ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1039/24 Справа № 206/1819/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000659 від 12 травня 2022 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_11 , першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 на вирок Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Станиця Луганська, Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково, стягнено з обвинуваченого на користь останнього матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 32 343,58 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 300 000,00 гривень.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 12 травня 2022 року близько 12 години 20 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, рухався по вул. Семофорній у Самарському районі м. Дніпро з боку вул. Залізноводської у напрямку вул. Генерала Родзієвського.

Керуючи автомобілем «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 12 травня 2022 року о 12 годині 20 хвилин водій ОСОБА_7 , рухаючись по вул. Семафорній поблизу буд. № 13 в Самарському районі м. Дніпро, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок свого руху ліворуч, в результаті чого виїхав за межі проїзної частини, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_9 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, двох скальпованих ран - в лобній області ліворуч на межі росту волосся та в лобно - тім`яній області ліворуч, садна - в лобній області по центру ближче до межі росту волосся, закритого крайового перелому голівки правої плечової кістки з задовільним стоянням уламків, закритого компресійного перелому тіла першого поперекового хребця без порушення функції спинного мозку, закритого спіралеподібного багатоуламкового перелому правої стегнової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків, синця в проекції нижньо-зовнішнього квадранту правої сідниці, численних саден у кількості не менше 26-ти - по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, по задньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, по внутрішній поверхні правого передпліччя у верхній третині, по зовнішній та передньо-зовнішній поверхням правого гомілко-ступневого суглобу, по передній поверхні правої гомілки у середній третині, по передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, по передній поверхні лівої гомілки у верхній та середній третинах, чотирьох синців - по передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, по передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у середній третині, по зовнішній поверхні лівої гомілки на межі середньої та верхньої третини та у нижній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», стверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи власним транспортним засобом - автомобілем марки «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», виконання яких, знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що суд, застосувавши положення ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого від відбування не лише від основного, але одночасно і від додаткового покарання, не врахувавши, що в силу вимог цієї статті додаткові покарання підлягають реальному виконанню.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор наводить доводи, аналогічні за змістом тим, що зазначені в апеляційній скарзі заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, задовольнивши при цьому в повному обсязі цивільний позов потерпілого, а саме стягнувши з обвинуваченого на користь останнього 38343,58 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 1 628100,00 грн. - в якості моральної.

Свої вимоги адвокат обґрунтовує невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, а також неправильним вирішенням судом цивільного позову потерпілого.

Представник потерпілого вважає, що суд помилково визнав в якості обставини, що пом`якшує покарання, часткове відшкодування обвинуваченим шкоди. Апелянт зауважує, що протягом досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 відшкодував лише 6000 грн. та не вчинив при цьому жодних дій, спрямованих на легальне отримання доходу для відшкодування шкоди у повному обсязі. На переконання адвоката, наведені обставини, не можуть свідчити про щире каяття обвинуваченого. За цих умов, висновки суд про необхідність його звільнення від відбування покарання з випробуванням є безпідставними.

Що стосується визначеного судом до відшкодування розміру моральної шкоди, то з позиції апелянта суд помилково не врахував висновку експерта за результатами судової психологічної експертизи та залишив поза увагою те, що з вини обвинуваченого потерпілий зазнав середньої тяжкості тілесних ушкоджень, отримав інвалідність ІІ групи, відчув та продовжує відчувати сильний фізичний біль та страждання з приводу стану свого здоров`я. При цьому, останньому довелося здійснювати додаткові зусилля на організацію свого життя після травм, зокрема на лікування та реабілітацію.

Серед іншого, захисник вказує на те, що суд відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль обвинуваченого з метою забезпечення цивільного позову, мотивуючи це тим, що на вказане майно вже накладено арешт. Між тим, суд не врахував, що цей арешт накладено лише з метою збереження речових доказів. За цих умов, скасування заходів забезпечення кримінального провадження може унеможливити виконання судового рішення в частині відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати, відмовивши у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, апелянт посилається на те, що при вирішенні цивільного позову суд не врахував, що його відповідальність застрахована у ТДВ СККредо, яким з огляду на вимоги Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також практику Верховного Суду, і має бути відшкодована шкода, завдана здоров`ю потерпілого. На переконання обвинуваченого, з огляду на те, що позовні вимоги пред`явлені не до всіх належних відповідачів, суд був позбавлений можливості надання оцінки їх обґрунтованості та визначати розмір стягнення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні скарги прокурорів, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу представника потерпілого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких, а також особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_13 , раніше не судимий.

В якості обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та часткове відшкодування матеріальної шкоди та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства протягом визначеного судом іспитового строку, за умови призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для призначення більш суворого основного покарання, про що в апеляційній скарзі порушує питання представник потерпілого.

Ті обставини, що обвинувачений протягом кримінального провадження відшкодував шкоду лише у розмірі 6000 грн. хоча і мають місце, проте не дають підстав для визнання необґрунтованими висновків суду про наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, як щире каяття та часткове відшкодування збитків.

Суд звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив необережний нетяжкий злочин, до кримінально відповідальності притягується вперше, має на утриманні малолітню дитину, що у сукупності з встановленими судом обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, дає підстави вважати справедливим призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів не погоджується з доводами представника потерпілого про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, зокрема в частині необхідності призначення обвинуваченому основного покарання, яке належить відбувати реально.

Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи прокурорів, а також й представника потерпілого про неправильне застосування судом закону України.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

З нормативного розуміння наведених вимог закону вбачається, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд призначив обвинуваченому додаткове покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, проте всупереч вимогам ст. 75 КК України звільнив останнього від його відбування.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно з ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не дотримавшись вищевказаних вимог закону та порушивши положення ст. 75, 77 КК України, необґрунтовано звільнив обвинуваченого від відбування з випробуванням не тільки основного, а й додаткового покарання, внаслідок чого неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд апеляційної інстанції погоджується з видом та розміром, як основного, так і додаткового, покарання, призначеного судом першої інстанції за ч. 1 ст 286 КК України, а так само й з тривалістю іспитового строку та обсягом покладених на обвинуваченого судом обов`язків, та вважає за необхідне, на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування лише основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг прокурорів та частково представника потерпілого та приходить до висновку про необхідність їх задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

При цьому, колегія суддів не вдається в обговорення доводів апелянтів, які стосуються правильності вирішення цивільного позову, оскільки за наслідками апеляційного розгляду судом ухвалено окреме рішення, яким скасовано вирок суду в цій частині та призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 в частині вимог про призначення обвинуваченому більш суворого покарання задовольнити частково.

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_11 , першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_12 задовольнити.

Вирок Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3