06 березня 2025 року м.Запоріжжя
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 листопада 2024 року у вищезазначеному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
25 лютого 2025 року до суду від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу.
Так, в обґрунтування клопотання зазначено про те, що ОСОБА_4 безпідставно утримується під вартою, ризики на які посилається прокурор є недоведеними. Наміру переховуватися від суду він не має, так само, як і впливати на свідків, оскільки покази свідків жодним чином не доводять його причетності до вчинення кримінальних правопорушень у яких його звинувачують. У зв`язку з чим, просить суд звільнити його з-під варти.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав подане ним клопотання та просив суд його задовольнити змінивши відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 підтримала подане ОСОБА_4 клопотання та просила суд його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, оскільки ризики, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати надалі.
Розглянувши заявлене клопотання суд приходить до наступних висновків.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2024 року у справі ЄУН 334/7449/24, провадження 1-кс/334/3118/24 ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 лютого 2025 року включно із одночасним визначенням розміру застави у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2025 року у справі ЄУН 334/7449/24, провадження 1-кс/334/3118/24 ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 23 березня 2025 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» із одночасним визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 січня 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 було задоволено частково. Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 03 лютого 2025 року включно, змінено, зменшивши розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В решті ухвалу слідчого судді залишено без змін.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2025 року, разом з доданими до неї матеріалами, було повернуто особі яка її подала у зв`язку з невідповідності її вимогам ст.396 КПК України.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2025 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 було залишено без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2025 року, якою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2025 року включно, залишено без змін.
Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Так, судом встановлено, що на даний час триває підготовче судове засідання.
ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, та за яке законом передбачена можливість призначення покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання та продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, вплив на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, не змінилися та продовжують існувати і на цей час.
Щодо доводів ОСОБА_4 про те, що він не має наміру впливати на свідків, оскільки покази свідків жодним чином не доводять його причетності до вчинення кримінальних правопорушень у яких його звинувачують суд зазначає про те, що ОСОБА_4 , відповідно до ст.290 КПК України, у повному обсязі відкриті матеріали досудового розслідування, він обізнаний про місця проживання свідків. Оскільки свідки допитуються безпосередньо у судовому засіданні під час судового розгляду, суд позбавлений можливості надати оцінку показам свідків на стадії підготовчого судового засідання.
Крім того, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є особою працездатного віку, разом з цим у суду відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 до затримання офіційно був працевлаштований, неодружений, дітей на утриманні не має, раніше судимий та обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення під час перебування на іспитовому строку.
Також, у суду відсутні відомості про те, що обвинувачений за станом свого здоров`я не може перебувати у місці тримання під вартою, а міцність його соціальних зв`язків, про які зазначає сторона захисту, та наявність постійного місця проживання не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу.
На думку суду, дані про особу обвинуваченого та наявність встановлених судом ризиків, у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
На думку суду, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням строку тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_4 не виходить за межі розумного строку.
Застосований відносно ОСОБА_4 запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, підставами і метою його обрання, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, не надає можливості обвинуваченому перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду.
Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Крім того, як стверджує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справах «Ілійков проти Болгарії» та «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини, зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим, на даний час, тримання обвинуваченого під вартою.
З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший більш м`який, оскільки вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на даний час, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу слід відмовити.
Разом з цим, у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Так, в обґрунтування клопотання прокурор зазначила про те, що 27.09.2024 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.03.2025 включно.
Наразі спливає термін дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.
Обґрунтовуючи клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КК України, які обумовлюють необхідність продовження обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушеннь, за які Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а тому, побоюючись покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, останній може переховуватись від суду, що є ризиком передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КК України.
Також, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема на тих, з якими обвинувачений знайомий особисто, та, перебуваючи на свободі, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на таких свідків з метою зміни їх показань, що є ризиком передбаченим п.3 ч.1 ст.177 КК України.
Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, оскільки він є особою, раніше судимою за вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, на шлях виправлення не став, для себе відповідних висновків не зробив, обвинувачується у вчиненні ряду нових кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин та, враховуючи викладене, в подальшому може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки, в ході досудового розслідування було встановлено, що останній є раніше судимою особою, не має достатнього законного джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого, що вказує про те, що перебуваючи на свободі, останній, з метою отримання коштів для існування та забезпечення життя, вже вчинив кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин для власного існування, а тому існує велика вірогідність, що ОСОБА_4 буде продовжувати вчиняти інші злочини, оскільки припинення його протиправної діяльності стало можливим лише за втручання правоохоронних органів, що є ризиком передбаченим п.5 ч.1 ст.177 КК України.
Застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе унеможливити реалізацію вищенаведених ризиків та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, прокурор просить суд його клопотання задовольнити та продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та просила змінити запобіжний захід ОСОБА_4 з тримання під вартою на інший більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ризики на які посилається прокурор є недоведеними. Проте у разі продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила суд визначити мінімальний розмір заставим для ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_5 та просив суд відмовити прокурору у задоволенні його клопотання, оскільки ризики на які посилається прокурор є недоведеними.
Розглянувши клопотання прокурора суд дійшов до наступних висновків.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2024 року у справі ЄУН 334/7449/24, провадження 1-кс/334/3118/24 ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 лютого 2025 року включно із одночасним визначенням розміру застави у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2025 року у справі ЄУН 334/7449/24, провадження 1-кс/334/3118/24 ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 23 березня 2025 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» із одночасним визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 січня 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 було задоволено частково. Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 03 лютого 2025 року включно, змінено, зменшивши розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В решті ухвалу слідчого судді залишено без змін.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2025 року, разом з доданими до неї матеріалами, було повернуто особі яка її подала у зв`язку з невідповідності її вимогам ст.396 КПК України.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2025 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 було залишено без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2025 року, якою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2025 року включно, залишено без змін.
Відповідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За змістом ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, та за яке законом передбачена можливість призначення покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання та продовження на досудовому розслідуванні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, вплив на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, не змінилися та продовжують існувати і на цей час.
Крім того, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішені питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є особою працездатного віку, разом з цим у суду відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 до затримання офіційно був працевлаштований, неодружений, дітей на утриманні не має, раніше судимий та обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення під час перебування на іспитовому строку.
Також, у суду відсутні відомості про те, що обвинувачений за станом свого здоров`я не може перебувати у місці тримання під вартою, а міцність його соціальних зв`язків, про які зазначає обвинувачений, та наявність постійного місця проживання не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим, на даний час, тримання обвинуваченого під вартою.
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, наявне обґрунтоване обвинувачення відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КК України, існуюча практика Європейського суду з прав людини, якою визначено, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а також мета забезпечення належної поведінки обвинуваченого, свідчать про неможливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
При визначенні виду можливого запобіжного заходу, суд враховує існування встановлених в підготовчому судовому засіданні ризиків та вважає необхідним продовжити ОСОБА_4 винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки будь-який більш м`який запобіжний захід, на даний час, не може запобігти доведеним ризикам і забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та вказане в повній мірі відповідає меті такого запобіжного заходу та меті позбавлення особи свободи, як можливому законному випадку порушення такого права, передбаченому абз. с) ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що на даний час, інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, з огляду на що клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» підлягає задоволенню.
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу на умовах визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2025 року у розмірі вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 242 240,00 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки, на переконання суду, внесення застави в такому розмірі зможе гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та зумовити його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим, суд не знаходить підстав для визначення застави у меншому розмірі.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 197, 315, 331 КПК України, суд, -
У задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 04 травня 2025 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» із застосування застави на умовах визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2025 року.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 06 березня 2025 року.

Повний текст ухвали виготовлено 07 березня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1