УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2025 р. с-ще Тиврів 145/119/25

1-кс/145/86/2025

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника скаржника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , на постанову слідчого ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 від 29 січня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000005 від 04 січня 2025 року, за ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03.02.2025 ОСОБА_5 , через представника - адвоката ОСОБА_3 , звернулася до Тиврівського районного суду Вінницької області з скаргою на постанову слідчого ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 від 29.01.2025 про закриття кримінального провадження № 0000005 від 04.01.2025 за ч. 4 ст. 186 КК України.

Скарга мотивована тим, що, 29.01.2025 слідчий ВП № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 , який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000005 від 04.01.2025 за ч. 4 ст.186 КК України виніс постанову про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження є необґрунтованою, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проводилося таким чином аби приховати ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Так, усупереч вимогам положень ч. 6 ст. 223 КПК України, свідки події, зазначені у клопотанні адвоката потерпілої про проведення слідчих (розшукових) дій від 04.01.2025, допитувались без його участі. Допити свідків проведено таким чином, аби упустити важливі ознаки, які вказують на вчинення ОСОБА_7 саме грабежу. Слідчі експерименти зі свідками не проводилися. Працівники поліції, заявлені ним як свідки, також допитувалися без його участі і він не міг поставити їм питання, які б викрили неправдивість їх показань. Так, відповідно до пояснень потерпілої та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 : 13.12.2024 близько 07 год 20 хв, коли ОСОБА_5 підходила до місця своєї роботи, а саме до будинку АДРЕСА_1 , на неї напав її чоловік ОСОБА_7 . Останній притиснув її до автомату з питною водою «Долина», став нецензурно лаятись на її адресу та наносити їй удари руками по голові і тулубу. Потім він збив її з ніг та тягнув по землі. Після того продовжив наносити удари вже коли вона лежала. В процесі побиття ОСОБА_5 присутні робили зауваження нападнику та вимагали припинити насильницькі дії. Наносячи потерпілій удари, нападник також зірвав з неї шапку та наплічний портфель (рюкзак), які кинув на землю. Коли у рюкзаку потерпілої задзвонив належний їй мобільний телефон Хіаомі Redmi 13 C (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім картами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ) ОСОБА_7 витягнув даний телефон з рюкзака та поклав його собі у кишеню. Зауважує, вже сам по собі той факт, що ОСОБА_7 , усупереч волі потерпілої витягнув з її рюкзака належний їй телефон, поклав апарат собі у кишеню свідчить про те, що зловмисник у відкритий спосіб заволодів чужим майном та розпорядився ним на власний розсуд. Цей факт підтверджується і досудовим розслідуванням.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, грабіж вважається закінченим злочином із моменту заволодіння майном. Таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпорядитися вилученим майном (Постанова Верховного суду від 14 травня 2020 року у справі № 538/17/18). Поклавши чужий телефон до кишені, ОСОБА_5 вже розпорядився ним на власний розсуд, закінчивши вчинення злочину. Повертати телефон власниці ОСОБА_5 наміру не мав. Відразу після зазначених вище подій на місце прибули працівники поліції, які затримали нападника.

Незважаючи на прохання потерпілої повернути її мобільний телефон, працівники поліції пояснили, що пізніше її телефон вилучать у нападника за встановленою процедурою. Проте 13.12.2024 у післяобідню пору цей телефон матері потерплої ОСОБА_10 повернув поліцейський ОСОБА_13 , без оформлення будь-яких документів.

Не підтвердженим жодними доказами та цілком надуманим є твердження слідчого у постанові про закриття кримінального провадження про те, що ОСОБА_7 «помилившись, дістав з кишені свій мобільний телефон», щоб віддати його потерпілій. Проте переплутати ці два телефони було не можливо, оскільки ОСОБА_7 користується апаратом «Айфон» у звичайному еластичному силіконовому чохлі, а телефон потерпілої, Хіаомі Redmi 13 C, є значно більшим за розмірами та використовувався в твердому чохлі типу «Книжка». Зазначений телефон придбано 26.09.2024 батьком потерпілої ОСОБА_14 . Отже, ОСОБА_7 навмисно cпробував віддати свій телефон, щоб приховати вчинення грабежу. Саме з цієї причини на вимогу потерпілої він повернув не її, а свій телефон. Також не відповідають дійсності твердження слідчого у постанові про закриття кримінального провадження про те, ОСОБА_7 мав намір повернути дружині її мобільний телефон та що у його діях відсутні корисливий мотив та мета. Сам факт відкритого привласнення чужого мобільного телефону та його прихованого (у кишені) зберігання свідчить про наявність таких мотиву та мети.

Просив постанову слідчого ВП № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 від 29.01.2025 про закриття кримінального провадження №0000005 від 04.01.2025 за ч. 4 ст. 186 КК України ? скасувати.

У судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_3 просив скаргу задовольнити та скасувати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження як незаконну.

Слідчий СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_6 у судовому засіданні скаргу вважає безпідставною та просив у її задоволенні відмовити.Також повідомив, що в постанові слідчий описує відсутність в діях ОСОБА_7 такої ознаки складу грабежу як суб`єктивна сторона, водночас провадження закриває за відсутності події злочину, а не складу злочину.

Слідчий суддя, вислухавши думку особи, яка звернулася зі скаргою та слідчого, дослідивши матеріали скарги та надані на вимогу суду матеріали кримінального провадження № 0000005 від 04.01.2025, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що в провадженні СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області перебували матеріали кримінального провадження №0000005 від 04.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

08.01.2025 ОСОБА_5 визнана потерпілою у кримінальному провадженні №0000005.

19.01.2025 від представника потерпілої адвоката ОСОБА_3 у рамках вказаного провадження надійшла заява про застосування щодо неї заходів безпеки.

23.01.2025 слідчим СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області в задоволені заяви щодо застосування заходів безпеки щодо ОСОБА_5 відмовлено.

Постановою слідчого від 29.01.2025 кримінальне провадження №0000005 від 04.01.2025 закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як установлено судом скарга подана у межах визначеного строку.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Статтею 284 КПК України визначені підстави до закриття кримінального провадження. Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За приписами ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосередньої оцінки отриманих фактичних даних, в даному випадку слідчим.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин, зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення, так і обставин, встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи наявні, передбачені ст. 284 КПК України, підстави для його закриття.

Слідчий суддя не погоджується з постановою слідчого СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 29.01.2025 про закриття кримінального провадження.

Так, у судовому засіданні встановлено, що слідчим під час прийняття рішення про закриття кримінального провадження не вжито всіх необхідних заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, як це передбачено КПК України.

Зі змісту постанови не вбачається даних, що під час досудового розслідування були проведені всі необхідні слідчі дії, передбачені нормами КПК України для встановлення істини у кримінальному провадженні, не вжито заходів для встановлення обставин, які прямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, не досліджено та не надано правову оцінку всім зібраним доказам у провадженні з точки зору достатності та взаємозв`язку.

По кримінальному провадженні навіть не відібрано пояснення в особи, на яку вказали потерпіла та свідки ОСОБА_7 , через те, що останній самовільно залишив військову частину та місце його знаходження не встановлене.

Слідчий 11.01.2025 відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 40 КПК України дав доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 , допиту рідних та сусідів ОСОБА_7 . На виконання вказаного доручення до матеріалів кримінального провадження долучено один рапорт оперуповноваженого СКП ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області формального змісту.

Посилання в постанові про закриття кримінального провадження на те, що обставин, які б вказували на факт утримання майна ОСОБА_7 не виявлено, так як останній не застосував будь який спосіб для вилучення телефоном, спростовуються наданими матеріалами кримінального провадження.

Також суд звертає увагу, що слідчий під час закриття кримінального провадження на ряду з іншими обставинами зазначає, що в діях ОСОБА_7 відсутні такі елементи складу злочину як суб`єктивна сторона (корислива мета) та об`єктивна сторона, водночас рішення прийнято за п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Доводи скарги про передчасність рішення про закриття кримінального провадження є обґрунтованими.

Слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є необґрунтованою, винесена без всебічного, повного дослідження всіх обставин кримінального провадження, які згідно з вимогами ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та надання їм належної правової оцінки, а зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Варто звернути увагу й на те, що слідчий суддя не вправі втручатись у процесуальну самостійність слідчого та зобов`язати провести ту чи іншу дію, так як хід, спрямованість досудового розслідування, забезпечення достатності і повноти розслідування покладається саме на слідчого.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з висновками колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, які зазначені у постанові від 14.02.2023 у справі № 405/680/22, (провадження № 51-1544км22), по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (ч.3 ст. 22 КПК).

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 слід задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 303, 305, 306, 307, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , на постанову слідчого СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 від 29 січня 2025 року про закриття кримінального провадження № 0000005 від 04 січня 2025 року, за ч. 4 ст. 186 КК України, задовольнити.

Постанову слідчого СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 від 29 січня 2025 року про закриття кримінального провадження №0000005 від 04 січня 2025 року, за ч. 4 ст. 186 КК України, скасувати.

Матеріали кримінального провадження №0000005 від 04 січня 2025 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України повернути до СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1