міста Києва без дозволу прокурора та суду;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні;

- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання, роботи та засобів зв`язку;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків встановити до 09 квітня 2025 року включно.

Повідомити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

Клопотання про скасування арешту майна, подане адвокатом ОСОБА_8 в інтересах третьої особи ОСОБА_15 залишити без задоволення.

Клопотання про скасування арешту майна, подане адвокатом ОСОБА_16 в інтересах третьої особи ОСОБА_17 залишити без задоволення.

Клопотання про скасування арешту майна, подане адвокатом ОСОБА_10 в інтересах третьої особи ОСОБА_18 залишити без задоволення.

Прийняти до розгляду в межах даного кримінального провадження № 0000997 від 15.08.2024 року цивільний позов ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000997, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.08.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, на 12 лютого 2025 року на 14 год. 00 хв.

Викликати для участі у судовому засіданні обвинувачених, захисників, прокурора, потерпілих та представника потерпілих.

Доставити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до Вишгородського районного суду Київської області в судове засідання на 12 лютого 2025 року на 14 год. 00 хв.

Доставити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до Вишгородського районного суду Київської області в судове засідання на 12 лютого 2025 року на 14 год. 00 хв.

Доставити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до Вишгородського районного суду Київської області в судове засідання на 12 лютого 2025 року на 14 год. 00 хв.

Судовий розгляд здійснювати одноособово.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку дії запобіжного заходу до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 14.02.2025 року об 11 год. 00 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1