Справа №561/32/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дубровиця в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000188 від 01 листопада 2024 року на підставі угоди про визнання винуватості по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тиховиж Зарічненського району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240-1 КК України

В С Т А Н О В И В:

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 31 жовтня 2024 року приблизно о 12 год. 00 хв., автомобілем марки УАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 із наявними на ньому знаряддями для незаконного видобування бурштину-сирцю, прибув на ділянку місцевості із координатами :17:000:0123 за межі села Ждань Вараського району Рівненської області, з метою з`ясування наявності покладів бурштину і визначення доцільності подальшого його видобутку.

В подальшому, володіючи відповідними навиками незаконного видобутку бурштину, підготувавши придбані ним знаряддя, всупереч вимогам ст. 19 Кодексу України «Про надра», самовільно, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право на земельну ділянку, з корисливих мотивів, в порушення п.п. 2-5 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615, п.п. 3-4 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №59 від 27.01.1995, з`єднав наявну мотопомпу з іншими знаряддями для видобутку бурштину в суцільну конструкцію, завів двигун мотопомпи та самотужки почав здійснювати гідророзмив верхнього шару ґрунту з метою незаконного отримання в такий спосіб каміння бурштину, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, та контроль за операціями з ними» від 18.11.1997 року та постанови Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 «Про затвердження переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення та є дорогоцінним камінням органогенного утворення. До моменту незаконного отримання в такий спосіб ОСОБА_6 бурштину його неправомірні дії були виявлені працівниками поліції, які в той час перебували поблизу місця події та припинили кримінальне правопорушення, а останній зник з місця події.

Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 240-1 КК України, як незаконне видобування бурштину.

10 січня 2025 року між прокурором Зарічненського відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні №0000188 та ОСОБА_5 у присутності його захисника ОСОБА_4 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою, сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 240-1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки із звільненням від відбування з випробуванням протягом іспитового строку та отримана згода обвинуваченого на його призначення.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене в ній покарання та інші передбачені угодою заходи. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240-1 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, від якого потерпілих немає.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч. 1 ст. 240-1 КК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_5 є винним у незаконному видобуванні бурштину, а тому приходить до висновку, що кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 240-1 КК України є правильною, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Одночасно, суд вважає за необхідне застосувати у кримінальному провадженні спеціальну конфіскацію.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Враховуючи, що санкція інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 240-1 КК України - передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк, суд вважає за необхідне відповідно до ст.ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати до обвинуваченого заходи кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації майна пристосованого та використаного як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, суд, вважає за необхідне зняти арешт з речових доказів по справі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалами слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2024 року та від 18 листопада 2024 року накладено арешт на автомобіль марки УАЗ з державним номерним знаком НОМЕР_2 , дві мотопомпи кустарного виробництва на базі двигуна "Mercedes Benz", 1 забірний шланг для води, 3 металевих наконечники, 1 пожежний рукав діаметром 75 мм., 6 пожежних рукавів діаметром 250 мм, які знаходяться на зберіганні у відділенні поліції №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області з позбавленням права володіння, користування та розпорядження та на на мотопомпу кустарного виготовлення на базі двигуна "Mercedes Benz", 4 пожежні рукави діаметром 150 мм., 2 пожежні рукави діаметром 100 мм., один металевий наконечник, 3 металеві труби довжиною 2 м кожна, 1 сачок із дерев`яною рукояткою, на які наклеєні паперові бирки з пояснювальним текстом, із забороною володіти, розпоряджатися та користуватися цим майном, яке було вилучено 16 листопада 2024 року в ході проведення обшуку території домогосподарства в АДРЕСА_1 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року.

У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 100, 314, 373, 374, 468, 471, 473-476 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 10 січня 2025 року про визнання винуватості між прокурором Зарічненського відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240-1 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 10 січня 2025 року покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Скасувати арешт, накладений на майно на підставі ухвал слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2024 року та від 18 листопада 2024 року.

Речові докази:

- автомобіль марки УАЗ з державним номерним знаком НОМЕР_2 , 3 мотопомпи кустарного виробництва на базі двигуна "Mercedes Benz", 1 забірний шланг для води, 4 металевих наконечники, 1 пожежний рукав діаметром 75 мм., 6 пожежних рукавів діаметром 250 мм, 4 пожежні рукави діаметром 150 мм., 2 пожежні рукави діаметром 100 мм., 3 металеві труби довжиною 2 м кожна, 1 сачок із дерев`яною рукояткою, які зберігаються на території відділення поліції №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області, на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України в порядку спеціальної конфіскації конфіскувати у власність держави.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Обвинуваченому надіслати копію вирок унегайно після його проголошення у зв`язку з проведенням судового засідання в режимі відеоконференції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: ОСОБА_1