ВИРОК

Іменем України

28.02.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового розгляду обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000058 від 21.01.2025 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, а саме вироком Франківського районного суду м. Львова від 28.06.2023, за ч.1 ст. 309 КК України, якому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки на підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 роки. При цьому, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.10.2024, ОСОБА_3 скасовано звільнення від відбування покарання та останнього направлено для відбування призначеного покарання за даним вироком.

Також, вироком Франківського районного суду м. Львова від 07.07.2023 за ч.1 ст. 309 КК України, ОСОБА_3 призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп., дане покарання ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.11.2024 замінено на громадські роботи строком на 240 год., які останній не відбув.

Так, постановою Франківського районного суду м. Львова від 29.01.2024 у справі №465/598/24, 1-в/465/179/24, ОСОБА_3 встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік, з покладенням обмежень та зобов`язань:

- приходити на реєстрацію до Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області згідно графіку один раз в місяць;

?? - заборонити виїзд за межі м. Львова без дозволу керівництва Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області;

?? - заборонити перебування в місцях, де продають алкогольні напої на розлив;

- заборонити вихід з квартири де він проживає, а саме, з квартири АДРЕСА_2 , з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Однак, ОСОБА_3 , будучи 13.02.2024, ознайомленим з постановою Франківського районного суду м. Львова від 29.01.2024 у справі №465/598/24, якою щодо нього встановлено адміністративний нагляд, реалізовуючи свій умисел, спрямований на ухилення від адміністративного нагляду, розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушив вимоги встановлені п.в ч.1 ст.9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», самовільно, з метою ухилення від встановленого йому адміністративного нагляду, 23.12.2024 та в період часу з 26.12.2024 по 18.01.2025, залишив місце проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та протягом цього часу проживав за адресою АДРЕСА_3 , про, що не повідомив працівників Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України.

Прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинуваченим ОСОБА_3 та захисником ОСОБА_5 подано до суду заяву, згідно якої обвинувачений беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

Відповідно до ч. 1ст.12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Частиною 2 статті 12 КК України визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є кримінальним проступком.

За вимогами ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Частиною 1 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ст.395 КК України, як самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, передбачені, ст. 66 КК України, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені, ст. 67 КК України, не виявлено.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся, згідно відповіді Департаменту охорони здоров`я у період з 29.01.2024 до моменту подання відповіді профілактичний огляд не проходив, на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував, на диспансерному обліку не знаходився, за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий, вчинив нове кримінальне правопорушення та бере до уваги спосіб життя. Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме його класифікацію за ст.12 КК України як кримінального проступку, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, а саме умисел обвинуваченого, нехтування своїми обов`язками як засудженого, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення неправомірних дій і вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 395 КК України у виді обмеження волі.

З огляду на вимоги ч.2 ст.65 КК України визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних проступків та злочинів.

Крім того, судом встановлено, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 28.06.2023 року за ч.1 ст. 309 КК України призначено ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки, та на підставі ст. 75 КК України його від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, та ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.10.2024 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_3 , яке йому визначено вироком Франківського районного суду м. Львова від 28.06.2023. Направлено засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 для відбування покарання, призначеного вироком Франківського районного суду м. Львова від 28.06.2023 за ч.1 ст.309 КК України у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі. Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Також вироком Франківського районного суду м. Львова від 07.07.2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, та ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.11.2024 року замінено засудженому ОСОБА_3 несплачену суму штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч гривень) грн., призначену вироком Франківського районного суду м. Львова від 07 липня 2023 року на громадські роботи строком 240 (двісті сорок) годин.

Таким чином суд враховує, що відповідно до положень ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 даної статті визначено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, окрім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як убачається з роз`яснень п.п. 25, 26постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Маючи на увазі, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

При таких обставинах, суд вважає за необхідне відносно обвинуваченого ОСОБА_3 застосувати вимоги ст. 71 КК України, до новопризначеного за новим вироком покарання, визначеного з урахуванням приписів п.4 ч.1 ст. 72 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.10.2024 (справа №465/1020/23) та ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.11.2024 (справа №465/2504/23)

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

У справі відсутні процесуальні витрати та речові докази.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Керуючись статтями 369-370,373-374,382,394,395 КПК України, суд ,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.10.2024, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.11.2024 та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (один) місяць обмеження волі.

Вирок суду може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня отримання його копії з урахуванням особливостей, передбачених у ч. 1 ст. 394 КПК України, а саме: даний вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1