Номер провадження: 11-сс/813/363/25
Справа № 511/4568/24 1-кс/511/66/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваний ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.332 КК України, в рамках кримінального провадження №0000866, внесеного до ЄРДР 15 грудня 2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого відділення № 1 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, заборонивши залишати житло з 21:00 години по 06:00 годину наступного дня за адресою: АДРЕСА_1 , на строк проведення досудового розслідування, тобто до 17 березня 2025 року (включно).

Рішення слідчого судді мотивоване вагомістю наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Однак, прокурор всупереч п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, жодним чином не обґрунтував неможливість запобігання встановленому ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала постановлена всупереч вимогам положень ст. ст. 2, 98, 131, 170, 173 КПК України, а висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи із наступних підстав:

- слідчим суддею не враховано, що після виявлення ОСОБА_7 на місці злочину та надання останнім пояснень слідчому, ОСОБА_7 вказав слідчому адресу свого проживання АДРЕСА_2 , також 16.12.2024 ОСОБА_7 вручено повістку про явку на 20.12.2024 до СВ ВнП№1 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області. Проте, за повісткою ОСОБА_7 до відділення поліції не з`явився та за останнім місцем реєстрації - не проживає. Так, у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування та тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим слідчим 17.01.2025 було здійснено виїзд за вказаною адресою та встановлено місцезнаходження ОСОБА_7 . У свою чергу, за результатами обшуку місцем знаходження ОСОБА_7 було виявлено та вилучено документи, як посвідчують, що підозрюваний ОСОБА_7 має іноземне громадянство та місце реєстрації на території Придністровської Молдавської Республіки;

- слідчим суддею залишено поза увагою, що підозрюваний немає міцних соціальних зв`язків на території України, оскільки, під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, останній повідомив що він на даний час розлучений, його діти проживають за кордоном, та просив суд визначити місце перебування під домашнім арештом місце проживання його батьків;

- ОСОБА_7 здійснював незаконне переправлення осіб через державний кордон на території інших держав, а саме був засуджений обласним судом м. Сісака Республіки Хорватія. Натомість, на даний час останній підозрюється у вчинені замаху на незаконне переправлення осіб через державний кордон під час дії воєнного стану в державі та за фактичними обставинами даного кримінального провадження ОСОБА_7 виконував активну роль у здійсненні незаконних дій, направлених на переправлення громадян України за кордон.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Захисник та підозрюваний заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності зазначених у статті 177 КПК ризиків, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК.

Із матеріалів апеляційного провадження вбачається, що СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 грудня 2024 року за №0000866, за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду.

17 січня 2025 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України, а саме, незакінчений замах на незаконне переправлення кількох осіб через державний кордон України за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, прийшов до висновку, що факти та відомості, які були озвучені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, щодо якого йому повідомлено про підозру.

Натомість, апеляційний суд звертає увагу, що на даному етапі не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Водночас, в апеляційній скарзі сторони обвинувачення не оспорюються зазначені висновки слідчого судді. Втім, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є необхідність встановлення судом наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, що є необхідним елементом для вирішення інших питань, які порушуються прокурором в апеляційній скарзі, колегія судів погоджується із висновками, встановленими слідчим суддею за наслідком досліджених матеріалів щодо обґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри, не вдаючись до її оцінки за критеріями доведеності на цій стадії досудового розслідування.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відносно доводів апеляційної скарги прокурора про наявність щодо підозрюваного ОСОБА_7 ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі визнав доведеними існування ризику - переховування від органів досудового розслідування (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Із такими висновками погоджується і колегія суддів, враховуючи, що зазначений ризик підвищується з огляду на тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Крім того, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Тому, апеляційним судом було ретельно вивчено особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної не притягувався, обвинувачується у незаконному переправленні осіб через державний кордон на території іншої держави - Республіки Хорватія; неодружений; неповнолітніх дітей на утриманні немає, оскільки діти проживають за кордоном; має іноземне громадянство та місце реєстрації на території Придністровської Молдавської Республіки; офіційно непрацевлаштований, що свідчить про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які можуть утримати останнього за місцем свого проживання. Крім того, за фактичними обставинами даного кримінального провадження ОСОБА_7 виконував активну роль у здійсненні незаконних дій, направлених на переправлення громадян України за кордон, а тому, використовуючи набуті знання і навички, зможе безперешкодно незаконно перетнути державний кордон України.

У свою чергу, обґрунтованими є висновки слідчого судді щодо наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки фактичні обставини даного кримінального правопорушення, у якому обґрунтованого підозрюється ОСОБА_7 свідчать про схильність підозрюваного до протиправної поведінки та можливість підозрюваного продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, або вчинення іншого кримінальне правопорушення.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись із висновком слідчого судді про те, що незастосування до підозрюваного запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою зможе запобігти реалізації ОСОБА_7 встановлених ризиків.

Так, обираючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя належним чином не звернув уваги на обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ч.1 ст.178 КПК України, зокрема, характер інкримінованого кримінального правопорушення, а саме організація незаконного переправляння через державний кордон України осіб, які не мають законного права на виїзд за кордон, під час дії воєнного стану, що становить підвищений суспільний інтерес, оскільки вчинення зазначених дій в умовах воєнного стану, посягає не лише на суспільні відноси у сфері недоторканності державних кордонів, а й ставить під загрозу нормальне функціонування суспільних відносин у сфері забезпечення призову та мобілізації, виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни та її територіальної цілісності громадянами України.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. У свою чергу, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а відтак колегія суддів приймає доводи сторони обвинувачення щодо неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність у цьому випадку застосування щодо підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вищенаведені обставини у сукупності свідчать про неможливість усунення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, встановлених щодо ОСОБА_7 , у менш обтяжливий спосіб.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання, водночас зауважує, що у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, що тримання під вартою не забезпечить належного рівня допомоги, враховуючи захворювання ОСОБА_7 , є необґрунтованими, оскільки, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави та саме держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених.

Так, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до абз. 2 ч.3 ст.183 КПК України в ухвалі слідчого судді, суду зазначаються які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Положеннями ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

У контексті справи «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

На переконання апеляційного суду, з урахуванням встановленого майнового стану підозрюваного, характеру ймовірного вчиненого злочину (організація незаконного перетину державного кордону особи призивного віку в умовах дії воєнного стану на території України) розмір застави, передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з достатньою мірою зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, запобігти ризикам кримінального провадження та не буде непомірним для нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати із постановленням нової, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави та покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 405,422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.332 КК України, в рамках кримінального провадження №0000866, внесеного до ЄРДР 15 грудня 2024 року,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого відділення № 1 СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_6 , - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком до 17 березня 2025 року, в межах строку досудового розслідування.

Визначити ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.332 КК України, в якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень) гривень.

Підозрюваний, або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 10.02.2025 року, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

У разі внесення визначеної застави звільнити підозрюваного з-під варти та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування із свідками, визначеними слідчим у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали апеляційного суду в частині покладених обов`язків становить до 17 березня 2025 року.

Роз`яснити підозрюваному або заставодавцю наслідки невиконання вимог ухвали, передбачені ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Забезпечення виконання ухвали покласти на прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4