УХВАЛА

14 січня 2025 року

м. Київ

справа № 733/162/24

провадження № 51-40 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2024 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року,

установила:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся з питань перегляду вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши подану скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано положень пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 5 цієї статті.

У юридичному аспекті касаційна скарга - це документ, який перевіряється і розглядається судом касаційної інстанції (далі - Суд) з урахуванням викладеної особою позиції та її правового обґрунтування, що впливає на остаточне рішення за результатами касаційного провадження. Саме тому законодавець установив до форми та змісту скарги конкретні вимоги, наслідком недодержання яких є залишення її без руху, а надалі - повернення.

Згідно з положеннями закону в касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявлених скаржником вимог, котрі повинні узгоджуватися зі ст. 436 КПК. До касаційної скарги додаються копії судових рішень, засвідчені належним чином.

За правилами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, скаржник, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При цьому слід мати на увазі, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції як суд права, а не факту, не ревізує відповідності висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій.

Цього не було враховано при зверненні до Верховного Суду.

Так, за змістом скарги, у ній її автор, не погоджуючись із вироком через призначення надмірно суворого покарання, просить скасувати рішення апеляційного суду й ухвалити новий вирок, а в разі неможливості - направити справу на досудове розслідування. Однак заявлена вимога не відповідає статтям 436-438 КПК, якими регламентовано повноваження Суду за наслідками розгляду касаційної скарги, випадки та підстави для скасування оспорюваного рішення.

Водночас засудженим не викладено обґрунтування саме явної несправедливості застосованого заходу примусу, як це передбачено ст. 414 КПК, зважаючи також на визначені у статтях 50, 65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання та його мету - попередження нових кримінальних правопорушень. Разом із цим у поданій скарзі міститься посилання на неповноту судового розгляду, ставиться під сумнів установлені фактичні обставини, що в силу ст. 433 КПК не належить до предмета перевірки в порядку касаційної процедури.

Попри те, що обвинувальний вирок переглядався в апеляційному порядку в скарзі не наведено в розрізі статей 404, 405, 412-414, 419 КПК доводів, які би свідчили про допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм права, котрі є істотними і зумовлюють обов`язкове скасування чи зміну постановленої ухвали. Також не окреслив скаржник яких конкретних доводів сторони захисту не розглянув згаданий суд і не дав на них відповідей.

Усупереч ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги не додано оформленої копії вироку, як це передбачено Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814, або п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» (долучена до скарги копія вироку не прошита та в ній відсутня частина аркушів). Недолучення засвідченої належним чином копії судового рішення стає на заваді реалізації положень ст. 428 вказаного Кодексу.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою.

У разі необхідності отримання правничої допомоги для складання касаційної скарги засуджений може звернутися до центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги в порядку, передбаченому Законом України від 2 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правничу допомогу».

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2024 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3