УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/1598/24

Провадження № 1-кс/568/34/25

25 лютого 2025 року м.Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву слідчого судді Радивилівського районного суду Рівненської області ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду скарги на бездіяльність слідчого що полягає у нездійсненні процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000254 від 27.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

Скаржник ОСОБА_4 через свого представника адвоката ОСОБА_5 подав скаргу до Радивилівського районного суду Рівненської області на бездіяльність слідчого, що полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді, для розгляду даної справи від 21.02.2024 визначено слідчого суддю ОСОБА_6 .

Слідчий суддя Радивилівського районного суду Рівненської області ОСОБА_6 24.02.2024 подала заяву про самовідвід, мотивуючи таку тим, що скаржниця ОСОБА_4 є рідною племінницею помічниці слідчого судді ОСОБА_3 ОСОБА_7 , яка має особисту зацікавленість у результатах досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

25.02.2025 до суду надійшла заява адвоката ОСОБА_5 про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

25.02.2025 до суду надійшла заява адвоката ОСОБА_5 про проведення судового засідання без участі представника скаржника, оскільки у вказаному судовому засідання буде вирішуватися питання самовідводу.

У судове засідання особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, не з`явились.

Неявка учасників не перешкоджає розгляду заяви про відвід.

За приписами ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється, з огляду на неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Розглянувши заяву про відвід слідчого судді, дослідивши матеріали справи, суддя дійшов до такого висновку.

Правовий інститут відводу врегульований параграфом 6 КПК України.

Так, відповідно до ч. 1-3 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Разом з тим, статтею 75КПК України визначено обставини за наявності яких слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

З наведеного слідує, що такий відвід повинен містити вказівку на підстави, що його зумовлюють.

Іншими словами, для відводу судді необхідно обґрунтувати фактичну наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість, навести відповідні аргументи, докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Відтак, заявник відводу повинен викласти відомі йому обставини, з якими він пов`язує усунення судді від участі у судовому провадженні.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є складовою частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатись особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (справа «Pullar проти Сполученого Королівства»,рішення від 10.06.1996).

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Разом з тим, у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 908/137/18, зроблено висновок про те, що для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Проте, заява судді-доповідача у даній справі про відвід від розгляду справи була задоволена Великою палатою Верховного Суду, з тих підстав, щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви у неупередженості судді-доповідача під час вирішення справи.

У рішенні в справі «Михайлова проти України» від 06 березня 2018 року Європейський суд з прав людини визнав порушення, зокрема, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий судовий розгляд щодо вимоги безсторонності), прав позивача, тобто якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, факт якого не підтверджений документами по справі, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Окрім забезпечення відсутності фактичної упередженості, наявність національних процедур для забезпечення неупередженості, а саме правил, що регулюють відвід суддів, спрямовані на усунення будь-якої видимості упередженості та сприяють довірі громадськості до судової системи. Суд враховує такі правила при здійсненні власної оцінки.

Відповідно до рішення у справі «Цулукідзе та Русулашвілі проти Грузії», Суд, як відомо, застосовує два тести для перевірки неупередженості згідно зі статтею 6 § 1 Конвенції - спочатку суб`єктивний тест для оцінки того, чи виявив суддя особисту упередженість або упередження у певній справі, а потім об`єктивний тест для визначення, чи сам трибунал та, зокрема, його склад надавав достатні гарантії для усунення будь-яких законних сумнівів щодо його безсторонності.

У більшості випадків Суд зосереджується на об`єктивному тесті, який переважно стосується ієрархічних або інших зв`язків між суддею та іншими особами, залученими до процесу.

У кожному випадку потрібно вирішувати, чи стосунки між цими особами можуть свідчити про відсутність неупередженості з боку суду.

Будь-який суддя, щодо якого є законні підстави побоюватися відсутності неупередженості, повинен самоусунутися. Правосуддя має не лише здійснюватися, але має бути видно, що воно здійснюється.

Суддею встановлено, що слідчий суддя ОСОБА_3 як на підставу відводу покликається на близькі родинні зв`язки між скаржницею ОСОБА_4 та її помічником ОСОБА_7 , яка в свою чергу має особисту зацікавленість у результатах досудового розслідування.

Норми КПК України не містять правового регулювання статусу помічника судді, а відтак не визначають помічника судді як учасника кримінального процесу.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.

Судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Помічники суддів з питань підготовки справ до розгляду підзвітні лише відповідному судді.

Відповідно до п. 20 Положення про помічника судді затвердженого Рішенням Ради суддів України 18.05.2018 № 21 , помічник судді, поміж іншого, бере участь у попередній підготовці судових справ до розгляду, в оформленні судових справ, за дорученням судді готує проекти судових рішень, запитів, листів, інших матеріалів, пов`язаних із розглядом конкретної справи; виконує інші доручення судді, що стосуються організації розгляду судових справ.

Суддя констатує, що помічник судді не є складом суду який розглядає справу, а тому відсутній об`єктивний критерій упередженості.

Разом з тим, правовий статус та мандат повноважень помічника судді, слідчого судді, який має доступ до матеріалів судової справи, бере участь в її оформленні та готує проекти відповідних судових рішень за вказівкою судді, у стороннього спостерігача може викликати сумніви у неупередженості судді який розглядає справу.

При цьому, суддя враховує що відповідно до матеріалів скарги скаржниця ОСОБА_4 є донькою загиблої ОСОБА_8 , та відповідно є потерпілою в рамках кримінального провадження.

Згідно з ст. 15 Кодексу суддівської етики, суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом.

У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід.

Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

Згідно з п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Отже, з метою виключення у стороннього спостерігача будь-яких сумнівів у об`єктивності та неупередженості слідчого судді ОСОБА_3 при розгляді скарги на бездіяльність слідчого, а також забезпечення справедливого і публічного розгляду справи незалежним і безстороннім судом, суддя приходить до висновку, що заяву про самовідвід слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.75,80,81, 321, 369-372,532 КПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

заяву слідчого судді Радивилівського районного суду Рівненської області ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду скарги на бездіяльність слідчого що полягає у нездійсненні процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000254 від 27.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, задовольнити.

Матеріали справи передати до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_9