Провадження № 1-кп/545/53/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2025 Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , поліцейського Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 171, ч. 2 ст. 365 КК України,

в с т а н о в и в :

Викладення фактичних обставин справи, встановлених судом

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення за таких обставин.

Відповідно до наказу від 14.10.2014 за №482о/с ОСОБА_5 призначений на посаду міліціонера відділення №2 взводу №2 оперативної роти №2 батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області.

Згідно з Положенням про підрозділи міліції громадської безпеки особливого призначення, затвердженого наказом МВС України від 08.05.2014 за №№ 447 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 травня 2014 р. за №490/25267, набрав чинності 08.05.2014), цей підрозділ є підрозділом міліції особливого призначення, який належить до структури міліції громадської безпеки та є структурним підрозділом головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (пункт 1.1.).

Відповідно до ст. 7 Закону України „ Про міліцію" від 20.12.1990 (чинного на момент вказаних нижче подій) міліція складається з підрозділів, зазначених в частині 1 статті, права і обов`язки, організація роботи та структура визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до цього Закону.

Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді міліціонера відділення №2 взводу №2 оперативної роти №2 батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області, був працівником правоохоронного органу, на якого згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і Законами України.

Разом з цим, ОСОБА_5 будучи працівником правоохоронного органу, діючи всупереч Присязі працівника органів внутрішніх справ України, текст якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 N? 382, грубо порушив вимоги п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ігноруючи вимоги статей 3, 19, 28, 29 Конституції України, ст. ст. 2, 3, 5, п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 11 Закону України «Про міліцію», а також вимоги статті 29 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, згідно з якою предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод обов`язків, свідчить про можливість порушення прав людини, пунктів 1, 2, 3, 9 ст. 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16.11.1992, згідно з якими журналіст має право відкрито здійснювати записи, у тому числі із застосуванням будь-яких технічних засобів, за винятком випадків, передбачених законом, ст. 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» від 23.09.1997, відповідно до якого службова діяльність журналіста не може бути підставою для його арешту, затриманню, а також вилученню зібраних, опрацьованих, підготовлених ним матеріалів та технічних засобів, якими він користується у своїй роботі.

Так, ОСОБА_5 під час несення служби, перебуваючи 29.01.2015 у період часу з 15:00 години до 23:00 години на стаціонарному посту №2 «Пісочин» у смт Пісочин Харківського району Харківської області, діючи всупереч інтересам служби, якою на нього покладено обов`язок забезпечення захисту прав і свобод громадян, усвідомлюючи протиправний характер і незаконність своїх дій та можливість, у разі їх вчинення порушення законних прав журналістів та інтересів громадян, вчинив перешкоджання законній професійній діяльності журналіста шляхом протиправного вилучення зібраних, опрацьованих та підготовлених ним матеріалів та технічного засобу, за допомогою якого проводився відеозапис, а також шляхом нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, за таких обставин.

Встановлено, що працівники батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області ОСОБА_5 та інші дві невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, на виконання наказу начальника ГУ МВС України у Харківській області №46/1270 від 15.04.2014 року, з метою забезпечення громадської безпеки дорожнього руху, посилення оперативного контролю попередження масових порушень громадського порядку та інших протиправних проявів, недопущення можливого руху незаконних озброєних угрупувань і радикально налаштованих осіб, разом з працівниками РДПС ДАІ ГУ МВС України у Харківській області у складі групи: інспектора АП роти ДПС ДАІ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , інспектора АП роти ДПС ДАІ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_9 , інспектора АП роти ДПС ДАІ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_10 , інспектора АП роти ДПС ДАІ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_11 несли службу на стаціонарному посту №2 «Пісочин» у смт Пісочин Харківського району Харківської області 29.01.2015 в період часу з 15:00 до 23:00 години.

Приблизно о 22:00 годині 29.01.2015 кореспондент ГО «Громадське телебачення» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за кермом належного йому автомобіля «Land Rover Freelander», зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , (далі по тексту ОСОБА_13 ), у якому також перебували пасажири: журналіст ГО «Громадське телебачення» ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та громадянин

Республіки Польща, журналіст польського радіомовлення ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рухаючись по автодорозі М-03: Київ-Харків -Довжанський, на ділянці в смт Пісочин Харківського району Харківської області, у напрямку з м. Харкова в напрямку м. Київ, виконуючи вимоги дорожнього знаку 3.41 "Контроль" Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі по тексту ПДД України), здійснив короткочасну зупинку автомобіля Land Rover перед вищевказаним дорожнім знаком, після чого продовжив рух.

У цей час, невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, одягнений у формений одяг батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області, маючи при собі автоматичну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, помітивши автомобіль Land Rover, зеленого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого рухався ОСОБА_12 , рухом правої руки просигналізував водію на необхідність повної зупинки транспортного засобу вздовж узбіччя дороги, навпроти стаціонарного посту N?2 «Пісочин» в смт. Пісочин Харківського району Харківської області, таким чином здійснивши примусову зупинку вищевказаного транспортного засобу.

Після примусової зупинки вищевказаного транспортного засобу, невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, підійшовши до передніх водійських дверей автомобіля, почав вимагати від ОСОБА_12 передати йому документи, які посвідчують осіб водія та пасажирів автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Виконуючи вказівки невстановленої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, останні передали паспорти на ім?я громадян України ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , паспорт громадянина Республіки Польща ОСОБА_16 , а також прес-картки - персоналізовані документи, які засвідчують права представників засобів масової інформації щодо виконання редакційних завдань в районі проведення антитерористичної операції, повідомивши невстановленій особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, що ОСОБА_12 та ОСОБА_14 є журналістами ГО «Громадське телебачення», а ОСОБА_17 - кореспондентом однієї з польських радіостанцій та на цей момент виконують редакційно-посадові обов`язки щодо збирання інформації у відповідності до редакційного завдання ГО «Громадське телебачення», повертаючись із зони проведення антитерористичної операції на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської областей до міста Києва, до місця розташування редакції ГО «Громадське телебачення» для здачі відзнятого відеоматеріалу та зібраної в ході виконання редакційного завдання інформації.

Невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перевіривши документи, які посвідчують особи ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , повернув їх ОСОБА_12 та почав вимагати від останнього відкрити багажне відділення автомобіля Land Rover, з метою перевірки на наявність заборонених речей та предметів, на що ОСОБА_12 погодився та зробив невстановленій особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження зауваження з приводу незаконності та необґрунтованості його дій як працівника правоохоронного органу. Надалі невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, повідомив ОСОБА_12 , що він має намір провести повний огляд транспортного засобу, включаючи багажне відділення автомобіля. У цей час до автомобіля Land Rover підійшли двоє працівників батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області ОСОБА_5 та невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, одягнені у формений одяг батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області, маючи при собі автоматичну вогнепальну зброю та спеціальні засоби.

ОСОБА_12 , відчинивши багажне відділення автомобіля Land Rover, користуючись правами, передбаченими ст. 34 Конституції України та ст. 25 Закону України «Про інформацію», попередивши ОСОБА_5 та двох інших невстановлених осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження про те, що він є журналістом ГО «Громадське телебачення» та виконує свої редакційно-посадові обов`язки щодо збирання інформації, у відповідності до редакційного завдання ГО «Громадське телебачення», у зв`язку чим вказав про свій намір здійснювати повну відеофіксацію вищевказаних дій працівників міліції, на підставі ст. 307 Цивільного кодексу України, маючи право знімати публічне місце та осіб, які там перебувають, дістав з поясної сумки портативну відеокамеру марки «GoPro», споряджену флеш накопичувачем марки SanDiskUltra НС1, об`ємом 64 Гб, class 10 та, тримаючи її у лівій руці на рівні лівого плеча, розпочав проводити відеозйомку. Таким чином, ОСОБА_5 та дві інші невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, були обізнані в тому що ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 є журналістами та виконують відповідне редакційне завдання.

У цей час, о 22 годині 23 хвилині, на протилежній стороні від стаціонарного посту №2 «Пісочин», що розташований у смт. Пісочин, Харківського району Харківської області, до ОСОБА_12 , який знаходився з лівого боку багажного відділення автомобіля Land Rover, впритул підійшла невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, який, діючи умисно, з метою реалізації раптово виниклого умислу направленого на перешкоджання законній професійній діяльності журналістів щодо висвітлення незаконних дій працівників батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області у засобах масової інформації, розуміючи незаконність своїх дій у разі їх вчинення порушення законних прав журналістів, вчинив спробу вихопити портативну відеокамеру GoPro, яку ОСОБА_12 тримав у лівій руці.

Надалі ОСОБА_5 , діючи спільно без попередньої змови з двома іншими невстановленими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, з метою реалізації раптово виниклого умислу, направленого на перешкоджання законній професійній діяльності журналістів щодо висвітлення незаконних дій працівників батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області у засобах масової інформації, розуміючи незаконність своїх дій у разі їх вчинення порушення законних прав журналістів продовжили спроби вилучення у ОСОБА_12 портативної відеокамери GoPro, при цьому ОСОБА_5 , та невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, схопили потерпілого під руки, намагаючись знерухомити останнього, при цьому невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження намагався розтиснути йому кисті рук з метою вилучення вищевказаної відеокамери, в той час як ОСОБА_12 поклав портативну відеокамеру Go Pro до правої кишені брюк.

Під час вказаних подій ОСОБА_14 та ОСОБА_16 робили працівникам міліції неодноразові зауваження щодо припинення незаконних дій з перешкоджання професійних дій журналіста ОСОБА_12 , а також з приводу припинення застосування насильства по відношенню до ОСОБА_12 , на які ОСОБА_5 та дві інші невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, жодним чином не реагували, продовжуючи свої злочинні дії.

Після невдалої спроби вилучити портативну відеокамеру GoPro у ОСОБА_12 , ОСОБА_5 разом з двома іншими невстановленими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, відпустили останнього, припинивши на короткий проміжок часу вчинення своїх протиправних дій, при цьому у вказаний момент ОСОБА_12 знаходився у положенні стоячи в напівзігнутому в колінах стані.

Відійшовши на відстань 1,5-2 м. від ОСОБА_19 , один з працівників відділення батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області вказав, що портативна відеокамера GoPro знаходиться у кишені брюк ОСОБА_12 . У зв`язку з чим ОСОБА_5 та дві інші невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, на виконання спільного умислу, направленого на перешкоджання законній професійній діяльності журналіста шляхом відібрання технічного пристрою, за допомогою якого проводилась відео зйомка, за попередньою змовою вчинили повторну спробу вилучення вищевказаного технічного пристрою.

Надалі ОСОБА_5 , за попередньою змовою з двома іншими невстановленими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, перевищуючи службові повноваження, підійшли впритул до ОСОБА_12 , який на той момент відійшов до задньої правої частини автомобіля Land Rover, при цьому схопивши його за руки, намагались заблокувати останнього з трьох сторін. Після повного блокування ОСОБА_12 , шляхом тримання під руки останнього та намаганні завести руки за спину, з метою реалізації свого єдиного злочинного умислу, ОСОБА_5 та дві інші невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, домоглися падіння ОСОБА_12 на землю, у результаті спільного нанесення останньому ударів в область задньої частини коліна, не менше 3-х ударів ногами в область тулубу, не менше 5 ударів руками в область спини та одного коліном або ногою в область потилиці.

Після вказаного, ОСОБА_5 та невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, діючи ситуативно, продовжуючи реалізацію вищевказаного злочинного умислу, продовжили блокувати дії ОСОБА_12 шляхом тримання останнього під верхні кінцівки, заведенні їх за спину та натисканні коліном в область грудної клітини, при тому, що у вказаний момент ОСОБА_12 знаходився у положенні лежачи на спині на асфальтобетонному покритті проїжджої частини.

Знерухомивши ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та дві інші невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, явно виходячи за межі наданих їм законом повноважень, перевищуючи їх, що було для них очевидним, усвідомлюючи, що своїми діями вони перешкоджають законній діяльності журналіста, реалізуючи злочинний умисел направлений на перешкоджання професійній діяльності журналіста із висвітлювання незаконних дій працівників міліції ГУ МВС України у Харківській області, у засобах масової інформації, перевищили службові повноваження шляхом вилучення з правої кишені брюк ОСОБА_12 портативної відеокамери GoPro, чим довели спільний злочинний умисел до кінця.

Після вилучення вищевказаної відеокамери GoPro, невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, тримаючи вищевказану відеокамеру у руці, пішов у напряму стаціонарного посту №2 «Пісочин» у смт Пісочин Харківського району Харківської області, через деякий час повернувшись.

При цьому на неодноразові скарги ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 працівникам міліції, зокрема ОСОБА_5 , та двом іншим невстановленим особам, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, з приводу незаконного вилучення та повернення вилученої відеокамери GoPro, працівники міліції вказані зауваження ігнорували.

У той же час, приблизно через 20-30 хвилин, більш точний час слідством не встановлено, вилучена невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження відеокамера GoPro, була виявлена ОСОБА_12 на задньому сидінні автомобіля Land Rover 3 відсутнім флеш накопичувачем SanDiskUltraHC1, об?ємом 64 Гб, class 10.

У результаті злочинних дій ОСОБА_5 та невстановлених осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця у тім`яній ділянці голови зліва та садно у ділянці чола зліва, синця у верхній частині грудей справа, синець по задній поверхні лівого плеча у середній його третині, синець на тильній поверхні лівої кисті, у проекції 4-ї п`ясної кістки, які згідно висновку експерта №237-КЕ/2015 від 28.07.2016 відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості.

Кваліфікація дій обвинуваченого органом досудового розслідування

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані:

- за ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (у редакції Закону від 25.01.2015) як перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які супроводжувались болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування;

- за ч.1 ст.171 Кримінального кодексу України (у редакції Закону від 25.01.2015) як умисне перешкоджання законній професійній діяльності журналістів.

Позиції сторін

У судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 171 КК України, у зв`язку з закінчення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений клопотання підтримав.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання з огляду на те, що обвинувачений під час судового розгляду заперечував подію та свою причетність до кримінальних правопорушень, тому вважає за необхідне продовжити судовий розгляд по суті для встановлення винуватості або невинуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у їх скоєнні. Також слід перевірити, чи не переривався строк притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Потерпілий ОСОБА_12 та його представник адвокат ОСОБА_20 у судове засідання не з`явилися, попередньо представник надала письмові заперечення, у яких просила провести судове засідання о 15 год 04.03.2025 без її та потерпілого участі; у судове засідання 28.03.2025 не з`явилися з невідомих причин. Вважає, що обвинувачений та його захисник неодноразово не з`являлись до суду без поважних причин, що свідчить про ухилення обвинуваченого від суду, що, згідно з положеннями ч. 2 ст. 49 КПК України, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності. Окрім того, суду не надано доказів того, що обвинувачений не скоїв новий злочин, що є підставою для переривання строків давності. Зазначає, що необхідно продовжити судовий розгляд для з`ясування питання щодо винуватості ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованих йому злочинів.

Мотиви суду

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 44 КК України і ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення .

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі, якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

У постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею, та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Суд не бере до уваги заперечення прокурора та представника потерпілого з приводу необхідності продовження судового розгляду для встановлення вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен вирішувати це питання.

Зазначену позицію висловив Верховний Суд у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к, у якій зазначив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

З урахуванням того, що інститут звільнення (йдеться про передбачений законом у ст. 49 КК України) підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину, тому невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення ( постанова Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к).

Отже, суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, або ж з фактом його відсутності.

Так, у постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 203/241/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження щодо неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК

Відповідно, розглядаючи вказане питання по суті лише щодо дійсності підстав для закриття провадження, без аналізу питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, суд зазначає таке.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

При цьому, передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Водночас, на час подій відображених в обвинувальному акті положення ст. 12, 49 КК діяли в редакції Законів станом на 25.01.2015, а на час розгляду питання звільнення в суді положення вказаних статей зазнали змін та діють в новій редакції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, беручи до уваги положення ст. 5 КК щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі та позицію ОП ККС ВС у справі № 328/1109/19 (постанова від 05 квітня 2021 року) щодо співставлення положень ст. 12 КК та ст. 49 КК в редакціях Закону від 25.01.2015та Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року відповідно, з урахуванням того, що останнім Законом вводиться поняття кримінальних проступків, наявні передумови для його (Закону) врахування, як такого, що іншим чином поліпшує становище, враховує норми ст. 49 КК в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, у цій справі.

Відповідно до положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі; відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України тяжким є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Отже, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень:

- передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України(у редакції Закону від 25.01.2015 року), який є тяжким злочином, санкцією якого визначено найбільш суворе покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років;

- передбаченого ч. 1 с. 171 КК України(у редакції Закону від 25.01.2015 року), який є кримінальним проступком, санкцією якого визначено найбільш суворе покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду не зупинялось, а тому відповідний перебіг строку давності не зупинявся.

Твердження прокурора та представника потерпілого про ухилення обвинуваченого від явки до суду є безпідставними, оскільки причини неявки обвинуваченого у кожному конкретному випадку з`ясовувалися судом, проте відповідні клопотання про зупинення кримінального провадження у зв`язку з розшуком обвинуваченого від сторін не надходили, кримінальне провадження не зупинялось.

Будь-яких доказів скоєння ОСОБА_5 нового злочину, що слугувало б підставою для переривання перебігу строків давності, суду не надано.

Судом встановлено, що інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення скоєні 29.01.2015, перебіг передбачених ст. 49 КК України строків давності не переривався і не зупинявся, відтак строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності закінчився.

Окремо суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав останнього, що є недопустимим.

Висновок суду про відповідність клопотання вимогам закону

На підставі викладеного, впевнившись у добровільності заявленого стороною захисту клопотання та усвідомленні обвинуваченим наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд приходить до висновку про те, що викладені обставини справи в їх сукупності вказують на наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання останнього та вважає за необхідне звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 365, ч. 1 ст. 171 КК України, у зв`язку з закінчення строків давності, визначених у п. 2, 4 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Вирішення цивільного позову

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_12 заявлений цивільний позов до ОСОБА_5 , Головного управління Національної поліції в Харківській області, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, який підлягає залишенню без розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, з роз`ясненням позивачу права вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Мотиви інших рішень

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався та підстав для обрання такого суд не вбачає.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Щодо процесуальних витрат суд приходить до висновку про віднесення їх на рахунок держави, що узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 203/241/17, яка зазначила, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Керуючись ст. ст. 284, 288 і 372 КПК України, ст. 49 КК України,

у х в а л и в:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про звільнення особи від кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 171 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 171 КК України, - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_5 , Головного управління Національної поліції в Харківській області, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, - залишити без розгляду.

Повернути прокурору усі речові докази та документи, надані прокурором під час судового розгляду:

а) згідно з клопотаннями у Харківському районному суді Харківської області у 3 томах: на 101 арк., 111 арк. та 71 арк.;

б) згідно з клопотанням від 09.07.2024:

-висновок судово-медичної експертизи N? 638-ая/15;

-висновок судово-медичної експертизи N? 237-Ке/2015;

-супровідний лист ГУНП в Харківській області від 04.11.2016 N? 2327/119/21/01-2016;

-копія службової телеграми від 15.04.2014;

-копія розстановки нарядів на 29.01.2015;

-копія наказу ГУМВС України в Харківській області від 14.10.2014 N?482 о/с;

-службова характеристика на ОСОБА_5 ;

-запит слідчого Генеральної прокуратури України від 25.10.2016;

-лист ГО «Громадське телебачення» від 28.10.2016 N? 44;

-оптичний диск з відеозаписами з камер відеоспостереження з посту «Пісочин»;

-оптичний диск з відеозаписом слідчого експерименту від 25.02.2015 за участю потерпілого ОСОБА_12 ;

-оптичний диск з відеозаписом впізнання від 25.02.2015 за участю потерпілого ОСОБА_12 ;

-оптичний диск з відеозаписом впізнання від 25.02.2015 за участю потерпілого ОСОБА_21 ;

-оптичний диск з відеозаписом впізнання від 25.02.2015 за участю потерпілого ОСОБА_21 ;

в)згідно з клопотанням від 06.08.2024:

-протокол огляду (відеозапису з смт Пісочин) від 03.11.2016;

-протокол пред?явлення особи для впізнання за фотознімками ( ОСОБА_5 ) від 04.11.2016 за участю свідка ОСОБА_22 з оптичним диском;

-протокол проведення слідчого експерименту від 04.11.2016 за участю свідка ОСОБА_22 з оптичним диском;

-протокол огляду (фото, розміщене ОСОБА_22 у Facebook) від 08.11.2016 з оптичним диском;

-протокол пред?явлення особи для впізнання за фотознімками ( ОСОБА_5 ) від 08.11.2016 за участю свідка ОСОБА_14 з оптичним диском;

-постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження документів від 08.11.2016;

-протокол проведення слідчого експерименту від 22.10.2016 за участю свідка ОСОБА_14 з оптичним диском;

-постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження документів від 22.10.2016;

-протокол проведення слідчого експерименту від 22.10.2016 за участю потерпілого ОСОБА_21 з оптичним диском;

-постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження документів від 22.10.2016;

-акт здачі-приймання висновку експерта N? 16582/16-53;

-висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи N? 16582/16-53 від 10.11.2016;

г) згідно з клопотанням від 18.12.2024:

-протокол огляду відеозапису з мережі Інтернет (огляд авто) від 24.10.2016 з оптичним диском.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1