У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000293 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 3 травня 2024 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, офіційно не працюючого, не зареєстрованого, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України. У ході апеляційного розгляду дослідити докази, зазначені в апеляційній скарзі.

Короткий зміст заперечення на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, а вирок суду залишити без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 ( сім) років. Вирішено питання

щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що у ході судового розгляду сторона обвинувачення не надала суду оригіналів документів, а саме медичної карти стаціонарного хворого №2482/785 ОСОБА_9 , натомість подала суду для дослідження в судовому засіданні, як докази, ксерокопії вищезазначеної медичної картки, зауважує, що сторона захисту не була ознайомлена з цим доказом, зокрема на досудовому розслідуванні. Вважає, що ксерокопії медичної карти є недопустимим доказом, з цих підстав і висновки судово-медичної експертизи № 116/58 від 1 О.08.2023р., також вважає недопустимим

доказом.

Звертає увагу, що суд у вироку не надав оцінку доводам сторони захисту

про визнання недопустимими доказами довідок за підписом чергового лікаря

ОСОБА_10 , за підписом лікаря ОСОБА_11 і копії з кабінету спіральної комп`ютерної томографії. Пояснює, що згідно журналу судового засідання від 21.09.2023 року за клопотанням прокурора до матеріалів судової справи були долучені довідки за підписом чергового лікаря ОСОБА_10 , за підписом лікаря ОСОБА_11 і копії з кабінету спіральної комп`ютерної томографі". Однак у

реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні дані щодо їх належного

отримання стороною обвинувачення.

Як визнав ККС у постанові від 12.02.2019 по справі №0523/20784/14-к реєстр матеріалів досудового розслідування є письмовим доказом. Таким чином, довідки за підписом чергового лікаря ОСОБА_10 , за підписом лікаря ОСОБА_11 і копії з кабінету спіральної комп`ютерної томографії, отримані стороною обвинувачення не у спосіб, передбачений КПК України, а тому на думку сторони захисту, є недопустимими доказами.

Зауважує, що органом досудового розслідування знаряддя злочину не виявлено, а потерпілий ОСОБА_9 надає хибні відомості, як щодо ототожнення вилученого молотка із знаряддям злочину, так і місця в приміщення слюсарні, де йому цим молотком були спричинені поранення, їх черговості та кількості. Стверджує, що зрештою, ОСОБА_7 заперечив свою причетність до інкримінованого злочину, що підтверджується журналом судового засідання

від 18.04.2024 року. Зауважує, що 18.04.2024 року в судовому засіданні ОСОБА_7 , спростовуючи показання потерпілого ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_12 , заперечуючи свою причетність у спричинені їм тілесних ушкоджень, вказав, що їх не бив, оскільки знаходився в іншому приміщенні, а про обставини події дізнався зі слів ОСОБА_13 , коли той його віз у Новий Буг і просив взяти па себе відповідальність, щоб їх з ОСОБА_14 не звільнили з роботи. Вважає, що сумнівні показання потерпілого ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_15 не мають переваги над показаннями свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , та показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , як самостійного джерела доказу.

Узагальнені доводи заперечення на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор зауважує, що в ході судового розгляду справи суд повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, належним чином оцінив їх та прийняв обґрунтоване і законне рішення, яким визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначив покарання за вказане кримінальне правопорушення.

Звертає увагу на те, що під час судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 надав суду покази стверджуючи про те, що він спричинив тілесні ушкодження захищаючись, оскільки потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_12 намагались його побити. Однак, обвинувачений ОСОБА_7 , з моменту, коли у нього з`явився захисник після допиту всіх учасників процесу та вивчення письмових доказів у провадженні, від наданих в судовому засіданні показів відмовився та в останньому судовому засіданні заявив, що він не бив потерпілого ОСОБА_18 , а взяти вину на себе його попросив ОСОБА_12 , щоб не втратити роботу. На думку прокурора, такі покази обвинуваченого не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать матеріалам справи та не узгоджуються із доказами зібраними у провадженні, зокрема із показами потерпілого і свідків.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 28 червня 2023 року о 20 годині у ОСОБА_7 , який перебував у приміщенні слюсарні фермерського господарства «Вікторія», що по вул. Садова, 30 с. Червоний Став Березнегуватської ОТГ Баштанського району Миколаївської області, та разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_9 вживав алкогольні напої, на ґрунті раптово виниклого з ОСОБА_9 конфлікту, виник злочинний намір, направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 , перебуваючи на тому ж місці, о 20 годині 05 хвилини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, схопив до рук молоток та завдав ним не менше трьох ударів в область голови ОСОБА_9 , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІ ступеню, перелому лобової, потиличної та лицевих кісток, забою м`яких тканин голови та обличчя, рубленої рани лобної ділянки голови, ангіопатії сітківки обох очей та контузії обох очей, після чого зачинив ОСОБА_9 у приміщенні слюсарні та покинув місце події.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1. ст.121 КК України є правильною.

Крім того, захисник у своїй апеляційній скарзі не наводить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а лише посилається на порушення, на його думку, судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при розгляді цього кримінального провадження та ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 ..

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі захисника та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому не визнав, показав, що неофіційно працює у фермерському господарстві «Вікторія», що в с. Червоний Став Березнегуватської ОТГ Баштанського району Миколаївської області, на посаді робітника з благоустрою. Того дня у першій половині дня разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_19 , які також працюють у вказаному фермерському господарстві, вирішили відсвяткувати День Конституції, стали вживати алкогольні напої та грати в карти в приміщенні слюсарні господарства. Близько обіду ОСОБА_19 пішов додому, а вони втрьох залишилися грати в карти. Ближче до вечора між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_12 вдарив його кулаком у скроню, від чого він впав на підлогу, а коли піднявся, ОСОБА_9 вдарив його два рази кулаком в обличчя та два рази кулаком по тілу, від чого він знову впав. На підлозі він виявив молоток, який взяв до рук та піднявшись, з метою самозахисту, завдав ним одного удару в область лоба ОСОБА_12 та двох ударів по голові ОСОБА_9 , від чого він впав на підлогу та вдарився обличчям об бензопилу. ОСОБА_12 почав його просити, щоб він їх не бив, у нього з лоба текла кров, а у ОСОБА_9 текла кров з носу та роту. Через деякий час, зрозумівши що накоїв, він попросив у ОСОБА_12 гроші та щоб той на власному автомобілі відвіз його у м. Новий Буг Миколаївської області, щоб звідти поїхати в м. Миколаїв та звернутися за правовою допомогою. ОСОБА_12 на його пропозицію погодився, однак у місті Новий Буг ОСОБА_12 потрапив у ДТП, його забрали до місцевої лікарні, а він поїхав у м. Миколаїв. Від побиття його ОСОБА_12 та ОСОБА_9 у нього був розбитий ніс, набрякла скроня та опухла щелепа. Наступного дня його з м. Миколаєва забрав голова фермерського господарства ОСОБА_20 та відвіз у село, де з ним працівники поліції проводили слідчі дії.

Однак, в наступних судових засіданнях, обвинувачений відмовився від зазначених вище показань, та показав, що того дня його з потерпілим та ОСОБА_12 не було, в карти він з ними не грав та алкогольні напої не вживав, а перебував у сторожці фермерського господарства «Вікторія», оскільки чергував. Потерпілий та ОСОБА_12 вживали алкогольні напої удвох, що між ними сталося він не знає, однак надвечір до нього підійшов ОСОБА_12 , повідомив, що ОСОБА_9 побитий та щоб його не вигнали з роботи, за 20 тисяч гривень запропонував взяти вчинення даного злочину на себе, на що він погодився, а в м. Новий Буг ОСОБА_12 відвіз його тому, що йому потрібно було відвідати тітку в м. Миколаєві. Крім того ОСОБА_12 обіцяв, що домовиться з працівниками поліції, щоб йому призначили іспитовий строк за отримані ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, така повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , висновком експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської облради № 116/58 від 10-14 серпня 2023 року та додаткового висновку експерта вказаної експертної установи №9 від 25 серпня 2023 року, у потерпілого ОСОБА_9 малися тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІ ступеню, перелому лобної, потиличної та лицевих кісток, забою м`яких тканин голови та обличчя, рубленої рани лобної ділянки голови, забою поперекової ділянки, ангіопатії сітківки обох очей та контузії обох очей. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів можливо 28 червня 2023 року за обставин вказаних потерпілим та обвинуваченим, а саме від прямого удару молотком в лобну частину голови. Потерпілому було завдано 3-4 удари. Вказані тілесні ушкодження в області голови відносяться до категорії тяжких та їх утворення від падіння з положення стоячи не можливе; висновком експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської облради № 85 від 04-19 липня 2023 року, згідно якого у свідка ОСОБА_12 малися тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, чотирьох саден в області лоба, садна у виличній області зліва, садна і забою м`яких тканин в потиличній області справа, синця в області лівого ока, садна і забою м`яких тканин в лопатковій області зліва, трьох саден на зовнішній поверхні нижньої третини лівої гомілки. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів можливо 28 червня 2023 року за обставин, вказаних обвинуваченим, а саме від удару руками та молотком в лобну частину голови. Свідку було завдано 6-10 ударів. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких; висновком експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської облради № 86 від 04 липня 2023 року та додаткового висновку експерта вказаної експертної установи №9 від 25 серпня 2023 року, згідно яких у обвинуваченого ОСОБА_7 малися тілесні ушкодження, зокрема, у вигляді: трьох дрібних саден на тильній поверхні правої кисті, двох дрібних саден на тильній поверхні лівої кисті, двох саден в області лівого ліктьового суглобу, синець над правим соском. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів можливо 28 червня 2023 року. Садна на тильній поверхні правої кисті та тильній поверхні лівої кисті могли утворитись також від нанесення ударів самим обвинуваченим по якомусь твердому предмету. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких; висновком експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської облради № 490-і від 14-24 серпня 2023 року, згідно якого на марлевому тампоні, вилученому в ході огляду місця події 30 червня 2023 року, було виявлено кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_9 не виключається, однак виключається від ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , та іншими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Апеляційні доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними, оскільки вони спростовуються відомостями безпосередньо дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні, в тому числі за участю обвинуваченого, на які суд обґрунтовано та вмотивовано послався в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, як на докази винуватості ОСОБА_7 у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 в перших своїх показах не заперечував факт нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень, однак він зазначав, що тілесні ушкодження були нанесені ним з метою самозахисту. В подальшому взагалі повідомив суд, що його з потерпілим та свідком ОСОБА_12 в приміщенні слюсарні не було, будь яких тілесних ушкоджень він їм не наносив.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції, такі показання обвинуваченого та твердження захисника, спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що проживає в с. Червоний Став Березнегуватської ОТГ та працює трактористом у фермерському господарстві «Вікторія». Того дня разом з ОСОБА_12 , обвинуваченим та ОСОБА_19 вживали алкогольні напої та грали в карти у приміщенні слюсарні. Близько обіду ОСОБА_19 пішов, а вони втрьох залишилися. В ході вживання алкогольних напоїв, ближче до вечора, між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 молотком, що лежав на металевому столі, завдав удару в лоба ОСОБА_12 , а потім і йому, у зв`язку з чим він впав на підлогу та втратив свідомість. Прийшов до тями він лише в КНП «Новобузька ЦРЛ», в якій майже місяць проходив лікування від отриманих тілесних ушкоджень. Скільки ударів заподіяв йому обвинувачений він не пам`ятає, у нього був розбитий лоб, гематома за вухом та велика кровотеча. Крім того показав, що ні він, ні ОСОБА_12 обвинуваченого того вечора не били, будь-яких тілесних ушкоджень вони йому не наносили, а він їм завдавав ударів молотком по голові, через виниклу сварку.

Показання потерпілого повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні, який показав, що дійсно того дня вживав разом з обвинуваченим та потерпілим алкогольні напої. Вони сиділи за столом в приміщенні слюсарні фермерського господарства «Вікторія» та грали в карти. Ближче до вечора між ними виникла сутичка, від якої він впав на підлогу та втратив свідомість. Коли прийшов до тями почув, як хтось когось б`є, але хто саме не бачив, оскільки лежав до них спиною. Згодом до нього підійшов ОСОБА_7 та став бити кулаком по обличчю, після чого він зрозумів, що втратив свідомість від удару ОСОБА_7 . Він його став просити, щоб обвинувачений їх не бив, пообіцяв дати йому за те грошей та відвезти в м. Новий Буг, після чого ОСОБА_7 допоміг йому підвестися та вийти зі слюсарні. Коли виходив, побачив лежачого на підлозі ОСОБА_9 , у якого з лоба текла кров та зрозумів, що обвинувачений побив і його. Після цього ОСОБА_7 зачинив потерпілого в приміщенні слюсарні на замок, вони разом пішли до нього додому, взяли автомобіль, гроші та поїхали в м. Новий Буг, однак коли туди приїхали, потрапили в ДТП, після чого його забрали до лікарні. Крім того показав, що ні він, ні ОСОБА_9 ударів обвинуваченому не завдавали, коли вони їхали в автомобілі, будь-яких тілесних ушкоджень у обвинуваченого не було, від ударів ОСОБА_7 він отримав лише легкі тілесні ушкодження та в поліцію із заявою вирішив не звертатися.

Узгоджуються показання потерпілого й з показаннями свідка ОСОБА_16 , наданими в судовому засіданні, яка показала, що проживає разом з потерпілим однією сім`єю в с. Червоний Став Березнегуватської ОТГ та того дня він перебував на роботі. Протягом дня виявила телефон потерпілого та віднесла його йому на роботу. Він в цей час перебував у приміщенні слюсарні, а разом з ним був ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_12 десь від`їхав. Надвечір, через відсутність співмешканця, стала хвилюватися, на телефонні дзвінки він не відповідав та згодом почула стукіт дверей, а коли побачила, як повз їх будинок проїхали на автомобілі ОСОБА_12 та ОСОБА_7 зрозуміла, що щось трапилося. Побігши до приміщення слюсарні, виявила зачинені на замок двері, співмешканець був у приміщенні та просив його відчинити, після чого вона побігла до будинку ОСОБА_22 , взяла у неї запасний ключ від дверей слюсарні та разом з нею приїхали їх відчиняти. Коли відчинили, звідти вийшов ОСОБА_9 , у нього все обличчя було у крові, що сталося він пояснити не зміг, після чого ОСОБА_22 викликала швидку та його забрали до Новобузької лікарні. У нього був розбитий лоб, гематома на потилиці біля вуха та боліли нирки.

Майже аналогічні показання в судовому засіданні надала й свідок ОСОБА_21 .

Тобто, чотири людини надали покази, які між собою узгоджуються, послідовні, лаконічні та спростовують версію обвинуваченого про нібито його не присутність у приміщенні слюсарні із потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_12 та не причетність обвинуваченого до побиття ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що сторона обвинувачення подала суду для дослідження в судовому засіданні як докази вини обвинуваченого ксерокопію медичної карти стаціонарного хворого №2482/785 ОСОБА_9 , які отримані не в установленому законом порядку, а тому на думку захисника, ці документи є недопустимим доказом. При цьому захисник, також вважає недопустимим доказом висновки судово-медичного експерта №116/58 від 10.08.2023 року та №8 від 23.08.2023 року, посилаючись на те, що експерт дослідив ксерокопію медичної карти стаціонарного хворого №2482/785 ОСОБА_9 , яка на думку захисника, є недопустимим доказом, та експертом надані відповіді на поставлені слідчим питання, які ґрунтуються на протоколах допиту ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , які слідчим експерту не направлялися і не були предметом дослідження під час судового розгляду, та протокол слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 від 03.08.2023 року, який на думку захисника є також недопустимим доказом.

Однак, колегія суддів вважає, що такі твердження захисника щодо недопустимості вказаних доказів, є неприйнятними з огляду на наступне.

Судово-медичні експертизи для встановлення кількості, локалізації та механізму утворення та тяжкості, отриманих потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, були призначені та проведені з дотриманням вимог ст. 110, 242, 243 КПК України. Висновки експерта складені відповідно до положень ст. 101, 102 КПК України

При призначені судово-медичної експертизи, у своїй постанові слідчий виклав покази, допитаних ним, осіб щодо фактичних обставин події, а саме - підозрюваного ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 , на які в подальшому посилається експерт, надав в розпорядження експерта ксерокопію медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_23 , отриману ним в порядку визначеному ч.2 ст. 93 КПК України. Крім того, при призначенні додаткової судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_9 , слідчим надавались експерту відповідно протоколи слідчих експериментів за участі підозрюваного та потерпілого, із долученням дисків із записами, про що вказано у постанові.

Державна установа КНП «Новобузька багатопрофільна лікарня» на запит слідчого скерувала супровідним листом за підписом т.в.о. директора КНП «Новобузька багатопрофільна лікарня» ксерокопію медичної картки потерпілого ОСОБА_9 із зазначенням кількості та вмісту документів, саме для проведення судово-медичної експертизи. При цьому, на всіх листах копії мається печатка державної лікувальної установи та штамп «З оригіналом згідно». За такого, доводи сторони захисту, що цей документ не відповідає вимогам ст. 99 КПК України є неспроможними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо належності та допустимості цих доказів.

Також, захисник обвинуваченого вказує на те, що суд у вироку не надав

оцінку доводам сторони захисту про визнання недопустимими доказами довідок за підписом чергового лікаря ОСОБА_10 , за підписом лікаря ОСОБА_11 і копії з кабінету спіральної комп`ютерної томографії, які не вказані у реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що суд у вироку не посилається на вказані документи, як на доказ для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому доводи захисника з цього приводу є недоречними та неприйнятними.

Щодо твердження апелянта про недопустимість протоколу слідчого експерименту від 03.08.2023 за участі потерпілого ОСОБА_9 , у зв`язку з не попередженням останнього про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, апеляційний суд вважає їх хибним та необґрунтованими, оскільки до початку слідчої дії потерпілому ОСОБА_9 у присутності двох понятих, попередньо було роз`яснено його права та обов`язки, в тому числі попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. У подальшому, під час проведення слідчого експерименту (під відеозапис), на запитання слідчого: «чи зрозумілі потерпілому ОСОБА_9 права та обов`язки та чи не потребує він додаткового їх роз`яснення», останній відповів, що йому все зрозуміло і додаткових роз`яснень він не потребує. Крім того, з тексту протоколу проведення слідчого експерименту вбачається, що потерпілий повідомлений про кримінальну відповідальність за ст.384 КПК України, про що свідчить його підпис.

З огляд на вищенаведене, доводи захисника про неправдиві покази потерпілого, є лише його суб`єктивною думкою, яка не ґрунтується на досліджених судом доказах, оскільки як і під час досудового розслідування так і у судовому засіданні, потерпілий надавав покази, які є ідентичними та послідовними. При цьому, після отриманих тілесних ушкоджень, які були виявлені у потерпілого, як зазначив сам потерпілий, він втрачав свідомість. Крім того, як потерпілий ОСОБА_9 , так і обвинувачений ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_12 перебували у стані алкогольного сп`яніння, тому з явних причин, потерпілий міг на початку досудового розслідування не відразу згадати всі обставини та повідомити про них.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що під час судового розгляду у суді першої інстанції саме обвинувачений ОСОБА_7 надавав суду різні покази: спочатку він стверджував, що саме він спричинив тілесні ушкодження потерпілому, захищаючись, оскільки потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_12 намагались його побити, однак, з моменту, коли у ОСОБА_7 з`явився захисник, після допиту всіх учасників процесу та вивчення письмових доказів, він відмовився від попередніх показів та заявив, що не наносив потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а оговорив себе на прохання ОСОБА_12 . Така поведінка обвинуваченого наводить суд на висновок, що саме обвинувачений надавав суду хибні покази, які не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать матеріалам справи та не узгоджуються із доказами, зібраними у цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а твердження обвинуваченого щодо відсутності його вини в заподіянні ОСОБА_9 умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних в момент заподіяння, є необґрунтованими.

Всупереч твердженням сторони захисту всі докази, покладені в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 , отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення, тому відповідно до вимог ст. 84 КПК України вони є належними, допустимими та достовірними.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 65, 66, 67 КК України врахував, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відносяться до тяжкого злочину, залишення потерпілого в небезпеці обвинуваченим після завдання йому тілесних ушкоджень та незаконне позбавлення його волі, позиції потерпілого, який в судовому засіданні наполягав на суворому покаранні обвинуваченого через відсутність вибачень та не відшкодування витрат на лікування, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у 2021 році звільнився з місць позбавлення волі умовно-достроково, не одружений, утриманців не має, за місцем проживання характеризується негативно через схильність до вживання алкогольних напоїв, дільничним офіцером поліції СПД №1 відділення поліції №2 Баштанського РВП характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, на військовому обліку не перебуває, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває також, а також суд врахував досудову доповідь, надану Баштанським районним сектором №4 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області, відповідно до якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки його для суспільства також оцінюється як високий, а його виправлення без ізоляції від суспільства не можливе. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено, обставиною, що обтяжують покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів. За такого, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення.

Суд повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, правильно визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при ухвалені стосовно ОСОБА_7 обвинувального вироку є неприйнятними, за такого, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 3 травня 2024 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді