КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2313/2025 Категорія: ч. 3 ст. 357 КК України
ЄУН: 759/5903/23 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000662, внесеного до ЄРДР 27 березня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 із змінами, внесеними в порядку ст. 36 КПК України заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 5 квітня 2023 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Сугаки Могилів-Подільського району, Вінницької області, українка, громадянка України, з середньою освітою, розлучена, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

- 5 жовтня 2022 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки,скасованого в частині призначеного покарання та ухваленням нового вироку Київським апеляційним судом від 20 вересня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України, з застосуванням положень ст. 69 КК України, за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, з застосуванням положень ст. 69 КК України, ст. 70 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, та їй призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2022 року ухвалено виконувати самостійно,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_9

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнана винуватою у тому, що у середині грудня 2022 року, знаходячись у приміщенні кв. АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_11 , незаконно заволоділа паспортом та важливими особистими документами останнього.

Так, ОСОБА_12 у грудні 2022 року познайомилась з ОСОБА_11 , який, дізнавшись, що остання не має місця мешкання в м. Києві, дозволив їй проживати в його квартирі АДРЕСА_3 . Незабаром ОСОБА_12 дізналась, що ОСОБА_11 , як особа з інвалідністю 3 групи, встановленою довічно, отримує пенсію та може мати можливість отримувати інші види соціальної допомоги. Не маючи постійного місця роботи та інших джерел доходів для задоволення особистих потреб, ОСОБА_12 вирішила незаконно заволодіти особистими документами ОСОБА_11 , а саме: паспортом громадянина України та пенсійним посвідченням з метою мати можливість впливати на ОСОБА_11 під час отримання ним грошових виплат.

Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи, що вищевказані документи на ім`я ОСОБА_11 , є важливими особистими документами, втрата яких істотно ускладнює реалізацію останнім своїх прав, свобод та законних інтересів, ОСОБА_12 у середині грудня 2022 року, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_11 , забрала документи останнього: паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 2 вересня 2021 року, пенсійне посвідчення НОМЕР_2 , видане 8 лютого 2012 року, свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування серії НОМЕР_3 , видане 26 листопада 2012 року, залишивши їх на зберігання при собі.

Ігноруючи прохання ОСОБА_11 повернути викрадені належні йому документи, а саме: паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення та свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ОСОБА_12 , проживаючи далі в помешканні ОСОБА_11 , у квартирі АДРЕСА_3 , продовжила незаконно зберігати вказані документи при собі, надаючи їх ОСОБА_11 лише у відділенні AT «Укрпошта», куди ходила разом з ним у дні отримання соціальних виплат.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння паспортом та важливими особистими документами.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій він просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді трьох місяців арешту, згідно з ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2022 року та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, посилаючись на положення ч. 1 ст. 71 КК України наголошує, що суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України, в грудні 2022 року, тобто в період іспитового строку, встановленого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2022 року за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а, відтак, на думку апелянта неврахування судом вказаних обставин призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, в результаті чого суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_6 від реального відбування покарання.

Вироком Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року задоволена апеляційна скарга прокурора, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 5 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасований в частині призначеного покарання, ухвалений новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2022 року, та ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. В решті вирок суду першої інстанції залишений без змін.

Постановою Верховного Суду від 9 жовтня 2024 року частково задоволена касаційна скарга прокурора, вирок Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 скасований та призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На початку апеляційного розгляду заступником керівника Київської міської прокуратури в порядку ст. 36 КПК України внесені зміни до апеляційної скарги, в яких прокурор просить вирок змінити, виключити з вироку рішення суду про самостійне виконання на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України вироку Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2022 року. В іншій частині вирок залишити без змін.

Зміни обґрунтовані тим, що ОСОБА_6 ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року звільнена від покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2022 року, а, відтак, немає невідбутої частини покарання, у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні.

ОСОБА_6 , яка згідно з даними листа Державної установи «Збаразька виправна колонія № 63)» звільнена 14 листопада 2024 року з установи на підставі ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року, повідомлялась у встановленому законом порядку за місцем вибуття: Вінницька область Могилів-Подільський район смт. Вендичани, вул. Шевченка, 35, про день, час та місце апеляційного розгляду, а також їй направлені зміни до апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з`явилась, будь-яких заяв та клопотань не подавала.

Потерпілий, повідомлявся про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, проте, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутність вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та захисника на підтримку апеляційної скарги зі змінами, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувальний акт про вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку розглянутий у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням та судом фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів відповідно до вимог ч. 1 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядає.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 357 КК України - як незаконне заволодіння паспортом та важливими особистими документами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора з внесеними змінами, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваного вироку, вирішуючи питання про обрання виду та розміру покарання обвинуваченій, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину; відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком; ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості; дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона розлучена, не працює, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про її осудність, раніше судима, та дійшов висновку про призначення обвинуваченій покарання у межах, установлених у санкції ч. 3 ст. 357 КК України, а саме у виді штрафу.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог ст. 71 КК України до покарання за цим вироком слід приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 5 жовтня 2022 року за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 років позбавлення волі. Проте, з урахуванням положень ч. 3 ст. 72 КК України, відповідно до якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають, виконуються самостійно, дійшов висновку, що вирок Святошинського районного суду міста Києва від 5 жовтня 2022 року в частині призначеного покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки, підлягає самостійному виконанню.

Таке покарання, на переконання суду, є достатнім для виправлення ОСОБА_6 попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме її меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з таким рішенням, оскільки, застосовуючи положення ч. 1 ст. 71 КК України, місцевий суд не врахував вирок Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року, яким скасовано вирок Святошинського районного суду від 5 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання та у цій частині ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України, з застосування положень ст. 69 КК України, 2 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, з застосуванням положень ст. 69 КК України, - 1 рік 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 2 років позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

За таких обставин вирок місцевого суду в частині призначеного покарання не відповідає вимогам закону.

Водночас станом на час апеляційного розгляду встановлено, що ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року задоволено клопотання Державної установи «Збаразька виправна колонія (№63), та ОСОБА_6 звільнено від покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2022 року, у зв`язку з усуненням законом карності діянь, за які вона була засуджена.

Таким чином, станом на час апеляційного розгляду відсутні підстави для застосування до обвинуваченої положень ч. 1 ст. 71 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає доводи зміненої апеляційної скарги обґрунтованими, у зв`язку з чим вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України підлягає зміні, а саме, з вироку суду підлягає виключенню рішення суду про самостійне виконання на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України вироку Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2022 року.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , із змінами, внесеними в порядку ст. 36 КПК України заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , - задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 5 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 357 КК України змінити: виключити з вироку рішення суду про самостійне виконання на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України вироку Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2022 року.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4