Справа № 445/1116/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/84/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року у м. Львові колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_9

встановив:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.2 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн..

Не погоджуючись з цим вироком, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Золочівського районного суду Львівської області від 17.12.2024 щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання за ч.2 ст.263 КК України змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.263 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень. У решті просить вирок залишити без змін.

Апеляційну вимоги прокурора обґрунтовані тим, що всупереч вимогам ст.99 КК України, суд призначив неповнолітньому обвинуваченому покарання за ч.2 ст.263 КК України у виді штрафу, що перевищує 500 встановлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , весною 2023 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись в с. Червоне по вул. Лесі Українки Золочівського району Львівської області, точного місця досудовим розслідуванням не встановлено, знайшов металевий предмет схожий на кастет. У цей час у останнього винник злочинний умисел направлений на незаконне носіння холодної зброї (кастета).

В подальшому, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне носіння, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в порушення вимог п.1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав та територій України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 року №2471 ХІІ «Про право власності на окремі види майна» та п.п.2, 9, 11 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №576, підібрав вищевказаний металевий предмет, таким чином незаконно придбав його, при цьому не повідомив про це органи влади.

Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на незаконне носіння кастету, без передбаченого законом дозволу, підібрав даний кастет помістивши його у сумку типу «крос-боді» та залишив зберігати при собі для самозахисту, де зберігав без мети збуту, до моменту його вилучення працівниками Золочівського РВП ГУНП у Львівській області в ході огляду місця події 08 березня 2024 року.

Так, 08 березня 2024 року, в ході проведення огляду місця події на ділянці дороги по АДРЕСА_1 , у ОСОБА_7 вилучено металевий предмет, який згідно висновку експертизи є неклинковою холодною зброєю ударно-дробильної дії. Даний предмет виготовлений саморобним способом з використанням промислового обладнання по типу «кастета».

При апеляційному розгляді прокурор підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просила її задовольнити.

Обвинувачений та законний представник не заперечили апеляційну скаргу прокурора.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи ж апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.263 КК України ОСОБА_7 вчинив у віці 17 років, тобто будучи неповнолітнім.

Відповідно до ч.2 ст.99 КК України для неповнолітніх розмір штрафу, в тому числі за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання лише у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлюється судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану неповнолітнього в межах до п`ятисот встановлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх від 16 квітня 2004 року №5, визначаючи розмір покарання неповнолітнім, суд має виходити з відповідних положень статтей 99-102 КК України.

Санкція ч.2 ст.263 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яку сформульовано і затверджено суддями ВСС на засіданні зборів суддів 23.12.2016 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» (п.15), до неповнолітніх, визнаних винними у скоєнні злочину, судом може бути призначено лише покарання, передбачені у ст.98 КК України, та виключено в межах розмірів та строків, установлених ст.ст.99-102 КК України. При цьому посилатися в резолютивній частині вироку на ст.69 КК України не потрібно.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 за ч.2 ст.263 КК України покарання у виді штрафу не могло перевищувати п`ятиста встановлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суд призначивши обвинуваченому оскаржуваним вироком покарання, що не відповідає положенням ст.99 КК України, застосував закон України про кримінальну відповідальність, що не підлягає застосуванню.

Отже, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 слід змінити в частині визначеного йому розміру штрафу, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.263 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.

В решті судове рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді