Справа № 676/6852/23
Провадження № 1-кп/676/72/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25лютого 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001242 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , із середньою освітою, який не одружений, утриманців не має, на час вчинення кримінального правопорушення приватний підприємець, на час розгляду справи військовослужбовець ЗСУ, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

08.08.2023 близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volvo» моделі «V70» із реєстраційним номером НОМЕР_2 , перебуваючи поблизу будинку 27/15 по проспекту Грушевського у місті Кам`янці-Подільському Хмельницької області, маючи належну оглядовість та видимість проїжджої частини вулиці, на порушення вимог підпунктів б), д) пункту 2.3., пунктів 10.1., 10.9., 10.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила), проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, перед початком та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись заднім ходом, ОСОБА_3 за потреби не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху керованого ним автомобіля та створив небезпеку іншим учасникам руху, в результаті чого здійснив наїзд лівою задньою частиною автомобіля марки «Volvo» моделі «V70» із реєстраційним номером НОМЕР_2 на пішохода ОСОБА_5 , яка здійснювала перехід проїзної частини проспекту Грушевського по нерегульованому пішохідному переході в напрямку центрального входу на стадіон імені Григорія Тонкочеєва з ліва на право відносно руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги підпунктів б), д) пункту 2.3., 10.1., 10.9., 10.10. Правил, зміст яких полягає в наступному:

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.9. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб;

п. 10.10. Забороняється рух транспортних засобів заднім ходом на автомагістралях, дорогах для автомобілів, залізничних переїздах, пішохідних переходах, перехрестях, мостах, шляхопроводах, естакадах, у тунелях, на в`їздах і виїздах з них, а також на ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи недостатньою видимістю.

Вказані порушення ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та настанням її наслідків, а саме заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив, що виїжджав зі стоянки, рухався заднім ходом, не бачив, щоб хтось йшов. Щоб виїхати зі стоянки треба було проїхати близько одного метра. Дивився у дзеркало заднього виду та у ліве. Потерпілу не бачив ні на пішохідному переході, ні поруч з ним. Рухався плавно. Побачив потерпілу вже після зіткнення, коли вийшов з автомобіля. Попросив перехожих викликати медичну допомогу. Пред`явлений цивільний позов визнав частково, вважав заявлений розмір моральної шкоди завищеним. Просив врахувати, що на досудовому слідстві потерпілій було сплачено 25000 грн. Витрати за надання правничої допомоги у сумі 18000 грн. визнав. Перед потерпілою вибачився.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що того дня вона переходила дорогу по проспекту Грушевського в сторону стадіону, по середині маршруту її збив автомобіль, який стрімко рухався заднім ходом. Перед переходом проспекту подивилася в обидві сторони, автомобіля не було. Автомобіль вона побачила в останній момент, виставила руку для захисту, від удару втратила свідомість, опритомніла на асфальті. Якась жінка хотіла її підняти, але не змогла. Все боліло. Тоді та жінка поклала їй під голову якусь кофтинку. Потім приїхала поліція. Хтось викликав медичну допомогу. В лікарні зробили дослідження, а наступного ранку прооперували, оскільки розірвалася селезінка. Лікувалася в стаціонарі, потім вдома, на теперішній час також продовжує лікування. Окрім втрати селезінки у неї також були поламані ребра, досі відчуває сильний головний біль, до аневризми в мозку, яка була, додалося ще дві, також вона назавжди втратила нюх. Заявлений цивільний позов, який пізніше було уточнено, підтримала, просила задовольнити позов та призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.

На підставі частини третьої статті 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає достатнім обмежитись тільки допитом обвинуваченого та потерпілої, а також дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого. Судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їхньої позиції, та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за частиною 2 статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав, на теперішній час проходить службу в ЗСУ, за місцем проживання характеризується позитивно; у якості обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, добровільне часткове відшкодування спричиненої шкоди, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, судом враховано, що відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Також судом враховано досудову доповідь відносно обвинуваченого, згідно з якою виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення волі; з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

З урахуванням наведеного, вимог частини 2 статті 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими, суд вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції частини 2 статті 286 КК України із застосуванням положень статті 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України суд не вбачає.

Позиція потерпілої сторони щодо призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі, не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, в тому числі щодо застосування до засудженого положень статті 75 КК України. Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у поставі від 22.12.2020 у справі №756/6415/20.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведені експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого на підставі статті 124 КПК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити за правилами статті 100 КПК України, попередньо скасувавши відповідно до положень частини 4 статті 174 КПК України арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.08.2023 у справі №676/5601/23, провадження №1-кс/676/1321/23.

Вирішуючи питання за цивільним позовом ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до поданого цивільного позову, який у подальшому було уточнено, потерпіла просить стягнути з ПрАТ «Еталон» на її користь витрати, пов`язані з лікуванням, у розмірі 25792,86 грн. та 128,96 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 399871,04 грн., втрачений щомісячний заробіток у розмірі 6419,56 грн. відповідно до визначеного ступеня втрати загальної працездатності в розмірі 40%, починаючи з 08.08.2023 по дату відновлення ОСОБА_5 , а також витрати на правничу допомогу у розмірі 18000,00 грн.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого статтею 286 КК України, обумовлений фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Статтею 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами п.22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі

№554/858/19.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, ОСОБА_5 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження. Настання цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діянням ОСОБА_3 , а саме вчиненням ним ДТП.

Відповідно до полісу №ЕР-210894366 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» та ОСОБА_3 було укладено відповідний договір, забезпечений транспортний засіб автомобіль марки «Volvo» моделі «V70», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Обвинувачений ОСОБА_3 уточнений цивільний позов визнав частково, вважав завищеним розмір моральної шкоди, а також заперечував щодо щомісячних платежів у розмірі 6419,56 грн.

Представник співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» адвокат ОСОБА_8 направила відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість.

Судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що внаслідок ДТП потерпілою було отримано тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується відповідними медичними документами та розрахунковими квитанціями про придбання медичних препаратів.

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (стаття 1195 ЦК України).

Загальна сума витрат на лікування становить 25792,86 грн.

Крім того, відповідно до висновку експерта №54 від 30.08.2024 комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_5 закрита травма органів черевної порожнини у вигляді масивного розриву селезінки з гемоперитонеумом (крововиливом у черевну порожнину) 500 мл, що призвело до її оперативного видалення, спричинила у ОСОБА_5 постійну втрату загальної працездатності на 40% (відповідно до роз`яснення щодо застосування статі 66б) чинної «Інструкції про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи»).

Відповідно до довідки про доходи №1489/02-20 від 04.09.2023, виданої Слобідсько-Кульчієвецькою сільською радою Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, за період з серпня 2022 року по липень 2023 року ОСОБА_5 отримала 192586,82 грн. заробітної плати, тобто середньомісячна заробітна плата становить 16048,90 грн., а 40% втрати працездатності становить 6419,56 грн.

За змістом статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Враховуючи обставини справи та зазначені норми Закону, враховуючи матеріальний стан як потерпілої, так і обвинуваченого, суд вважає необхідним частково задовольнити вимогу про стягнення втраченого щомісячного заробітку відповідно до встановленого ступеня втрати загальної працездатності, який стягувати щомісячними платежами в сумі 6419,56 грн. за період з 08.08.2023 по 08.08.2026.

Щодо стягнення відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом враховано також практику Європейського суду з прав людини, який зазначав, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд погоджується, що внаслідок вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, потерпіла перенесла і на даний час продовжує переносити моральні страждання.

У даному випадку, з урахуванням наявності договору страхування, враховуючи вимоги розумності, справедливості та співмірності завданої моральної шкоди, суд вважає, що вимога про стягнення з обвинуваченого в рахунок компенсації спричиненої моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 300000 грн., та на страхову компанію в межах, визначених у позові.

Витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню повністю, з урахуванням визнання такого розміру обвинуваченим.

Таким чином, цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Обвинуваченому запобіжний захід не обирався і сторонами перед судом питання про його обрання не ставилось, тому у суду відсутні підстави для його застосування.

Керуючись статтями 65, 66, 286 КК України, статтями 100, 124, 128, 367-371, 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 (два) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.08.2023 (справа №676/5601/23, провадження №1-кс/676/1321/23).

Речові докази у кримінальному провадженні:

медичну документацію стосовно ОСОБА_5 (за постановами слідчого від 19.09.2023 та від 21.09.2023) залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження;

транспортний засіб автомобіль марки «Volvo» моделі «V70», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 (за постановою слідчого від 08.08.2023), який на підставі квитанції зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Хмельницькій області (Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, вул. Голосківське шосе, навпроти ЗАТ «Рембудсервіс»), порядковий номер 447 повернути власнику.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведені у провадженні експертизи (№СЕ-19/123-23/8544-ІТ від 18.08.2023 вартістю 1195,00 грн.; №СЕ-19/123-23/9640-ІТ від 14.09.2023 вартістю 956,00 грн.) загальною сумою 2151 (дві тисячі сто п`ятдесят одна) грн. 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» () на користь ОСОБА_5 витрати, пов`язані з лікуванням у розмірі 25792 (двадцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 86 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 128 (сто двадцять вісім) грн. 96 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000000 (триста тисяч) грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу у сумі 18000 (вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 щомісячно втрачений щомісячний заробіток в розмірі 6419 (шість тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень відповідно до встановленого ступеня втрати загальної працездатності з 08 серпня 2023 року по 08 серпня 2026 року.

Рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

В решті вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кам`янець-Подільського

міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1