У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/2649/25

№ 1-кс/183/584/25

26 березня 2025 року слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_3 , погоджене прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 січня 2025 року за № 0000005 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 4 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В:

слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з цим клопотанням, у якому просить застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно з забороною його володіння, відчуження та розпорядження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, що на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 233, кадастровий номер: :01:001:0828, опис об`єкта: площа (га): 0.0923, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 , розмір частки: 1/1;

- житловий будинок, загальна площа (кв. м): 48.4, житлова площа (кв. м): 32.2, адреса: АДРЕСА_1 , розмір частки: 1/1.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив про встановлення досудовим розслідуванням, що відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) № 496-ОС від 14 липня 2021 року старший сержант ОСОБА_5 призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії кулеметника групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ).

Згідно зі ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом старший сержант ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, старший сержант ОСОБА_5 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконувала завдання за призначенням на території Луганської області.

25 лютого 2022 року старший сержант ОСОБА_5 усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та взагалі ухилитися від військової служби.

Так, старший сержант ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії кулеметника групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ), в порушення ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 25 лютого 2022 року самовільно залишив місце служби, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, а саме підрозділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , що на той момент знаходився у АДРЕСА_2 та ухилився від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, старший сержант ОСОБА_5 за викладених вище обставин обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Також слідчий зазначає, що відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава; Суверенітет України поширюється на всю її територію; Україна є унітарною державою; Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною; Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На території України не допускається розташування іноземних військових баз. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У зв`язку із веденням агресивної війни з боку російської федерації проти України, з 24 лютого 2022 року захоплено територію с. Новопсков (Айдар) Старобільського району Луганської області.

Старший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії кулеметника групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ), діючи умисно, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася приблизно о 04 годині ранку 24 лютого 2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, в період часу з 25 лютого 2022 року по 03 січня 2025 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, перебуваючи на території с. Новопсков (с. Айдар) Старобільського району Луганської області, переслідуючи особисті інтереси, керуючись ідеологічними мотивами, маючи умисел на здійснення всебічної підтримки окупаційної влади та здійснення співпраці з державою-агресором, його окупаційною адміністрацією та реалізуючи його, вступив в злочинну змову з представниками окупаційної держави рф та отримав від них пропозицію на зайняття «рятувальника» у так званому підрозділі «67-ї пожарної-рятувальної частини головного управління мнс росії по луганській народній республіці», мовою оригіналу «67-я пожарно-спасательная часть мчс россии по луганской народной республике», тобто у воєнізованому формуванні, створеному на тимчасово окупованій території с. Новопсков (с. Айдар) Старобільського району Луганської області, де діє окупаційна адміністрація держави-агресора.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, старший сержант ОСОБА_5 у період часу з 25 лютого 2022 року по 03 січня 2025 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, перебуваючи на території с. Новопсков (с. Айдар) Старобільського району Луганської області, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії кулеметника групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ), зі своїх особистих мотивів та бажання на добровільну участь у воєнізованому формуванні, погодився на пропозицію представників окупаційної адміністрації держави-агресора Російської Федерації, умисно, добровільно, протиправно зайняв посаду «рятувальника» у так званому підрозділі «67-ї пожарної-рятувальної частини головного управління мнс росії по луганській народній республіці», мовою оригіналу «67-я пожарно-спасательная часть мчс россии по луганской народной республике», тобто у воєнізованому формуванні, створеному на тимчасово окупованій території с. Новопсков (с. Айдар) Старобільського району Луганської області, де діє окупаційна адміністрація держави-агресора.

Отже, ОСОБА_5 підозрюється у добровільній участі громадянина України в воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

07 березня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

28 лютого 2025 року у вказаному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

24 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

28 лютого 2025 року у вказаному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

07 грудня 2024 року з кримінального провадження № 0000027 від 07 березня 2022 року постановою прокурора Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 виділено матеріали відносно правопорушника в окреме провадження за № 0000169 від 07 березня 2025 року.

07 березня 2025 року постановою прокурора Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 кримінальне провадження № 0000169 від 07 березня 2025 року було об`єднано з матеріалами кримінального провадження № 0000005 від 24 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1, та кримінальному правопорушенню присвоєно № 0000005 від 24 січня 2025 року.

07 березня 2025 року у вказаному кримінальному провадженні було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

17 березня 2025 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Згідно з інформацією з Державного реєстру, ОСОБА_5 на праві власності належать:

- земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 233, кадастровий номер: :01:001:0828, опис об`єкта: площа (га): 0.0923, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 , розмір частки: 1/1;

- житловий будинок, загальна площа (кв. м): 48.4, житлова площа (кв. м): 32.2, адреса: АДРЕСА_1 , розмір частки: 1/1.

Таким чином слідчий зазначає, що з метою виконання завдань кримінального провадження, забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, виникла необхідність в накладенні арешту на вищевказане майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

У судове засідання слідчий, прокурор не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає, що неприбуття слідчого, прокурора не перешкоджає розгляду клопотання.

Власник майна, ОСОБА_5 , захисник у судове засідання не викликалися у силу положення ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки слідчим у клопотанні доведено, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши заявлене клопотання, надані в його обґрунтування докази, висновує таке.

З витягу з ЄРДР від 24 березня 2025 року встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000005 з попередньою правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 408, ч. 7 ст. 111-1 КК України, з коротким викладом обставин: старший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії кулеметника групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ), діючи з прямим умислом, 25 лютого 2022 року самовільно залишив місце служби, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, а саме підрозділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , що на той момент знаходився у АДРЕСА_2 . Також згідно повідомлення відділу внутрішньої та власної безпеки по 3 прикордонному загону ГВВВБ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ДПСУ, інспектор прикордонної служби 3 категорії кулеметника групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 », старший сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 24 лютого 2022 року самовільно залишив місце служби, добровільно зайняв посаду у підрозділі т.зв. «мчс россии», що незаконно створена на тимчасово окупованій території України окупаційною владою держави-агресора. Відомості за вказаними кримінальними правопорушеннями внесені до ЄРДР 07 березня 2022 року та 24 січня 2025 року відповідно.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З належним чином засвідчених копій документів, а саме: повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 від 07 березня 2025 року та постанови про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_5 від 17 березня 2025 року, у їх сукупності, вбачається наявність підстав для обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 4 ст. 408 КК України.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Оскільки на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєння кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

З наданої слідчим інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17 березня 2025 року № 418119660 слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 належать на праві приватної власності: земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0828, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, у якому підозрюється ОСОБА_5 передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Слідчий суддя вважає, що наданими в обґрунтування клопотання доказами слідчим доведено, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінальних правопорушень такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, оскільки підозрюваний, перебуваючи на свободі, розуміючи, що це майно підлягає конфіскації як виду покарання має можливість здійснити відчуження майна, яке підлягає арешту; накладенням арешту на майно може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання; арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; майно не відноситься до переліку майна, щодо якого існують заборони накладення арешту; існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Таким чином, слідчий суддя приходить висновку, що накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні, з огляду на викладене вище, є розумним та співмірним заходом обмеження права власності та буде відповідати завданням кримінального провадження. При цьому слідчий суддя вважає за необхідне, при накладенні арешту, обмежитись лише забороною на відчуження та розпорядження майном, оскільки вказане майно не є предметом вчинення кримінального правопорушення. Такий спосіб забезпечення кримінального провадження щодо вказаного майна, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, буде найменш обтяжливим та не призведе до надмірного обмеження у право власності фізичної особи на користування майном.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 132, 170, 172, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

накласти арешт із забороною прав відчуження та розпорядження на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, а саме:

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0828, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У решті клопотання відмовити.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_3 .

Контроль за дотриманням прав власника арештованого майна, до скасування арешту, покласти на прокурорів, що здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні від 24 січня 2025 року за № 0000005.

Ухвала підлягає негайному виконанню і діє до закінчення досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала у повному обсязі складена та оголошена 26 березня 2025 року о 08:35 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1