Справа № 650/4882/24
провадження № 1-кп/650/623/24
УХВАЛА

про призначення справи до судового розгляду

23 жовтня 2024 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Олександрівка кримінальне провадження № 0000410 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Херсон Херсонської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судима, яка не є депутатом ради будь-якого рівня,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною п`ятою статті 111-1 КК України,

встановив:

В провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

На судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою застосованого стосовно обвинуваченої вказавши в обґрунтування, що вказаний строк спливає, а ризики, що стали підставою для обрання даного запобіжного заходу не відпали.

Обвинувачена на судовому засіданні при вирішенні клопотання заперечила проти його задоволення, зазначивши, що ризики на підставі яких запобіжний захід неодноразово продовжувався зменшилися, а відтак її може бути звільнено з-під варти.

Захисник на судовому засіданні просив застосувати більш-м`який запобіжний захід стосовно обвинуваченої, оскільки ризики зазначені прокурором зменшилися, а поведінка обвинуваченої не свідчить про її схильність до ухилення від суду.

Відповідно до частини третьої статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Отже, розгляд цього питання має відбуватися за нормами глави 18 КПК України з обґрунтуванням наявності ризиків у кримінальному провадженні та необхідності подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За змістом частини першої статті 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до обвинувального акта у кримінальному проваджені вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України, санкція якої передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, і яка відповідно до статті 183 КПК України передбачає можливість застосування до обвинуваченої особи найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2024 року № 490/5506/22 встановлено, що стосовно обвинуваченої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 01 листопада 2024 року, без права внесення застави.

Відповідно до вищенаведеної ухвали слідчого судді стосовно обвинуваченої було застосовано вказаний запобіжний захід, за наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості покарання, що загрожує підозрюваній; враховуючи особу підозрюваної, яка достовірно знаючи про ведення агресивних бойових дій з боку рф проти України, погодилась приймати участь у діяльності т.зв. ДВК та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій частині Херсонської області; зважаючи на те, що на разі слідством не встановлено обставин здійснення тиску та погроз на ОСОБА_4 або її близьких осіб з метою участі у референдумі; беручи до уваги, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії, встановлюється повне коло осіб свідків, інших можливих фігурантів злочинних дій зокрема представників рф, збір доказової бази, документів; окрім того ОСОБА_4 в ході здійснення злочину стали відомі свідки інші фігуранти, зокрема представники держави-агресора, слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, інших можливих підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється, які в умовах воєнного стану є більш ніж вагомими.

Враховуючи вказані обставини суд при вирішення клопотання прокурора також встановив вказані обставини та дійшов висновку про високу ступінь вірогідності настання вказаних ризиків.

Суд вважає, що наявність даних ризиків в сукупності з іншими наведеними обставинами, свідчить про наявність підстав для продовження щодо неї вищевказаного запобіжного заходу з метою запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні даного питання суд також враховує положення частини шостої статті 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України, тобто тримання під вартою.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено та сторонами не доведено.

Доказів існування будь-яких обставин, що виникли після ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченої, стороною захисту суду також не надано, тому підстави для не застосування вказаного запобіжного заходу відсутні.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведено прокурором, унеможливлює не застосування до обвинуваченої найсуворішого запобіжного заходу, оскільки в такому разі буде неможливо запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання нею своїх обов`язків.

Доводи наведені захисником щодо можливості застосування в даному випадку альтернативного запобіжного заходу спростовуються вищенаведеними міркуваннями суду з приводу вказаних обставин.

З огляду на наведене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченої перешкодити інтересам правосуддя, суд вважає доцільним, з урахуванням принципу правової визначеності, продовжити дію застосованого щодо обвинуваченої запобіжного заходу в межах строку визначеного законом.

На судовому засіданні учасники судового провадження вважали можливим призначити справу до судового розгляду.

Оскільки, обвинувальний акт за кримінальним провадженням складено відповідно до вимог КПК України, кримінальне провадження підсудне даному суду і підстави для закриття провадження згідно з пунктом 2 частини третьої статті 314 КПК України відсутні, справа підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні із викликом учасників судового провадження.

Крім того, прокурор подав клопотання про накладення арешту на майно в якому просить накласти арешт на рухоме майно, яке є власністю обвинуваченої квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55,10 кв.м.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначив, що необхідно заборонити користуватися вказаним майном та обмежити право розпоряджатися ним та відчужувати його, так як не застосування таких заходів може привести до його зникнення, втрати, пошкодження, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Крім того, накладення арешту на майно необхідне для забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна, в разі його призначення.

На судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, навів обґрунтування аналогічні тим, що зазначені у клопотанні, просив його задовольнити та накласти арешт на вказане майно.

На судовому засіданні захисник та обвинувачена заперечили проти задоволення даного клопотання.

Заслухавши вищевказаних учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання та надані до нього матеріали, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз наведених положень закону свідчить про можливість під час судового провадження накладення арешту на майно особи, яке є предметом конфіскації як виду покарання.

Суд встановив, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України, санкція якої встановлює можливість застосування додаткового виду покарання у виді конфіскації майна.

Отже, суд вважає, що на даний час у кримінальному провадженні, яке не завершене та у якому обвинувачується ОСОБА_4 , з метою забезпечення можливого призначення їй покарання у виді конфіскації майна, необхідно забезпечити збереження зазначеного майна, а тому вжиття такого заходу забезпечення, як арешт майна, є необхідним та виправданим.

При цьому, тимчасові обмеження особи володільця у праві власності, за встановлених обставин, суд знаходить розумними та співрозмірними завданням кримінального провадження.

Отже, зважаючи на те, що клопотання прокурора є обґрунтованим та в судовому засіданні були встановлені підстави для накладення арешту на вказане майно, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись вищенаведеними положеннями КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою застосованого стосовно обвинуваченої задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою застосований стосовно ОСОБА_4 строком на 60 діб.

Строк дії ухвали в частині застосовуваного запобіжного заходу - до 21 грудня 2024 року включно.

Клопотання прокурора про накладення арешту задовольнити.

Накласти арешт на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55,10 кв.м.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження на 28 листопада 2024 року о 14.00 год. в залі судового засідання Великоолександрівського районного суду Херсонської області.

Ухвала підлягає негайному виконанню, однак, може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, відповідно до пункту 1-1 частини другої статті 395 КПК України, в частині застосованого запобіжного заходу.

Повний текст ухвали складений 25 жовтня 2024 року.

Суддя: __________________ ОСОБА_1