печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3699/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали провадження за клопотанням ОСОБА_2 про скасування арешту з майна, в порядку статті 174 КПК України, -

В С Т А Н О В И В:

20.01.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_2 , що передано слідчому судді ОСОБА_1 29.01.2025, про скасування арешту з майна, в порядку статті 174 КПК України.

Так, з матеріалів поданого клопотання вбачається, що у провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження №0001855, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.09.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України.

15.03.2024, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 (справа №757/9205/24-к), слідчим СВ Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві проведено обшук за місцем мого постійного проживання, а саме у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено: мобільний телефон марки «Iphone» моделі «13 Pro Мах», серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 в якому наявна сім-карта мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером телефону НОМЕР_4 , та ноутбук «Apple MacBook Air», серійний номер C17G51RSQ6L4.

Заявник вказує, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0001855, яке перебуває у провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, нікому про підозру не повідомлялось, а вилучені в заявника речі ніякого відношення до протиправних дій не мають та є такими, які необхідні мені для повсякденного життя та виконання певного виду робіт, а тому просить скасувати арешт з вилученого майна.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Частиною 7 статті 236 КПК України передбачено, що при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Приписами частини 1 статті 168 КПК України визначено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

За вказаних обставин слід прийти до висновку, що особа, у якої було вилучено майно під час проведення обшуку в рамках здійснення досудового розслідування, має право звернутися до слідчого судді зі скаргою, в порядку статті 303 КПК України, щодо неповернення тимчасового вилученого майна.

Разом з тим, з матеріалів клопотання вбачається, що майно на скасуванні арешту якого наполягає заявник, було вилучено під час проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді, та заявник просить саме скасувати арешт з вилученого майна.

Тобто, за своїм змістом подане клопотання направлене на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку на підставі ухвали слідчого судді, через призму оскарження ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, проте приписами кримінального процесуального законодавства такого порядку оскарження не передбачено, оскільки не вбачається фактичного існування судового рішення про накладення арешту на вилучене майно.

Так, статтею 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Законодавець вказує, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок скасування арешту майна визначений статтею 174 Кримінального-процесуального кодексу України, якою встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю, або частково.

З аналізу ст.ст.171-174КПК України вбачається, що у клопотанні про скасування арешту в обов`язковому порядку має бути зазначено наступне: хто звертається із клопотанням про скасування арешту майна/власник майна тощо/; перелік і вид майна, арешт, який має бути скасовано; яким процесуальним документом та коли був накладений арешт; мотивація чому слід скасувати арешт.

Також, з аналізу приписів кримінального процесуального законодавства слід прийти до висновку, що арешт майна - це процес, у якому майно особи передається під охорону державі або її уповноваженому представнику за рішенням суду, що передбачено ст.ст.171-173 КПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Частиною 6 статті 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

За вказаних підстав, слідчий суддя приходить до переконання про невірний спосіб звернення до суду, так як вилучене майно під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді, не є тотожним ухвалі слідчого судді про накладення арешту на таке майно та відповідно не може бути предметом розгляду в порядку статті 174 КПК України, а відтак слідчий суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження.

Наряду з вказаним, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що особа, у якої було вилучено майно під час проведення обшуку в рамках здійснення досудового розслідування, не позбавлена права звернутися до слідчого судді зі скаргою, в порядку статті 303 КПК України, щодо неповернення тимчасового вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 100, 169-171, 233, 236, 303, 304 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 про скасування арешту з майна, в порядку статті 174 КПК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_4