КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/9654/24Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3233/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001084, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.2 ст.111, ч.1 ст.161, ст.436, ч.3 ст.436-2 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 25 березня 2025 року.

Цією ж ухвалою судом зобов`язано начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в місті Києві та Київській області організувати необхідне медичне обстеження та медичне лікування ОСОБА_7 згідно встановленого діагнозу.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що судом належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання прокурора та всупереч вимог діючого законодавства і практики Європейського суду з прав людини, продовжено застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження існування заявлених прокурором у клопотанні ризиків. При цьому, судом належним чином не враховано, що в обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора погіршився стан здоров`я, належна медична допомога йому не надається. Також судом не враховано, що обвинувачений раніше не судимий, працевлаштований, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що оскаржувана ухвала суду ґрунтується на припущеннях, а заявлені прокурором ризики в даному кримінальному провадженні не підтверджуються будь-якими доказами.

Обвинувачений вважає, що судом належним чином не враховано обставини, які характеризують його особу, зокрема те, що він працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки та є особою, яка раніше не судима.

Звертає увагу, що судом першої інстанції незаконно продовжено йому дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25 березня 2025 року, оскільки строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За результатами апеляційного перегляду просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора та звільнити його з-під варти.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що його обвинувачення ґрунтується на сфальсифікованих доказах, які є неналежними та недопустимими.

Неправдивими вважає також посилання прокурора в поданому клопотанні про продовження строку тримання під вартою на те, що він намагався знищити речові докази у кримінальному провадженні, а саме ноутбук та флеш карти.

Вважає, що сама тяжкість кримінальних правопорушень не може бути достатньою підставою для продовження тримання його під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданих ними апеляційних скарг, прокурора, яка заперечувала проти їх задоволення та вважала рішення суду про продовження строку тримання під вартою законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів контрольного провадження, на розгляді Дарницького районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001084, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.2 ст.111, ч.1 ст.161, ст.436, ч.3 ст.436-2 КК України, яке перебуває на стадії судового розгляду.

У судовому засіданні прокурором подано до суду клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з тих підстав, що заявлені раніше ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились, та продовжують існувати.

Зокрема, як вказує прокурор у поданому клопотанні про продовження строку тримання під вартою, ризиком знищення, схову або спотворення будь-яких речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є те, що під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 останній намагався знищити речовий доказ - ноутбук, а також сім-карту з мобільного телефону, яку зламав та проковтнув. Також, під час ознайомлення ОСОБА_7 з матеріалами кримінального провадження вже безпосередньо в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, останній намагався знищити 5 флеш накопичувачів, якими є додатками до протоколів, і по даному факту вже внесені дані в ЄРДР.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 25 березня 2025 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо можливого переховування обвинуваченого від суду та перешкоджання судовому провадженню іншим чином.

Суд також дійшов висновку, що на даний час відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності свідчать про існування ризиків переховуватися обвинуваченого від суду, у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування на даному етапі судового розгляду до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти існуючим ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається захисник та обвинувачений в поданих апеляційних скаргах, в тому числі погіршення стану здоров`я обвинуваченого в умовах перебування слідчого ізолятора.

За результатами розгляду, оскаржуваною ухвалою зобов`язано начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в місті Києві та Київській області організувати необхідне медичне обстеження та медичне лікування, згідно встановленого діагнозу ОСОБА_7 .

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

Разом із цим колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи обвинуваченого в частині неправильного визначення судом строку, на який продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За приписами частини 1 частини 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З наведених підстав, ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року в цій частині підлягає зміні, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 25 березня 2025 року, змінити.

Вважати продовженим строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 24 березня 2025 року, включно.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4