ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/3496/21 Номер провадження 11-кп/814/844/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000055 від 01 квітня 2021 року за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської області прокуратури ОСОБА_8 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14 липня 2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19 листопада 2014 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, 10 травня 2018 року звільненого умовно-достроково на невідбуту частину покарання два місяці двадцять один день,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Цивільний позов ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , 12 лютого 1991, на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Харківської філії ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень 22 копійки.

Відповідно до ст.100 КПК вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 01 квітня 2021 року приблизно о 14 год. 40 хв., більш точний час у ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, перебуваючи в кабельній каналізації, призначеній для зберігання кабелю, розташованій поблизу багатоповерхового житлового будинку № 26 по вулиці Гімназійна Набережна в м. Харкові, діючи умисно, повторно, використовуючи ножівку по металу, відрізав нею кабель зв`язку марки ТІШ 200*2*0,5, довжиною 15 метрів, що перебував на балансі ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ», який знаходився в кабельній каналізації для зберігання кабелю.

Після цього, ОСОБА_7 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 завдав матеріальної шкоди потерпілій стороні, юридичній особі, ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» на загальну суму 2 550,22 грн.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі, які слід відбувати реально.

Виключити з вироку обставину що пом`якшує покарання щире каяття та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Стверджує, що місцевий суд необґрунтовано застосував при призначенні покарання приписи ст.75 КК України та не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, а саме що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався за злочини проти власності, проте правильних висновків не зробив, не працював та продовжив злочинну діяльність.

Також апелянт зазначає, що судом безпідставно зазначено обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, так як обвинувачений хоча і визнав вину, проте шкоду, заподіяну злочином, не відшкодував.

Щодо необхідності виключення обставини, що обтяжує покарання рецидив злочину, апелянт зазначає, що ця обставина охоплюється кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, апелянт зазначає, що судом невмотивоване рішення в частині часткового задоволення позову ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ», оскільки цивільним позивачем заявлено позов на відшкодування шкоди завданої злочином у розмірі 6885 грн 86 коп, а районний суд, належним чином не вмотивувавши рішення, задовольнив позовні вимоги на суму 2550 грн 22 коп.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку поданого апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 , у вчиненні злочину передбаченого за ч. 3 ст.185 КК України ґрунтується на належних та допустимих доказах, є правильним і ніким із учасників провадження не оспорюється.

Щодо призначеного покарання ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приписами п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд не врахував належним чином, як того вимагають положення ст.75 КК України, тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи та особу обвинуваченого, а також його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Так, місцевий суд залишив поза увагою, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше двічі засуджувався за вчинення аналогічних злочинів проти власності, звільнявся умовно-достроково, але знову зкоював злочини.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що обвинувачений відшкодував потерпілому завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не відповідає вимогам ст.75 КК України.

Крім того, суд першої інстанції визнав обставиною, що відповідно до ч.1 ст.66 КК України пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого.

Як правильно зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі, хоча обвинувачений і визнав свою провину, однак завдану шкоду потерпілому не відшкодував, що свідчить про небажання потерпілого виправити ситуацію, яку він створив своїми неправомірними діями.

Таким чином, висновок місцевого суду про щире каяття обвинуваченого є невмотивованим та підлягає виключенню з тексту вироку.

Також прокурор правильно звертає увагу на те, що судом першої інстанції безпідставно враховано обставину, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_7 оскаржуваним вироком засуджений за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою цього злочину, як повторність, що є видом рецидиву злочинів.

Як вірно зазначає апелянт, якщо якась із обставин, наведених у ч. 1 ст. 66, ч. 1 ст. 67 КК 2341-14, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд при призначенні покарання не може ще раз ураховувати її як пом`якшуючу або обтяжуючу покарання обставину.

Таким чином, рецидив злочину, як обставину, що обтяжує покарання слід виключити з тексту вироку.

Щодо вирішення цивільного позову колегія суддів зазначає наступне.

Так, ПАТ «Укртелеком» звернувся з цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої злочином в розмірі 6885, 86 грн.

При цьому, доказом розміру завданої шкоди позивач надає довідку про вартість викраденого майна (а.с. 15), яка не має реквізитів офіційного документу, повної назви посади особи, яка її склала, печатки підприємства ПАТ «Укртелеком», якому завдано шкоду.

Натомість, наявною у справі товарознавчою експертизою, проведеною Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром №СЕ-19/121-21/7464-ТВ від 13.01.2021 (а.с. 40-44), на підставі проведених досліджень, встановлено вартість викраденого майна в розмірі 2550 грн 22 коп.

Враховуючи, що в матеріалах справи експертним шляхом встановлена вартість викраденого майна, а позивач не надав належних розрахунків вартості викраденого майна, судом першої інстанції правильно задоволено цивільний позов в межах вартості майна, визначеного наведеною вище експертизою.

При призначенні покарання колегія суддів відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 , яке відповідно ст. 12 КК України відноситься, тяжкого злочину, особу обвинуваченого, відомості щодо негативної характеристики якого відсутні, відсутність обставин що обтяжують та пом`якшують покарання.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначено у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, у межах санкції ч. 3 ст.185 КК України на строк 3 роки.

Таке покарання колегія суддів вважає, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням - скасуванню із ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420, 615 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської області прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14 липня 2021 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання за ч. 3 ст.185 КК України та звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Виключити з вироку Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14 липня 2021 року відносно ОСОБА_7 посилання на обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Виключити з вироку Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14 липня 2021 року відносно ОСОБА_7 посилання на обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4