Справа № 539/3869/24
Провадження № 1-кп/539/85/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області кримінальне провадження № 0000503, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 червня 2024 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вищий Булатець Лубенського району Полтавської області, зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , фактично проживає у будинку АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з 15 липня 2024 року рекрут військової частини НОМЕР_1 , у подальшому проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , з середньою освітою, не одружений, не є депутатом, не має на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, раніше не судимий відповідно до статті 89 Кримінального кодексу України (далі КК України),

за обвинуваченням, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Історія провадження

16 вересня 2024 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 червня 2024 року за № 0000503, щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 539/3869/24 між суддями від 16 вересня 2024 року визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2024 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 20 вересня 2024 року.

Підготовче судове засідання, призначене на 20 вересня 2024 року, відкладено на 09 жовтня 2024 року у зв`язку з неприбуттям обвинуваченого.

07 жовтня 2024 року до суду надійшло клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року, на автомобіль Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 .

Підготовче судове засідання, призначене на 09 жовтня 2024 року, відкладено на 21 жовтня 2024 року у зв`язку з неприбуттям обвинуваченого.

Суд 11 жовтня 2024 року звернувся до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 із запитами щодо надання інформації щодо проходження ОСОБА_3 військової служби.

Згідно з відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 жовтня 2024 року ОСОБА_3 на військову службу по мобілізації (за контрактом) не призивався.

Підготовче судове засідання, призначене на 21 жовтня 2024 року, відкладено на 29 жовтня 2024 року у зв`язку з неприбуттям обвинуваченого. Прокурор у підготовчому судовому засіданні вказував, що ОСОБА_3 проходить військову службу, проте офіційного підтвердження цих обставин немає.

Суд 21 жовтня 2024 року повторно звернувся до Міністерства оборони України із запитом щодо надання інформації щодо проходження ОСОБА_3 військової служби.

Підготовче судове засідання, призначене на 29 жовтня 2024 року, відкладено на 11 листопада 2024 року у зв`язку з неприбуттям обвинуваченого. Прокурор у підготовчому судовому засіданні вказував, що на даний час відсутня інформація щодо проходження ОСОБА_3 військової служби. Прокурор також вказував, що обвинувачений перебував на військовій службі рекрутом у військовій частині НОМЕР_1 , з якої був переведений до військової частини НОМЕР_4 .

Суд 29 жовтня 2024 року звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом щодо надання інформації щодо проходження ОСОБА_3 військової служби.

До суду 11 листопада 2024 року з військової частини НОМЕР_4 надійшло повідомлення, що ОСОБА_3 проходить військову службу в указаній військовій частині.

До суду 11 листопада 2024 року надійшло клопотання ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Вказував, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 .

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року задоволено вказане клопотання ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Обвинувачений 11 листопада 2024 року приймав участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року скасовано арешт на транспортний засіб Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_3 , який був накладений ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України, призначено у відкритому судовому засіданні на 21 листопада 2024 року.

До суду 21 листопада 2024 року надійшло клопотання прокурора ОСОБА_4 про перенесення судового засідання на іншу дату у зв`язку з перебуванням старшого групи прокурорів у щорічній відпустці.

Судове засідання, призначене на 21 листопада 2024 року, відкладено на 04 грудня 2024 року у зв`язку з неприбуттям сторін та інших учасників кримінального провадження.

Судове засідання, призначене на 04 грудня 2024 року, відкладено на 19 грудня 2024 року у зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщенні суду.

Судове засідання, призначене на 19 грудня 2024 року, відкладено на 14 січня 2025 року у зв`язку з неприбуттям обвинуваченого. Прокурор у судовому засідання вказував, що вирішення питання щодо приводу ОСОБА_3 є передчасним.

До суду 14 січня 2025 року подано лист військової частини НОМЕР_4 про те, що ОСОБА_3 знаходиться у відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 .

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 січня 2025 року клопотання прокурора ОСОБА_4 про привід обвинуваченого ОСОБА_3 задоволено. Здійснено привід обвинуваченого в судове засідання на 22 січня 2025 року у приміщення суду, найбільш наближеного до встановленого місцезнаходження ОСОБА_3 . Визначено альтернативний спосіб виконання ухвали доручено особам, які виконують ухвалу про здійснення приводу, забезпечити можливість дистанційної участі обвинуваченого в судових засіданнях з використанням власних технічних засобів відеоконференцзв`язку, у тому числі із використанням власних технічних засобів особи, яка виконує цю ухвалу.

До суду 22 січня 2025 року надійшла заява ОСОБА_7 , в якій остання просить проводити розгляд справи без її участі. Вказувала, що претензій до ОСОБА_3 немає, цивільний позов заявляти не буде, щодо обрання міри покарання покладається на розсуд суду.

До суду 22 січня 2025 року надійшла заява ОСОБА_8 , в якій остання просить проводити розгляд справи без її участі. Вказувала, що претензій до ОСОБА_3 немає, цивільний позов заявляти не буде, щодо обрання міри покарання покладається на розсуд суду.

Обвинувачений 22 січня 2025 року приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Судове засідання, призначене на 22 січня 2025 року, відкладено на 06 лютого 2025 року для проведення та надання висновку експерта.

До суду 03 лютого 2025 року подано уточнену позовну заяву та додані до неї докази, зокрема, звіт про незалежну оцінку майна.

У судовому засіданні 06 лютого 2025 року задоволено клопотання обвинуваченого про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитися із уточненою позовною заявою (заявою про зменшення розміру позовних вимог).

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_3 31 травня 2024 року приблизно о 23.50 год, будучи у стані алкогольного сп`яніння, при цьому керуючи автомобілем Mercedes Sprinter 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , рухаючись по проїзній частині на проспекті Володимирському у місті Лубнах Полтавської області в напрямку вулиці Авангардної, недотримавшись безпечної дистанції, не виконав вимоги щодо зменшення швидкості та зіткнувся із задньою частиною автомобіля Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , яка рухалася прямолінійно у попутному напрямку.

Внаслідок указаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Mercedes Sprinter 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з висновком судово-медичної експертизи від 15 липня 2024 року № 196 отримала тілесні ушкодження у вигляді травматичного вивиху правого стегна, забитої рани верхньої третини правої гомілки, які по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до висновку експерта від 29 липня 2024 року № СЕ-19/117-24/12458-ІТ, за результатами проведеної автотехнічної експертизи, в описаній вище дорожній обстановці в діях водія автомобіля Mercedes Sprinter 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_3 наявні невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення

ОСОБА_3 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України.

Позиція сторін судового провадження

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті, підтримав у повному обсязі, просив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Просив суд врахувати характеризуючі дані обвинуваченого, його молодий вік, а також, що він раніше не судимий та проходить військову службу. Зазначив про відсутність обставин, що обтяжують відповідальність. Вказував на необхідність стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експертів, а також скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року на транспортний засіб Mercedes Sprinter 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 . Зазначив, що вказаний транспортний засіб необхідно повернути власнику, а DVD-R диски із відеозаписами пригоди та руху автомобілів залишити у матеріалах кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_8 та законний представник потерпілої ОСОБА_7 звернулися до суду із заявами, в яких просили проводити розгляд справи без їх участі, вказували, що претензій до ОСОБА_3 не мають, цивільний позов заявляти не будуть, щодо обрання міри покарання покладаються на розсуд суду.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та вказав, що дійсно, за вказаних в обвинувальному акті обставин, вчинив зазначене кримінально каране діяння. Так, обвинувачений ОСОБА_3 , зокрема, заявив, що він у повній мірі усвідомив кримінально-протиправний характер своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, а завдані потерпілій збитки відшкодовані частково, цивільний позов ОСОБА_10 визнав повністю, просив суд суворо не карати. Обвинувачений зазначив, що на час дорожньо-транспортної пригоди 31 травня 2024 року перебував в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок зазначеної пригоди ОСОБА_8 зазнала тілесних ушкоджень середньої тяжкості, її забрала швидка допомога. Крім того, ОСОБА_3 зазначив на те, що просив пробачення у потерпілої. Вказував, що на час розгляду справи не перебуває у зоні бойових дій, проходить військову службу у місті Києві, може приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та не потребує захисника. Просив призначити мінімальну міру покарання.

Положення закону, якими керувався суд

Відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Частиною першою статті 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2024 року у справі № 607/19649/21 викладено висновок про те, що «кваліфікація кримінального правопорушення це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, караються позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

За змістом частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина друга статті 65 КК України).

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Щире каяття обвинуваченого полягає, зокрема, у визнанні обставин, регламентованих пунктом 1 частини другої статті 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення (його час, місце, спосіб та інші обставини вчинення).

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Висновки та мотиви суду

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування частини третьої статті 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Показання ОСОБА_3 у судовому засіданні відповідають фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються, його показання є послідовними, логічними і правдивими, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене, на думку суду, свідчить про щире каяття ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, який надійшов до провадження суду, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, із врахуванням заяви прокурора про відмову від допиту в судовому засіданні свідків та потерпілої, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом ОСОБА_3 та дослідженням характеризуючих матеріалів.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за частиною першою статті 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2024 року у справі № 755/3235/23 викладено висновок про те, що «загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням яких є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання».

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винуватій особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства. Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання тощо (постанова Верховного Суду від 23 січня 2025 року у справі № 278/2622/23).

Верховний Суд у постанові від 29 травня 2024 року у справі № 285/3446/23 зазначив, що «підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, що мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, принаймні одна з встановлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В поєднанні з обставинами (обставиною), яка пом`якшує покарання, та з урахуванням даних про особу, які відповідним чином характеризують винуватого, зазначені чинники у своїй сукупності утворюють підставу для застосування статті 69 КК України. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Повне визнання особою вини, відсутність судимостей, проходження військової служби, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, молодий вік, про що зазначає захисник у касаційній скарзі, не є тими обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення. Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для призначення особі більш м`якого покарання, ніж передбачене санкцією частини першої статті 286-1 КК, відповідно до приписів статті 69 цього Кодексу».

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог статті 65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є нетяжким злочином (частина перша статті 286-1 КК України);

- особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-невролога не перебуває, під наглядом у Комунальному підприємстві «Полтавський обласний центр терапії залежностей» Полтавської обласної ради не перебуває, не одружений, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , з середньою освітою, не судимий відповідно до статті 89 КК України, відповідно до характеристики за місцем проживання до вуличного комітету не надходило скарг від жителів вулиці та сусідів, не є інвалідом, не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області та не отримує соціальних допомог;

- обставини, що пом`якшують покарання.

Так, згідно зі статтею 66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого, проходження військової служби.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, не встановлено.

Крім цього, суд враховує фактичні обставини справи, згідно з якими ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керував транспортним засобом, незважаючи на дорожню обстановку, взявши пасажирів, поставив під небезпеку не лише своє життя та здоров`я і тих осіб, які перебували з ним в автомобілі, а й інших учасників дорожнього руху, порушив Правила дорожнього руху, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якого один з пасажирів отримав тілесне ушкодження середньої тяжкості.

При призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій.

На підставі викладеного, при наявності обставин, які пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність претензій зі сторони потерпілої (її законного представника), що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого та критичним відношенням винного до вчиненого, суд вважає за пропорційне призначити покарання ОСОБА_3 у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим і співмірним характеру вчинених дій, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо цивільного позову

ОСОБА_10 через адвоката ОСОБА_5 подав до суду позов до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_10 є власником автомобіля Mercedes Sprinter 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , керуючи яким ОСОБА_3 31 травня 2024 року вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої зазначений автомобіль зазнав механічних пошкоджень, тобто цивільному позивачу завдана матеріальна шкода.

Згідно з висновком експерта від 29 липня 2024 року № СЕ-19/117-24/12458-ІТ за результатами проведеної авто-технічної експертизи в описаній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Mercedes Sprinter 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_3 наявні невідповідності вимогам пункту 12.3. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками. В умовах даної пригоди водій ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод, котрі б не дозволили йому виконати вимоги даних пунктів указаних Правил.

Згідно з висновком експерта від 24 липня 2024 року № СЕ-19/117-24/11956-АВ ринкова вартість автомобіля Mercedes Sprinter 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , станом на 31 травня 2024 року становить 374 220 грн. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна визначення розміру матеріального збитку завданого власнику КТЗ, та визначення ринкової вартості КТЗ в пошкодженому стані від 26 січня 2025 року № 0601-24: ринкова вартість КТЗ розрахована на дату оцінки 374 220 грн; вартість відновлюваного ремонту 907 974,61 грн; ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані (після дорожньо-транспортної пригоди) 20 055,74 грн. Витрати, понесені на виготовлення звіту ФОП ОСОБА_11 від 26 січня 2025 року № 0601-24, становлять 6 000 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_10 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_3 завдану майнову шкоду у розмірі 354 164,26 грн та понесені витрати на виготовлення звіту про незалежну оцінку майна 6 000 грн.

Обвинувачений визнав заявлений цивільний позов у повному обсязі.

Враховуючи проведений аналіз доказів та висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченого, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з частиною першою статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною п`ятою статті 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (частина перша статті 1177 ЦК України).

У постановах Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц, від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 зазначено, що за змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 жовтня 2023 року у справі № 715/2489/22.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Встановлено, що автомобіль цивільного позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав механічних пошкоджень, вартість відновлювального ремонту становить 907 973,78 грн, ринкова вартість транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 374 220 грн, вартість транспортного засобу після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 20 055,74 грн. Зазначені обставини підтверджені висновком експерта від 24 липня 2024 року № СЕ-19/117-24/11956-АВ та звітом про незалежну оцінку майна від 26 січня 2025 року № 0601-24.

Таким чином, завданий позивачу матеріальний збиток становить 354 164,26 грн (374 220 грн 20 055,74 грн). Судом також встановлено, що позивач сплатив 6 000 грн за визначення вартості завданих збитків (вартість відновлювального ремонту, ринкова вартість транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вартість транспортного засобу після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди), що підтверджується, зокрема, договором на проведення незалежної оцінки від 20 січня 2025 року та актом прийму-передачі робіт по оцінці транспортних засобів від 28 січня 2025 року.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (стаття 129 КПК України).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що цивільний позов підлягає задоволенню, тому наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 завданої майнової шкоди у розмірі 354 164,26 грн та понесених витрат на виготовлення звіту про незалежну оцінку майна у розмірі 6 000 грн.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

На підставі статті 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експертів (проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 20 червня 2024 року № СЕ-19/117-24/9640-ІТ, судової інженерно-транспортної експертизи від 19 червня 2024 року № СЕ-19/117-24/9639-ІТ, судової транспортно-трасологічної експертизи від 21 червня 2024 року № СЕ-19/117-24/9641-ІТ, судової транспортно-трасологічної експертизи від 21 червня 2024 року № СЕ-19/117-24/9641-ІТ, судової транспортно-товарознавчої експертизи від 19 липня 2024 року № СЕ-19/117-24/11818-АВ, судової транспортно-товарознавчої експертизи від 24 липня 2024 року № СЕ-19/117-24/11956-АВ) у розмірі 12 116,48 грн (2 271,84 грн + 2 271,84 грн + 2 271,84 грн + 757,28 грн + 2 271,84 грн + 2 271,84 грн).

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Керуючись статтями 50, 6567 КК України, статтями 2, 7, 84, 100, 124, 349, 368371, 373, 374, 376, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання на виконання вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання у будинку АДРЕСА_1 ; фактично проживає у будинку АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання у квартирі АДРЕСА_3 ; фактично проживає у квартирі АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) завдану майнову шкоду у розмірі 354 164 (триста п`ятдесят чотири тисячі сто шістдесят чотири) гривні 26 копійок та понесені витрати на виготовлення звіту про незалежну оцінку майна у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз в кримінальному провадженні у розмірі 12 116 (дванадцять тисяч сто шістнадцять) гривень 48 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року, на транспортний засіб Mercedes Sprinter 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 .

Речовий доказ у кримінальному проваджені, а саме: транспортний засіб Mercedes Sprinter 313 CDI, державний номерний знак НОМЕР_5 , зберігання якого визначено на майданчику тримання транспортних засобів на вулиці Київській, 2 у місті Лубнах Полтавської області, після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_10 .

Речові докази DVD-R диски із відеозаписами пригоди та руху автомобілів залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням положень частини другої статті 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1