Провадження № 1-кс/638/638/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова заяву адвоката ОСОБА_4 про відвід слідчої судді Дзержинського районного суду м.Харкова ОСОБА_5 від участі у розгляді скарги ОСОБА_3 та його представника - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність дізнавача та прокурора у кримінальному провадженні №0000202 від 01.08.2024 року в порядку ст.303 КПК України, -

встановив:

30 січня 2025 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 та його представника - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність дізнавача та прокурора в порядку ст.303 КПК України.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду вказану скаргу передано слідчій судді ОСОБА_5 та присвоєно єдиний унікальний номер справи 638/18485/24, номер провадження 1-кп/638/539/25.

В подальшому ОСОБА_3 та його представником - адвокатом ОСОБА_4 подано до суду заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_5 від участі у розгляді вказаної скарги, яку у порядку ч.3 ст.35 КПК України передано для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 ..

В обґрунтування заяви зазначає про свою недовіру слідчій судді з посиланням на скасування Харківським апеляційним судом ухвали слідчого судді ОСОБА_5 від 11.10.2024 року, якою було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову начальника сектору дізнання Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 від 20.09.2024 року про закриття кримінального провадження №0000202 від 01.08.2024 року та передачу розгляду скарги на новий розгляд іншому складу суду. При повторному розгляді скарга була задоволена, що на переконання заявника викликає сумніви в неупередженості слідчої судді ОСОБА_5 .. Враховуючи що дана скарга розглядається в рамках того ж провадження, за яким слідчий суддя відмовила у задоволенні скарги, заявники вважають наявними підстави для відводу.

В судовому засіданні заявник та його представник подану заяву про відвід підтримали, з підстав, зазначених у ній. Додатково також посилались на несвоєчасне повідомлення про судове засідання, відкладення розгляду справи та агресивну поведінку судді.

Слідча суддя Дзержинського районного суду м.Харкова ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про розгляд повідомлялась.

Враховуючи вимоги ст.ст. 22, 26 та 81 КПК України, вважаю за можливе розглянути заяву про відвід у відсутність осіб, що не з`явились, і приходжу до наступних висновків.

Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Важливою процесуальною гарантією реалізації права кожної людини на справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом у кримінальному провадженні України є інститут відводів (самовідводів) професійних суддів і присяжних, який являє собою сукупність процесуальних норм, що передбачають ініціювання та вирішення питання про недопущення судді до участі або усунення його від участі в кримінальному провадженні за наявності обставин, що виключають таку участь.

Відвід у кримінальному процесі це усунення учасників кримінального процесу від участі у справі за заявою сторони, прокурора (або за власною ініціативою того, хто відводиться самовідвід) за наявності передбачених процесуальним законом обставин, що викликають сумнів у їх неупередженості.

Метою застосування інституту відводів є: 1) належне виконання завдань кримінального провадження (ст.2 КПК України); 2) забезпечення всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження; 3) ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення в кожному кримінальному провадженні.

Підстави для відводу слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні регламентовано положеннями ст.75 КПК України згідно яких слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1. якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2. якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3. якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4. за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5. у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 КПК порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи; 6. у складі суду, що здійснює судове провадження, є особи, які є родичами між собою.

Також положеннями ст.76 КПК визначено недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні, зокрема, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однією з найважливіших ознак демократичної та правової держави є незалежність та неупередженість суду. Це одна із основних засад судочинства в Україні, один із основоположних принципів організації та діяльності судових органів. Принцип неупередженості суду реалізується за допомогою встановлення у процесуальному праві інституту відводу судді від участі у розгляді справи. Інститут відводу судді важливий процесуальний засіб забезпечення неупередженого й об`єктивного судочинства та виконання рішень, що надає можливість відсторонити від участі у процесі особу, яка може мати особисту заінтересованість. За допомогою інституту відводу як процесуального засобу має бути забезпечене неупереджене й об`єктивне судочинство, тобто виконання завдань кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.21 КПК України, кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом. З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді, слідчому судді відвід, який має бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).

Відповідно до ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

При розгляді відводу, згідно ст.81 КПК України, має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). В разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. В разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду. Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження суд, який його здійснює. Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів. Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Приписами ст. ст. 126, 129 Конституції України передбачено, що судді при здійсненні правосуддя є незалежні та керуються верховенством права, вплив на них у будь-який спосіб забороняється.

В частині першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що суд, який розглядає справу, має бути безстороннім і незалежним.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: (і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; (іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею (слідчим суддею) принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Вирішуючи по суті вищевказану заяву про відвід слідчої судді, вважаю, що заявником не доведені обставини, які свідчать про наявність підстав, передбачених ст.ст.75, 76 КПК України для відводу слідчої судді ОСОБА_5 від участі у розгляді скарги, а також які викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності слідчого судді або щодо існування у неї особистої заінтересованості в розгляді справи, і які б унеможливлювали винесення нею об`єктивного судового рішення.

Аргументи, якими заявники мотивують свою заяву про відвід, не викликають обґрунтованих сумнівів у її об`єктивності, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості слідчою суддею ОСОБА_5 як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини. Незгода з процесуальними рішеннями судді не є підставами для її відводу. Також не є підставою для відводу слідчого судді і судові рішення, ухвалені нею під час розгляду інших справ, зокрема, скарги на постанову про закриття кримінального провадження. При цьому посилання заявника на суттєве порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального законодавства, суд розцінює саме як обраний заявником спосіб висловлення незгоди із процесуальними рішеннями слідчої судді при розгляді скарги.

Наведені заявником обставини не можуть бути підставою для відводу слідчого судді у цій справі, а отже заявлений відвід слідчій судді ОСОБА_5 є безпідставним та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 75, 76, 80, 81, 84, 372, 376 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Відмовити в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_4 про відвід слідчої судді Дзержинського районного суду м.Харкова ОСОБА_5 від участі у розгляді скарги ОСОБА_3 та його представника - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність дізнавача та прокурора у кримінальному провадженні №0000202 від 01.08.2024 року в порядку ст.303 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Слідчий суддя: ОСОБА_1