Справа №295/6082/24
УХВАЛА

03.04.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового

засідання ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» клопотання адвоката ОСОБА_5 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, -

з участю:

прокурора ОСОБА_7

представника

установи ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

Адвокат ОСОБА_5 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , звернулася до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким на строкове позбавлення волі.

В судовому засіданні засуджений клопотання підтримав.

Захисник клопотання підтримала, зазначила, що ОСОБА_6 довів своє виправлення, а тому до нього може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке у виді 15 років позбавлення волі.

Представник установи покладається на розсуд суду.

Прокурор висловив думку про відмову у задоволенні клопотання захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи засудженого, матеріали справи, додатково надані матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч.5).

Відповідно до частини 3 цієї статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання.

Згідно положень пунктів 2, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення. Слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до вимог ч.12 ст. 154 КВК України адміністрація установи подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується питання.

Вироком Верховного суду Автономної Республіки Крим від 10.02.1997 ОСОБА_6 засуджено за ст.ст. 69, 102, 222 ч.1, 19 ч.4, 93 п.п. «а», «г», «е», «з», «ж», 19 ч.4, 17 ч.2, 93 п.п. «а», «г», «е», «з», 42 КК України до смертної кари - розстрілу, з конфіскацією всього майна, яке належить на праві власності.

Ухвалою Верховного Суду України від 15.05.1997 вирок Верховного суду Автономної Республіки Крим від 10.02.1997 залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду Автономної Республіки Крим від 08.06.2000 засудженому ОСОБА_6 замінено покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке належить на праві власності.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.03.2018 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Дата настання передбаченого строку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким: відбув 15 років призначеного покарання із зарахуванням - 29.12.2009.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_6 з 27.05.2002 відбуває покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)». Допустив 26 порушень вимог режиму тримання, за що 26 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, один раз із засудженим проведено бесіду виховного-профілактичного характеру. Має 12 заохочень. На виробництві установи не працевлаштований по незалежним від нього обставинам. Бере участь в програмі диференційованого пливу «Фізкультура і спорт». До виконання програми відноситься відповідально. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує, належні висновки робить своєчасно. Серед засуджених вживчивий, конфліктних ситуацій прагне уникати.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та у підсумку оцінювання має загальний бал - 80. З урахуванням аналізу критеріїв оцінки його виправлення, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи комісія прийшла до висновку, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення (довів своє виправлення), а тому може бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким обумовлена наявністю двох обов`язкових складових: засуджений став на шлях виправлення та відбув певну частину строку покарання в залежності від ступеня його тяжкості.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Згідно довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання мав 26 порушень, 26 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких 17 в ДУ "Житомирська установа виконання покарань (№8)", останнє порушення вчинено 21.12.2018. Має 12 заохочень, останнє 02.10.2024.

Як вбачається з висновку ступеня виправлення та характеристики засуджений ОСОБА_6 вину у скоєному злочині не визнає, таким чином не усвідомлює наслідки вчиненого кримінального правопорушення, відсутнє щире каяття. Вказану позицію він підтвердив під час судового засідання. Висловлене під час судових дебатів у своїй промові засудженим усвідомлення вчинених помилок в минулому, не може розцінюватися як визнання вини та щире каяття у вчиненому.

Підтвердженням цього є те, що засуджений ОСОБА_6 , маючи можливість працевлаштуватися згідно цивільно-правової угоди, отримувати винагороду, яку спрямовувати на відшкодування шкоди за вироком суду в сумі 443415 грн. Заяв про працевлаштування до адміністрації установи не подавав. Під час судового розгляду висловив небажання відшкодовувати завдану шкоду у зв`язку з невизнанням вини.

Отже судом встановлено, що засуджений за весь період відбування покарання не характеризується як особа, яка сумлінною поведінкою довела своє виправлення, оскільки відсутній факт критичної оцінки засудженим своїх протиправних дій, негативного ставлення до них, що є головною умовою.

Суд критично оцінює висновок ступеня виправлення засудженого, який об`єктивно не відображає ступінь виправлення засудженого.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів особової справи, а саме витягу з протоколу № 12 засідання комісії ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» від 12.05.2023 розглянуто матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 та ступеня виправлення засудженого, згідно якого відмовлено у клопотанні перед судом про заміну невідбутого покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, оскільки засуджений не став на шлях виправлення. За висновком у підсумку засуджений набрав 55 балів (т.5 а.с.67 особова справа).

Згідно підсумку висновку щодо ступеня виправлення засудженого наданого на вимогу суду, засуджений набрав 80 балів, став на шлях виправлення.

В розділі ІІ критерії оцінки виправлення засудженого ОСОБА_6 у п.2 «ставлення до суспільного життя» виставлено 2 бали. Однак, відповідно до Методики визначення ступеня виправлення засудженого - 2 бали виставляються, якщо засуджений не підтримує стосунки із прокримінально налаштованими друзями та знайомими, як в установі, так і на волі. Як вбачається з висновку засуджений підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості, а отже підтримує стосунки і з засудженими, які є прокримінально налаштованими. При цьому, не з`ясовано з приводу знайомих, які на волі. Отже, відповідно до Методики має бути виставлений - 0 балів.

В пункті 3 вказаного розділу «ставлення до режиму відбування покарання» виставлено 1 бал. А відповідно до Методики - 1 бал виставляється, якщо за період відбування покарання щодо засудженого до 3-х разів застосовувалися стягнення, які зняті або погашені в установленому законом порядку. Судом встановлено, що за весь період відбування покарання до засудженого 26 разів застосовувалися дисциплінарні стягнення. Отже, відповідно до Методики має бути виставлений - 0 балів.

В пункті 4 цього розділу «ставлення до праці» виставлено 1 бал та зазначено, що на цей час на виробництві установи не працевлаштований із незалежних від нього обставин. Згідно Методики 1 бал виставляється, якщо засуджений стверджує, що має бажання працювати, але не володіє достатніми професійними навичками та наразі вчиняє певні дії для їх отримання. Зазначені обставини не підтверджені, що свідчить про завищення балів. Як зазначалося вище, засуджений має боргові зобов`язання по виконавчих документах на загальну суму 443415 грн., які не бажає погашати.

Відповідно до вимог ч.2 118 КВК України засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи, до погашення такої заборгованості.

В свою чергу установа, в порушення вимог ч.2 ст.118 КВК України, не спонукає засудженого до виконання вказаного обов`язку, незважаючи на те, що в установі працевлаштовано значну кількість засуджених до довічного позбавлення волі на підставі цивільно-правових угод. Що у свою чергу підтверджує, що засуджений ОСОБА_6 не бажає працювати. Отже, відповідно до Методики має бути виставлений - 0 балів.

Аналізуючи наданий на вимогу суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що він є суперечливим, необ`єктивним, а виставлені в ньому бали завищеними. Як вбачається з попереднім висновком збільшення балів відбулося в розділах У «Характеристика під час відбування покарання» з 8 по 18 та у розділі УІ «Психологічна характеристика засудженого» з 18 по 30.

Як вбачається з матеріалів особової справи до 2023 року засуджений ОСОБА_6 характеризувався негативно.

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_6 , затвердженої начальником установи 30.07.2023, засуджений в спілкуванні з представниками адміністрації намагається бути тактовним. В особистих бесідах не завжди щирий. На заходи виховного та профілактичного характеру намагається реагувати, однак не завжди робить належні висновки (т.У а.с.82 особова справа). Згідно психологічної характеристики ОСОБА_6 за характером хитрий. Самооцінка неадекватно завищена. Критику на свою адресу не сприймає, вважає винними зовнішні обставини. Схильний трактувати будь-яку ситуацію з позиції власної користі, до виправдовування власних дій та помилок (т .У а.с. 20, 84 особова справа). А напередодні звернення захисника з вказаним клопотанням його характеристика установою стала позитивною.

З урахуванням досліджених в судовому засіданні матеріалів особової справи, суд приходить до висновку, що бали в розділах У та УІ завищені, не відповідають відповідним показникам.

Згідно ст. 9 КВК України обов`язками засудженого є неухильне додержання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 6 цього Кодексу виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Надані суду подяки, сертифікати, документи про участь засудженого в освітніх процесах, курсах, навчаннях, які в основному охоплюють 2024 рік, свідчать про тимчасові зміни у поведінці засудженого, і вказують лише на його бажання справити враження і отримати пом`якшення призначеного покарання.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений свідомо став на шлях виправлення.

Судом встановлено, що однієї з головних передумов для застосування ст. 82 КК України ставлення до вчиненого злочину, факт критичної оцінки засудженим своїх протиправних дій, негативного ставлення до них, відшкодування заподіяної шкоди.

Наявність у засудженого ОСОБА_6 заохочень, участь в освітньому пілотному проекті, не доводять факт того, що останній визнав вину, шкодує про вчинений злочин, став на шлях виправлення та невідбута частина покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

Суд приходить до висновку про відсутність достатніх ознак, які б вказували на виправлення засудженого, оскільки за період відбування покарання останній мав як заохочення, так і стягнення, вину у вчинених злочинах не визнав, у їх вчиненні не розкаявся, характеризується позитивно нетривалий час, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання, щоб вважати їх такими, що свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язком, а є правом та залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, і що засуджений дійсно став на шлях виправлення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання адвоката в інтересах засудженого ОСОБА_6 , оскільки останній не став на шлях виправлення.

Суд роз`яснює засудженому ОСОБА_6 , що відмова у задоволенні заяви не позбавляє права повторного звернення згідно з ч. 7 ст. 154 КВК не раніше, ніж через один рік з дня прийняття рішення про таку відмову.

Керуючись ст. 372, 376, 536, 539 КПК України, ст. 82 КК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженому у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий-суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3