У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Старі Кошари, Ковельський район, Волинська область, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, обіймає посаду водія-далекобійника ТОВ «ЕйБі Лоджистік», розлученого, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0000542, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.11.2024,

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0000542, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.11.2024.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 29.11.2024, приблизно о 04 год. 15 хв., водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним спеціалізованим вантажним контейнеровозом марки «Mersedes-Bens» моделі «Actros», держаний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у щеплені з спеціалізованим причепом-контейнеровозом марки «Schmitz» моделі «ZWF18», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись на 47 км + 730 м автодороги М-25 сполученням «Соломоново-Чоп-Велика Добронь-Косино-Яноші», зі сторони с. Шом у напрямку с. Велика Бийгань Берегівського району, у нічний час доби, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ, де дорога вкрита асфальтобетоном, в плані пряма, має по одній смузі руху у кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою-горизонтальною розміткою п. п. 1.5 п. 34 Правил дорожнього руху, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, де, у той час попереду, в смузі руху транспортного засобу на проїзній частині дороги в горизонтальному положенні перебував пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водій ОСОБА_4 , продовжуючи рух та наближаючись до лежачого пішохода на проїзній частині дороги, якого він об`єктивно був спроможний виявити у полі свого зору з робочого місця водія, з моменту виявлення перешкоди для руху не вжив заходів до маневрування та зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рухатися далі, в результаті чого, грубо порушив вимоги п. п. 2.3 (б), 12.3, 1.10 «перешкода для руху», «небезпека для руху» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не врахував дорожні умови, внаслідок чого у своїй смузі руху допустив наїзд на лежачого пішохода ОСОБА_8 .

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишній мешканець АДРЕСА_2 , отримав тілесні ушкодження у виді: в ділянці голови забійно-рвані рани правої скроневої ділянки, верхньої губи справа, верхньої повіки; крайовий перелом альвеолярного відростку нижньої шелепи на рівні 1-3-х зубів справа; в ділянці тулубу та кінцівок забійні рани бокової поверхні тазу справа, на рівні гребеня здухвинної кістки, долонної поверхні правої кисті, тильних поверхонь 2-5-го пальців фаланг правої кисті; забійно-рвана рана правого колінного суглобу; садна правої гомілки та гомілково-ступневого суглобу, лівого стегна, передньої поверхні тазу справа, передньої поверхні грудної клітки та черевної стінки справа; синці тильної поверхні правої та лівої ступні, правого стегна, повік правого ока; розм?яття тканини міждолевої ділянки печінки, розрив діафрагмальної поверхні селезінки. Вказані тілесні ушкодження прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті від дії тупих твердих предметів. Ушкодження, у вигляді забійно-рваних ран голови, кінцівок, синців голови, тулубу та кінцівок, крайовий перелом альвеолярного відростку нижньої шелепи справа, розриви тканини печінки, селезінки, виникли по ударному механізму спричинення, або в результаті співударяння з тупими предметами. Місцями прикладання сил являлись місця розташування ушкоджень, які по степені тяжкості ушкодження на трупі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Множинні поверхневі ушкодження рани, синці, садна та розриви внутрішніх органів спричинені виступаючими частинами нижньої площини автомобіля, його причепа, автомобіля марки «Mersedes-Bens» моделі «Actros» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 у щеплені з спеціалізованим причепом-койтернеровозом марки «Schmitz» моделі «ZWF18», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , так і дією дорожнього покриття.

Враховуючи локалізацію, механізм виникнення, кількість та взаєморозташування ушкоджень, в момент контактування автомобіля з потерпілим, останній знаходився у горизонтальному, або близькому до такого положенні.

Смерть ОСОБА_8 настала в результаті закритої тупої травми голови, тулубу та кінцівок з розривами печінки, селезінки, переломом нижньої щелепи, множинними забійними ранами, синцями, саднами голови, тулубу та кінцівок, яка ускладнилася травматичним, гіповолемічним шоком, підтверджується наявністю ділянки розм?яття тканини печінки, розриву діафрагмальної поверхні селезінки, морфологічних ознак дефектів печінки з вогнишевими крововиливами, перебудови кровообігу у нирках, інфільтративно-деструктивних крововиливів у селезінці, повнокрів?я, нерівномірного кровонаповнення внутрішніх органів, рідкої крові в порожнинах серця та суднах, дрібнокракових крововиливів під легеневою плеврою та зовнішньою стінкою серця, гострого порушення реології крові у внутрішніх органах, набряку мозку та легень, забійних ран тазу справа, правої кисті; забійно-рваних ран внутрішньої поверхні правого колінного суглобу, правої скроневої ділянки, верхньої губи справа, верхньої повіки правого ока; саден правої гомілки, гомілково-ступневого суглобу, правої ступні, передньої черевної стінки справа, передньої поверхні грудної клітки справа, лівого стегна; синців тильної поверхні правої та лівої ступні, правого стегна, повік правого ока.

Своїми діями ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п. п. 2.3 (б), 12.3 та 1.10 в частині поняття терміну «перешкода для руху», «небезпека для руху» Правил дорожнього руху, якими визначено: п. 1.10 ПДР терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: перешкода для руху нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу; небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися; п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, внаслідок яких потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Слідчий зазначає, що у вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

13.02.2025 ОСОБА_4 у відповідності до ст. ст. 276, 277, 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як зауважує слідчий, повідомлення про підозру ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.11.2024 та схемою до нього, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , слідчими експериментами за участі ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , іншими матеріалами кримінального провадження.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому в сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні відносно ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме:

1. Переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Злочин, який інкримінується ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Підозрюваний ОСОБА_4 в очікування можливого суворого покарання, яке саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Також одним із основних ризиків з огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску, який проживає у прикордонному регіоні. Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, користуючись своїм місцем роботи, а саме водієм-далекобійником, може також безперешкодно у службових відрядженнях виїхати за межі території України, маючи реальну можливість для тривалого перебування за кордоном, де може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

2. Незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_10 та осіб, які володіють відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, і, крім цього, ОСОБА_4 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у позапроцесуальні відносини з свідком ОСОБА_9 , який є прямим очевидцем ДТП та є колегою підозрюваного, зокрема перебуває з ним у дружніх стосунках, а тому може схиляти його до зміни даних слідству показань, відтак даний ризик є очевидним. Аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати ще на понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз, що негативно вплине на хід досудового розслідування та/або до підбурювання дачі ними неправдивих показань, або відмови від надання таких.

3. Вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Беручи до уваги викладене та те, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може виїхати за межі України, чим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадження, вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам, порівняно із взяттям під варту, а тому, на думку слідчого, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі наведеного, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні та додані до нього матеріали кримінального провадження.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечив проти клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зауважив, що наявний механізм дорожньо-транспортної пригоди, а саме, наїзд на лежачу людину, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Наголошує, що злочин, який інкримінується його підзахисному, вчинено з необережності. ОСОБА_4 не притягався до жодної відповідальності, сумлінно виконував Правила дорожнього руху, надав чіткі та послідовні показання, визнав свою вину. Щодо ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, захисник звертає увагу, що вже більше трьох місяців проводиться досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, на кожен виклик слідчого його підзахисний з`являється, максимально сприяє органу досудового розслідування. Ризик втечі захисник вважає не підтвердженим, оскільки з моменту війни ОСОБА_4 не виїжджав за межі України. Щодо ризику впливу на свідків чи потерпілу захисник зауважив, що єдине спілкування з потерпілою стосувалося повідомлення про відсутність претензій, а його колега (свідок) надав чіткі показання та брав участь у слідчих діях. Щодо впливу на експертів, понятих та спеціалістів захисник вказує, що вже зібрані всі докази та проведені всі процесуальні дії. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є припущенням сторони обвинувачення. Наголошує, що на вихованні у його підзахисного четверо дітей, троє з яких проживають разом з ним. Захисник просив застосувати найбільш м`який запобіжний захід.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши позицію прокурора з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000542, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

13.02.2025 у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та доданих до клопотання, а саме: протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди від 29.11.2024; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 від 04.12.2024 та ОСОБА_11 від 28.01.2025; висновком експерта №СЕ-19/107-25/506-ІТ від 29.01.2025.

Беручи до уваги вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, слідчий суддя вважає їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення на даній стадії досудового розслідування.

Між тим, поняття «обґрунтована підозра» з позиції Європейського суду з прав людини (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява №42310/04), рішення від 21.04.2011) означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Водночас слідчий суддя констатує, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, вік підозрюваного та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, який розлучений, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_12 , має на утриманні одну неповнолітню дитину, наявність у підозрюваного постійного місця проживання, роботи і постійного джерела доходу, який обіймає посаду водія-далекобійника ТОВ «ЕйБі Лоджистік», репутацію підозрюваного, який за місцем роботи характеризується позитивно, згідно з характеристикою за місцем проживання заяв та скарг на його поведінку не надходило, майновий стан підозрюваного, відсутність у нього судимостей.

Слідчий суддя також бере до уваги ту обставину, що підозрюваний затриманим у порядку, визначеному ст. 208 КПК України, не був, а сам злочин, у вчиненні якого він підозрюється, відноситься до необережних.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється з 29.11.2024, при цьому матеріали клопотання не містять жодних даних, що ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування, якимось чином перешкоджав досудовому розслідуванню, здійснював тиск на свідків чи експертів, іншим чином перешкоджав досудовому розслідуванню.

Враховуючи наведене та вивчені матеріали клопотання, обґрунтування сторони обвинувачення, слідчий суддя вважає доведеним під час розгляду клопотання наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 та суворість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим, що оцінені в сукупності з даними про особу підозрюваного.

Таким чином, ризик, який дає достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спроби протидії кримінальному провадженню у формі, що передбачена п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає наявним у зв`язку із встановленням обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доводи сторони обвинувачення про існування інших ризиків щодо можливості незаконно впливати на потерпілу, свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, належним чином не обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку із чим ці ризики не враховуються слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Між тим, тяжкість інкримінованого особі злочину, так само як суворість можливої санкції не можуть слугувати єдиними підставами для тримання особи під вартою. Існування обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого правопорушення хоч і є важливим фактором, не може бути єдиною підставою для виправдання тривалого періоду запобіжного ув`язнення (рішення ЄСПЛ у справі «Калашников проти Росії, Kalashnikov v. Russia» від 24 червня 2002 року, заява №47095/99, п. 116). Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку. У цьому контексті мають враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, а також міжнародні контакти (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії, W v. Shitzerland» від 26 січня 1993 року Серія А, №254-А, п. 33).

Оцінюючи доводи сторони обвинувачення про необхідність застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя констатує, що стороною обвинувачення не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з встановлених слідчим суддею обставин, з урахуванням даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що в силу характеру конкретного діяння, в якому підозрюється ОСОБА_4 , та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, прокурором доведено обставини, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема, обґрунтованість підозри на даному етапі досудового розслідування та необхідність запобігання встановленому ризику, але не доведено обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під варту слід відмовити.

Разом з тим, беручи до уваги наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, слідчий суддя вважає за можливе застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби з 23.00 год. до 06.00 год. наступної доби, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім і зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику.

Слідчий суддя також виходить із забезпечення конституційного права підозрюваного на працю, встановленого ст. 43 Конституції України, згідно з якою передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, слідчий суддя виходить із того, що відповідно до матеріалів кримінального провадження підозрюваний проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

При обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту с. Старі Кошари, Ковельський район, Волинська область, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 194, 196, 202, 205, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний час доби з 23.00 год. до 06.00 год. наступної доби.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 відповідно до частини п`ятої статті 194 КПК України наступні процесуальні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

не відлучатися із населеного пункту с. Старі Кошари, Ковельський район, Волинська область, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Строк дії даної ухвали про тримання під домашнім арештом визначити до 11 квітня 2025 року, включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 Ковельському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Згідно з частиною шостою статті 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1