ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/155/25 Справа № 699/1111/19 Категорія: ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси об`єднані кримінальні провадження № 0000482, № 0000484, № 0000501, № 0000019 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 28 червня 2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Корсуня-Шевченківського Черкаської області, громадянку України, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , несудиму,

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за відсутності в її діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У с т а н о в и л а :

Згідно обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона 18.07.2019 в денний час доби, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, в приміщенні аптеки «Аптека низьких цін» за адресою: Черкаська область, м. Корсунь-Шевченківський, вул. Героїв Майдану 4, отримала від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 2 000 грн, як завдаток за надання послуг щодо поїздки на відпочинок у період літнього сезону. У подальшому вищевказаних послуг ОСОБА_10 не надала, а грошові кошти в сумі 2 000 грн власниці не повернула, завдавши ОСОБА_9 матеріальних збитків на вказану суму.

Крім того ОСОБА_7 , будучи притягнутою 18.10.2019 до кримінальної відповідальності за вчинення 18.07.2019 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, 21.08.2019 о 10 год 50 хв, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 в розмірі 600 грн, які отримала від неї на картку «Приватбанк», як передоплату за квиток на шкільну екскурсію для дитини, а 1 900 грн ОСОБА_11 передала ОСОБА_10 особисто 23.08.2019 близько 12 год в приміщенні магазину «Корсунь Маркет» в м. Корсунь-Шевченківський. У подальшому ОСОБА_10 екскурсію не провела та грошові кошти не повернула, чим завдала ОСОБА_11 збитків на загальну суму 2 500 грн.

Також ОСОБА_7 , будучи притягнутою 18.10.2019 до кримінальної відповідальності за вчинення 18.07.2019 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, щодо якої 30.10.2019 до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000484 та 20.11.2019 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000482, 03.09.2019 о 10 год, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_12 в розмірі 450 грн, які отримала від останньої на картку «Приватбанк» № НОМЕР_1 , як оплату за поставку 1 мішка цукру вагою 50 кг. У подальшому цей цукор ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 450 грн власниці не повернула, завдавши ОСОБА_12 матеріальних збитків на вказану суму.

Крім того ОСОБА_7 04.09.2019 в денний час доби, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, в м. Корсунь-Шевченківський на пл. Соборній отримала від ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 3 600 грн, як завдаток за поставку 8 мішків цукру по 50 кг кожен. У подальшому цей цукор ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 3 600 грн власнику не повернула, завдавши ОСОБА_13 матеріальних збитків на вказану суму.

Вона ж у період з 02.09.2019 по 12.09.2019, реалізуючи заздалегідь виниклий єдиний злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, в м. Корсунь-Шевченківський по вул. Мічуріна 3 отримала від ОСОБА_14 грошові кошти в загальній сумі 5 450 грн, як завдаток за поставку 10 мішків цукру по 50 кг кожен та 7 пляшок олії по 5 л кожна. У подальшому цукор та олію ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 5 450 грн власнику не повернула, завдавши ОСОБА_14 матеріальних збитків на загальну суму 5 450 грн.

Також ОСОБА_7 , будучи притягнутою 18.10.2019 до кримінальної відповідальності за вчинення 18.07.2019 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, щодо якої 30.10.2019 до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000484, 09.09.2019 о 08 год, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 отримала від ОСОБА_15 грошові кошти в сумі 1 350 грн, як оплату за поставку 3 мішків цукру по 50 кг кожен. У подальшому цей цукор ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 1 350 грн власниці не повернула, завдавши ОСОБА_15 матеріальних збитків на вказану суму.

Крім того ОСОБА_7 09.09.2019 о 08 год 30 хв, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5, отримала від ОСОБА_16 грошові кошти в сумі 450 грн, як оплату за поставку 1 мішку цукру вагою 50 кг. У подальшому цей цукор ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 450 грн власниці не повернула, завдавши ОСОБА_16 матеріальних збитків на суму 450 грн.

Вона ж 12.09.2019 в денний час доби, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_6, отримала від ОСОБА_17 грошові кошти в сумі 18 800 грн, як оплату за поставку 45 мішків цукру вагою по 50 кг кожен. У подальшому цей цукор ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 18 800 грн власнику не повернула, завдавши ОСОБА_17 матеріальних збитків на вказану суму.

Також ОСОБА_7 16.09.2019 в денний час доби, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_7, отримала від ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 7 650 грн, як оплату за поставку 17 мішків цукру вагою по 50 кг кожен. У подальшому цей цукор ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 7 650 грн власниці не повернула, завдавши ОСОБА_18 матеріальних збитків на вказану суму.

Крім того ОСОБА_7 16.09.2019 протягом дня, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_7, отримала від ОСОБА_19 грошові кошти в сумі 2 250 грн, як оплату за поставку 5 мішків цукру по 50 кг кожен, а також отримала від ОСОБА_20 на банківську картку «Приватбанк» № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 450 грн за поставку ще одного мішка цукру вагою 50 кг. У подальшому цей цукор ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 2 700 грн власниці не повернула, завдавши ОСОБА_20 матеріальних збитків на загальну суму 2 700 грн.

Вона ж 19.09.2019 о 09 год 30 хв, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_8, отримала від ОСОБА_21 грошові кошти в сумі 12 600 грн, як оплату за поставку 28 мішків цукру по 50 кг кожен. У подальшому цей цукор ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 12 600 грн власниці не повернула, завдавши ОСОБА_21 матеріальних збитків на вказану суму.

Також ОСОБА_7 21.09.2019 о 15 год, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , отримала від ОСОБА_22 грошові кошти в сумі 2 800 грн, як оплату за поставку 6 мішків цукру по 50 кг кожен. У подальшому цукор ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 2 800 грн власниці не повернула, завдавши ОСОБА_22 матеріальних збитків на загальну суму 2 800 грн.

Крім того ОСОБА_7 21.09.2019 о 09 год, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , отримала від ОСОБА_23 грошові кошти в сумі 6 000 грн, як оплату за поставку 12 мішків цукру по 50 кг кожен. У подальшому цей цукор ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 6 000 грн власнику не повернула, завдавши ОСОБА_23 матеріальних збитків на вказану суму.

Вона ж 27.09.2019 о 21 год, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , отримала від ОСОБА_24 грошові кошти в сумі 2 500 грн, як оплату за поставку 5 мішків цукру по 50 кг кожен. У подальшому цукор ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 2 500 грн власниці не повернула, завдавши ОСОБА_24 матеріальних збитків на вказану суму.

Вона ж обвинувачується в тому, що 27.09.2019 о 16 год, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи в смт. Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, отримала від ОСОБА_25 грошові кошти в сумі 1 000 грн, як оплату за поставку 2 мішків цукру по 50 кг кожен. У подальшому цукор ОСОБА_10 не привезла, а грошові кошти в сумі 1 000 грн власнику не повернула, завдавши ОСОБА_25 матеріальних збитків на суму 1 000 грн.

Також ОСОБА_7 27.09.2019 о 13 год, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , отримала від ОСОБА_26 грошові кошти в сумі 9 000 грн, як оплату за поставку 20 мішків цукру по 50 кг кожен. У подальшому цей цукор ОСОБА_27 не привезла, а грошові кошти в сумі 9 000 грн власнику не повернула, завдавши ОСОБА_26 матеріальних збитків на загальну суму 9 000 грн.

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) та за ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Судом першої інстанції, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини поза розумним сумнівом, виправдано ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України. Виправдовуючи ОСОБА_7 суд виходив з тих міркувань, що зібрані та надані суду докази, як кожний окремо, так і у сукупності, не дозволяють зробити однозначний висновок про її винуватість за пред`явленим обвинуваченням.

Судом зазначено, що правовідносини між ОСОБА_7 та особами, які замовляли у неї цукор, носили виключно цивільно-правовий характер. Щодо епізодів організації відпочинку констатовано, що в діях ОСОБА_7 наявне неналежне виконання добровільно взятих на себе зобов`язань, а не ознаки шахрайських дій.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання за: ч. 1 ст. 190 КК України - 1 рік обмеження волі; ч. 2 ст. 190 КК України - 2 роки обмеження волі; а за сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України - 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 2 роки та покласти обов`язки, передбачені ч. 1, п.1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

На думку прокурора, судом першої інстанції не дотримано положення ст. 370, 373, 374 КПК України та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та безпідставно взято до уваги виключно показання ОСОБА_7 про те, що у момент заволодіння грошовими коштами вона не мала на меті їх привласнення, а лише не виконала зобов`язання в силу дій третіх осіб, без надання належної оцінки доказам сторони обвинувачення.

Наголошує на тому, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнала повністю, версію подій викладену суду не висловлювала, а тому сторона обвинувачення не могла її перевірити. Разом з цим суд, не надав належної оцінки показанням обвинуваченої з приводу того, що вона не зверталася до правоохоронних органів щодо вчинення відносно неї злочину і яка також не змогла пояснити, де саме і у кого вона придбала цукор по ціні значно нижче ринкової та хто її обманув.

Вказує, що судом допущена неповнота судового розгляду та не допитано усіх потерпілих у кримінальному провадженні, зокрема: ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_28 , ОСОБА_25 та ОСОБА_12 .

Стверджує, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що ОСОБА_29 заволоділа грошовими коштами 16 осіб та в її діях вбачається склад злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України, а відшкодування збитків останньою, не вказує на її невинуватість.

Зазначає, що судом проігноровано основне завдання кримінального провадження - захист особи від кримінальних правопорушень, оскільки на момент винесення вироку залишились не відшкодованими збитки 4 потерпілим, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_30 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 , які і на даний час мають претензії матеріального характеру до ОСОБА_29 .

Акцентує увагу на те, що судом не звернуто увагу на показання потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , які вказували на те, що грошові кошти їм повернув батько обвинуваченої під час судового розгляду.

На думку сторони обвинувачення, під час постановлення вироку судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у провадженні і взагалі не надано оцінки дублікатам квитанцій, наданих потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які долучені до матеріалів кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 93 КПК України.

Узагальнюючи викладене прокурор зазначив, що допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, відсутність належного аналізу усіх доказів, на яких ґрунтувалося обвинувачення, а також суперечливість висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, вказують на незаконність вироку Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області щодо ОСОБА_29 .

Наполягає на повторному дослідженні обставин, встановлених під час кримінального провадження, шляхом допиту потерпілих та дослідження письмових доказів, наданих під час судового розгляду.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_28 , ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , ОСОБА_26 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_31 , які про поважні причини свого неприбуття не повідомили, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених стороною обвинувачення вимог.

На адресу суду також надійшли заяви потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_26 та ОСОБА_16 про проведення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора в підтримку апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній підстав, обвинуваченої ОСОБА_29 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 про безпідставність апеляційних вимог сторони обвинувачення, останнє слово обвинуваченої ОСОБА_29 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та оцінивши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Статтею 370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, за якими законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, у якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 3 статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

У п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, вказано про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість особи та зазначено, що всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь особи. При цьому коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і усі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється, у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У разі визнання особи виправданою, як про це зазначено ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина вироку має містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, а також положення закону, якими керувався суд.

Колегія суддів уважає, що місцевим судом при прийнятті рішення в цьому кримінальному провадженні наведені вимоги закону належним чином дотримані, тому підстави, передбачені ст. 409 КПК України для скасування оскаржуваного вироку, на чому наполягає сторона обвинувачення, чи його зміни, відсутні, а доводи апеляційної скарги щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, визнає необгрунтованими.

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, шляхом допиту потерпілих та дослідження всіх письмових доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, є неспроможнім та таким, що не узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України про те, що таке повторне дослідження, за наявності відповідного клопотання, допускається виключно за умови, що обставини, встановлені під час кримінального провадження судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Колегія суддів зауважує, що відповідне клопотання прокурора фактично зводиться до необхідності надання судом апеляційної інстанції іншої юридичної оцінки доказам сторони обвинувачення, за відсутності будь-яких даних про те, що вони судом першої інстанції досліджені неповно або з порушенням кримінального процесуального закону.

Наголошується, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке має відповідати положенню ч. 3 ст. 404 КПК України, у суду апеляційної інстанції не виникає обов`язку повторно їх досліджувати, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Наразі сам по собі факт непогодження із висновками суду першої інстанції щодо доведеності пред`явленого обвинувачення, не є підставою для повторного дослідження доказів під час апеляційного розгляду.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнала та показала, що протягом тривалого часу була членом батьківського комітету в класі, де навчалася її дитина. Вона неодноразово організовувала екскурсії та відпочинок дітей, для чого збирала кошти з батьків на білети, екскурсії тощо. Останні організовані нею поїздки дітей на море та в Карпати скасувалися, оскільки щодо неї були порушені кримінальні провадження. Крім того зазначила, що мала знайомих, які продавали цукор в мішках за нижчою від ринкової вартістю. Тож вона пропонувала цей цукор на продаж своїм знайомим і заробляла кошти на його доставці. Наголосила, що свої зобов`язання виконувала своєчасно та в повному обсязі. Щодо останньої партії цукру в вересні 2019 року, зазначила, що постачальники взяли у неї гроші, однак цукор не поставили. У зв`язку з чим вона залишилася без грошей та не змогла поставити цукор своїм замовникам. У цей же час у неї були проблеми зі здоров`ям і одночасно розрахуватися з усіма замовниками цукру, вона не мала можливості. Станом на 2021 рік усі отримані нею кошти вона відшкодувала у повному обсязі. Вважає, що між нею і потерпілими склалися цивільні правовідносини, які вона своєчасно не змогла виконати, при цьому вона ніколи не мала наміру ввести потерпілих в оману.

На думку сторони обвинувачення, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України, за наведених в обвинувальному акті обставин, доводиться показаннями потерпілих та письмовими доказами, дослідженими під час судового розгляду, зокрема даними:

- показань потерпілого ОСОБА_23 про те, що ОСОБА_7 знає як особу, яка продавала цукор за вигідною ціною. ЇЇ рекомендував ОСОБА_32 , який раніше купував у обвинуваченої цукор. Він довіряв ОСОБА_7 , оскільки іншим особам вона цукор привозила. Особисто він замовив обвинуваченій 12 мішків цукру по 50 кг кожен за ціною по 500 грн за мішок, на загальну суму 6000 грн. ОСОБА_7 обіцяла доставити цукор протягом кількох днів, однак цього не зробила та в телефонному режимі повідомляла, що доставка затримується, а у подальшому перестала відповідати на дзвінки. Через 3 тижні він написав заяву до поліції, після чого, протягом 2-3 днів батько обвинуваченої повернув йому сплачені за цукор грошові кошти в повному розмірі;

- показань потерпілої ОСОБА_21 про те, що знає ОСОБА_7 , так як їх діти відвідували разом садочок та школу. Зазначила, що в кінці вересня 2019 обвинувачена запропонувала їй купити цукор по 450 грн за мішок. Вона знала, що раніше ОСОБА_7 поставляла цукор її дідусю, який займається пасікою та його друзям. Тому вона також замовила 27 мішків цукру, за які двома платежами заплатила 12400 грн. Протягом 10 днів обвинувачена мала доставити їй цукор, однак цього не зробила. ОСОБА_7 пояснювала, що цукру поки не має та обіцяла або його поставити, або повернути гроші. Додала, що влітку 2021 року обвинувачена повернула їй 12400 грн;

- показань потерпілої ОСОБА_33 про те, що знає ОСОБА_7 з 2017 року, так як їхні діти навчались в одному класі. Вона погодилась на пропозицію обвинуваченої щодо екскурсії в Карпати, яка була запланована на 30.09.2019 та внесла авансовий платіж за поїздку. Поїздка не відбулася, однак грошові кошти одразу повернуті не були і на контакт ОСОБА_7 не виходила. Наразі вона не має будь-яких претензій до обвинуваченої;

- показань потерпілого ОСОБА_26 про те, що у 2019 році його дружина ОСОБА_34 домовилась із обвинуваченою щодо купівлі 5 мішків цукру і передоплату вони не вносили. ОСОБА_7 своєчасно доставила цукор, після чого він за нього розрахувався. У подальшому він замовив іще 20 мішків цукру, за що вніс передоплату в сумі 10000 грн. Доставка цукру мала відбутися через тиждень, однак обвинувачена його не доставила. У цей час в інтернеті почалося активне обговорення того, що ОСОБА_7 брала гроші за цукор, однак його не привозила і люди з цього приводу писали заяви в поліцію. Додав, що грошові кошти обвинуваченою повернуті в повному обсязі у 2019 році;

- показань потерпілої ОСОБА_24 про те, що з ОСОБА_7 вона познайомилась у вересні 2019 року. ОСОБА_32 , який за життя проживав в селищі Стеблів, їй повідомив, що обвинувачена продає цукор в мішках за заниженою ціною. Вона замовила у ОСОБА_7 4 чи 5 мішків цукру, вартістю по 500 грн кожен. Гроші вона передала у п`ятницю, а вже в неділю в соціальних мережах почала ширитися інформація про те, що обвинувачена ошукала інших людей. Додала, що їй відомо, що ОСОБА_7 доставляла іншим людям цукор. Грошові кошти їй повернуті обвинуваченою в повному обсязі через 2-3 тижні після звернення із заявою до поліції;

- показань потерпілого ОСОБА_17 про те, що він хрещений батько ОСОБА_7 . Вона позичила у нього 19000 грн. для власних потреб, однак в обумовлений строк гроші не віддала, у зв`язку із чим він звернувся у поліцію. Цукор у ОСОБА_7 він не купував, однак повідомив їй, що вона може повернути борг цукром. Додав, що на прохання обвинуваченої він близько 5-6 разів допомагав їй розвозити цукор по м. Корсунь-Шевченківський власним транспортним засобом. При цьому кожен раз він розвозив по 5-6 мішків цукру. У поліцію звернувся тому, що в соціальних мережах ширилася інформація про те, що люди пишуть заяви в поліцію. Грошові кошти обвинуваченою йому повернуті в повному обсязі;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.09.2019, згідно якого ОСОБА_9 повідомила, що 18.07.2019 передала ОСОБА_29 2000 грн як предоплату за поїздку на море, проте поїздка не відбулася, а кошти не повернуті;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.09.2019, згідно якого ОСОБА_14 повідомила, що на початку вересня 2019 року передала ОСОБА_29 кошти за товар у вигляді мішків з цукром та пляшок з олією, однак частина товару не доставлена і кошти не повернуті;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.09.2019, згідно якого ОСОБА_13 повідомив, що 04.09.2019 передав ОСОБА_29 3600 грн для придбання цукру, однак товар не доставлено;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.09.2019, згідно якого ОСОБА_18 повідомила про те, що ОСОБА_29 16.09.2019 вчинила щодо неї шахрайські дії;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.05.2019, згідно якого ОСОБА_20 повідомила, що 16.09.2019 близько 17 год передала ОСОБА_29 3000 грн за 6 мішків цукру, проте товар не отримала;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.10.2019, згідно якого ОСОБА_25 повідомив, що 27.09.2019 близько 16 год в смт. Стеблів передав ОСОБА_29 1000 грн за 2 мішки цукру, однак товар не отримав;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.10.2019, згідно якого ОСОБА_23 повідомив, що 21.09.2019 близько 09 год в смт. Стеблів передав ОСОБА_29 6000 грн за 12 мішків цукру, однак товар не отримав;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.10.2019, згідно якого ОСОБА_26 повідомив, що 27.09.2019 близько 13 год в смт. Стеблів передав ОСОБА_29 9000 грн за 20 мішків цукру, проте товар не отримав;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.10.2019, згідно якого ОСОБА_26 повідомив, що 12.09.2019 в центрі м. Корсунь-Шевченківський передав ОСОБА_29 800 грн за цукор, проте товар не отримав;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.10.2019, згідно якого ОСОБА_12 повідомила, що 03.09.2019 близько 10 год в м. Корсунь-Шевченківський перерахувала 450 на банківську карту ОСОБА_29 в рахунок оплати за мішок цукру, проте товар не доставила, кошти не повернула; копії дубліката квитанцій від 03.09.2019, з якої вбачається, що ОСОБА_12 перевела на карту ОСОБА_29 452, 26 грн; роздруківки скріншотів переписки з ОСОБА_29 ;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.09.2019, згідно якого ОСОБА_22 повідомила, що 21.09.2019 близько 15 год в с. Ситники передала ОСОБА_29 2800 грн за 6 мішків цукру, проте товар не отримав;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.09.2019, згідно якого ОСОБА_21 повідомила, що 19.09.2019 близько 09 год 30 хв в м. Корсунь-Шевченківський в приміщенні магазину «Ритуал» по вул. Ювілейна 14 передала ОСОБА_29 12600 грн за 28 мішків цукру по 50 кг, проте замовлений товар не доставила і кошти не повернула;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.10.2019, згідно якого ОСОБА_24 повідомила, що 27.09.2019 близько 21 год в смт. Стеблів передала ОСОБА_29 2500 грн за 5 мішків цукру, проте замовлений товар не отримала;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.01.2020, згідно якого ОСОБА_11 повідомила, що 21.08.2019 близько 11 год передала голові батьківського комітету ОСОБА_29 2500 грн як завдаток за поїздку її дитини на екскурсію, проте поїздка не відбулася, а кошти не повернуті; копії дубліката квитанцій від 21.08.2019, з якої вбачається, що ОСОБА_11 перевела на карту ОСОБА_29 603,02 грн; роздруківки скріншотів переписки з ОСОБА_29 ;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.10.2019, згідно якого ОСОБА_16 повідомила, що 09.09.2019 близько 08 год 30 хв в приміщенні вестибюля ЗОШ № 1 по вул. Захаренка в м. Корсунь-Шевченківський ОСОБА_29 шахрайським шляхом заволоділа її грошовими коштами в сумі 450 грн в рахунок оплати мішка цукру;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.10.2019, згідно якого ОСОБА_15 повідомила, що 09.09.2019 близько 08 ОСОБА_29 в приміщенні вестибюля ЗОШ № 1 по вул. Захаренка в м. Корсунь-Шевченківський увійшла в довіру та заволоділа її грошовими коштами в сумі 1350 грн, які були надані в рахунок оплати 3 мішків цукру.

Інші надані прокурором і досліджені судом процесуальні документи, на які міститься посилання у судовому рішенні (витяги з ЄРДР, постанови про перекваліфікацію кримінального правопорушення, постанови про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень, протоколи надання доступу до матеріалів кримінальних проваджень в порядку ст. 290 КПК України), не є доказами в розумінні ст. 84 КПК України.

Переглянувши судове рішення в межах заявлених апеляційних вимог, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що здобуті в кримінальному провадженні докази лише фіксують певні цивільно-правові відносини, які склалися між обвинуваченою та потерпілими, однак не вказують на те, що ОСОБА_7 вчинила щодо них шахрайство і заволоділа грошовими коштами шляхом зловживання довірою, з огляду на таке.

За пред`явленим ОСОБА_7 обвинуваченням, вона, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів отримала від потерпілих грошові кошти за поставку цукру або організацію туристичних поїздок дітей, однак взятих на себе зобов`язань не виконала, грошових коштів не повернула.

Згідно диспозиції ст. 190 КК України, шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Зловживання довірою - це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах.

Суб`єктивна сторона складу такого злочину характеризується такими юридичними ознаками як прямий умисел, корисливий мотив та мета.

Зміст прямого умислу утворюють два моменти - інтелектуальний і вольовий. Інтелектуальний мотив визначається усвідомленням суспільно небезпечного характеру вчиненого діяння і передбачання суспільно небезпечних наслідків, в той час як вольовий - бажанням настання суспільно небезпечних наслідків, які передбачаються винною особою.

Вчиняючи шахрайство, винна особа цілком усвідомлює суспільну небезпечність самого діяння, тобто фактичну сторону діяння та його суспільне значення, усвідомлює об`єкт та предмет злочину, цінність матеріальних благ та інших предметів спеціального призначення, усвідомлює спосіб вчинення злочину, той факт, що свідомо вводить потерпілого в оману шляхом обману чи зловживання довірою, що останній лише зовнішньо добровільно передає їй предмет злочину, тоді як фактично ця воля потерпілого є фіктивною, усвідомлює факт заволодіння майном, правом на майно чи предметами спеціального призначення.

Таким чином об`єктивна та суб`єктивна сторона шахрайства, як конкретного акту вольової поведінки суб`єкта злочину, знаходяться у тісному взаємозв`язку та взаємообумовленості. Вчинюване шляхом обману чи зловживання довірою заволодіння майном, правом на майно, предметами спеціального призначення є свідомим та вольовим діянням, яке обумовлено потребами, інтересами винної особи, прагненням досягнення конкретного результату свідомо вибраним шляхом.

Відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, необхідно виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винувата особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання - не виконувати. Розмежування кримінально караного злочину від цивільно-правової угоди необхідно здійснювати не за тим, як оформлені укладені між сторонами договори, а за тим, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, йдеться про шахрайство (постанова Верховного Суду від 24.09.2020, справа № 755/10138/16-к).

Згідно усталеної практики, цивільно-правові відносини, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за наявності для цього підстав, не повиненні бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Існування між обвинуваченим та потерпілим певних цивільно-правових чи інших подібних правовідносин, які були закріплені в певному правочині, саме собою не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства за наявності усіх необхідних елементів складу цього злочину. В окремих випадках такі відносини цілком можуть бути частиною реалізації умислу особи на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.

Принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно, з корисливих мотивів заволодіваючи чужим майном або набуваючи права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, зокрема й беручи на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мала наміру їх виконувати, використовуючи певні правовідносини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Висновок про це може бути зроблений, у тому числі, виходячи із сукупності фактичних дій такої особи.

Обгрунтовуючи в суді невиконання взятих на себе зобов`язань щодо цукру, ОСОБА_7 показала, що заробляла кошти на доставці цукру та опинилася у ситуації, коли отримані нею під зобов`язання у потерпілих кошти, надходження яких вона не заперечує, вона передала третім особам - постачальникам, які не виконали свої зобов`язання, внаслідок чого вона не могла поставити цукор, а також вчасно повернути грошові кошти за нього. Щодо організації відпочинку дітей зазначила, що отримала від потерпілих кошти для здійснення оплати білетів, екскурсій та проживання, однак такі поїздки на море та в Карпати не відбулися, оскільки щодо неї були порушенні кримінальні провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані прокурором та досліджені судом докази, як кожен окремо так і у сукупності, не підтверджують суб`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та поза розумним сумнівом не доводять те, що в момент заволодіння грошовими коштами потерпілих вона мала на меті їх привласнити, не виконуючи взяті на себе зобов`язання.

Зокрема з показань потерпілих встановлено, що ОСОБА_7 дійсно займалася продажем цукру, неодноразово виконувала взяті на себе зобов`язання по його доставці і у покупців не було на неї нарікань. Про це було відомо потерпілим або тому, що вони самі раніше купували цукор у обвинуваченої (потерпілий ОСОБА_26 ), або їх родичі (потерпіла ОСОБА_21 ), або їх знайомі (потерпілі ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ). Той факт, що обвинувачена раніше виконувала взяті на себе зобов`язання по поставці цукру у мішках також підтверджений показаннями потерпілого ОСОБА_17 про те, що він неодноразово допомагав ОСОБА_7 розвозити мішки з цукром покупцям на власному транспортному засобі.

Крім того з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.09.2019, вбачається, що потерпіла ОСОБА_14 на початку вересня 2019 року надала ОСОБА_29 кошти в рахунок оплати цукру та олії, однак частина товару доставлена не була і кошти не повернуті. Наведене вказує на те, що ОСОБА_29 перед потерпілою не виконала лише частину зобов`язання - поставка цукру, з якою у неї виникли проблеми, а решту - виконала в повному обсязі.

Оскільки органом досудового розслідування не доведено, що ОСОБА_7 отримуючи грошові кошти від потерпілих за цукор та беручи на себе зобов`язання по його поставці в обумовлені терміни, не мала наміру їх виконувати та зловживаючи довірою ними заволоділа, в діях останньої відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

При цьому висновки суду про те, що правовідносини, які виникли між обвинуваченою та особами, які замовляли в неї цукор, носили виключно цивільно-правовий характер, прокурором не спростовані.

Також колегія суддів визнає доречними посилання суду першої інстанції на те, що встановлені органом досудового розслідування обставини за епізодом шахрайських дій від 12.09.2019 щодо потерпілого ОСОБА_17 заперечені останнім, який наголошував про те, що у ОСОБА_7 цукор не купував, лише надав їй у борг грошові кошти для особистих потреб, які останньою, хоча і в необумовлені строки, однак повернуті в повному обсязі.

Щодо організації відпочинку встановлено, що ОСОБА_7 отримала кошти для здійснення оплати білетів, екскурсій та проживання, при цьому сама жодних послуг у сфері рекреації та перевезень не надавала. З показань обвинуваченої слідує, що вона перестала займатися організацією поїздок через порушення щодо неї кримінальних проваджень, а прокурором не доведено, що остання отримуючи кошти від ОСОБА_9 та ОСОБА_11 мала умисел не виконувати взяті на себе зобов`язання та збагатитися за рахунок останніх. Наразі в діях обвинуваченої вбачається виключно неналежне виконання добровільно взятих на себе зобов`язань, за відсутності складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України.

Колегія суддів зауважує, що визнання підозрюваною особою своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення під час досудового розслідування, не впливає на обов`язок сторони обвинувачення встановити обставини, які, з огляду на приписи ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Тому твердження прокурора про неможливість перевірки версії сторони захисту висловленої під час судового розгляду, є не коректним.

Колегія суддів наголошує, що за змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого у цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Те, що обвинувачена не змогла пояснити, де та у кого саме купувала цукор по ціні значно нижчій ринкової, та хто її обманув, за встановлених під час судового розгляду обставин, не свідчить про наявність і доведеність зібраними у кримінальному провадженні доказами, складу інкримінованих їй кримінальних правопорушень, а доводи прокурора про протилежне, є сумнівними. Не доводить пред`явлене обвинувачення і те, що обвинувачена не зверталась із заявами до правоохоронних органів щодо вчинених відносно неї незаконних діянь, оскільки звернення із відповідною заявою є правом, а не обов`язком заявника.

В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що судом не допитано усіх потерпілих, у зв`язку з цим залишились недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення, однак з такими твердженнями колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, під час судового розгляду допитано потерпілих ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_33 , ОСОБА_26 , ОСОБА_24 та ОСОБА_17 .

Інші потерпілі, будучи неодноразово повідомленими про дату, час та місце судового розгляду належним чином, участі в судових засіданнях не брали і показань не надавали.

Матеріали кримінального провадження містять заяви потерпілої ОСОБА_15 від 04.08.2022, потерпілої ОСОБА_22 від 09.08.2022 та потерпілої ОСОБА_16 від 29.07.2022 про проведення судового розгляду кримінального провадження без їх участі. В таких заявах також зазначено про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченої та визначення їй покарання на розсуд суду.

З метою залучення до судового розгляду усіх потерпілих, перед прокуром встановлювався граничний строк для забезпечення їх явки до суду, який неодноразово продовжувався з огляду на клопотання прокурора про неможливість встановити інформацію щодо їх місцезнаходження. При цьому за повідомленням прокурора ОСОБА_6 , оголошеним під час судового засідання 27.06.2024, він зв`язався із потерпілими, однак вони претензій до обвинуваченої не мають, їм в повному обсязі повернуті грошові кошти і приймати участь в судовому розгляді не бажають. Також прокурор уважав недоцільним накладення на потерпілих грошових стягнень та наголосив на можливість закриття стадії з`ясування фактичних обставин справи та перевірки їх доказами, без участі та допиту потерпілих, які не з`явилися.

За встановлених обставин, з урахуванням того, що потерпілим ОСОБА_14 (від 23.01.2020), ОСОБА_9 (від 23.01.2020), ОСОБА_23 (від 27.01.2020), ОСОБА_18 (від 28.01.2020), ОСОБА_16 (від 31.01.2020, 29.07.2022), ОСОБА_15 (від 31.01.2020, 04.08.2022), ОСОБА_22 (від 31.01.2020, 09.08.2022), ОСОБА_24 (від 30.01.2020), ОСОБА_28 (від 30.01.2020), ОСОБА_25 (від 14.02.2020) та ОСОБА_12 (від 03.02.2020) подавались заяви про розгляд кримінального провадження без їхньої участі та позицією, в тому числі, сторони обвинувачення про можливість закінчення судового розгляду без їх допиту, посилання прокурора про неповноту судового розгляду внаслідок того, що вказані потерпілі не були допитані судом першої інстанції, є необгрунтованими.

Визнаются безпідставними посилання прокурора на те, що потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_30 , ОСОБА_21 та ОСОБА_26 не відшкодовані обвинуваченою ОСОБА_7 завдані збитки, оскільки в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_26 ОСОБА_21 та ОСОБА_30 підтвердили факт повернення обвинуваченою грошових коштів у повному обсязі, а потерпіла ОСОБА_33 зазначала про відсутність будь-яких претензій майнового характеру до ОСОБА_7 .

Те, що грошові кошти потерпілій ОСОБА_24 , ОСОБА_23 та ОСОБА_22 повернуті не самою обвинуваченою, а її батьком під час судового розгляду, не вказує на доведеність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

Посилання прокурора на те, що судом не надано будь-якої оцінки дублікатам квитанцій, наданих потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , спростовуються змістом оскаржуваного вироку, в якому міститься посилання на дослідження відповідних дублікатів з вказівкою на те, що вони підтверджують факт перерахування грошових коштів на рахунок обвинуваченої, що учасниками кримінального провадження, в тому числі і стороною захисту, не заперечується. При цьому прокурором не зазначено, яким чином наявні дублікати квитанцій, спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність в діянні ОСОБА_7 суб`єктивної сторони інкримінованого їй складу злочину.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що за наслідком ретельного дослідження та належної оцінки сукупності наданих прокурором доказів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав невинуватою ОСОБА_7 у пред`явленому їй обвинуваченні та виправдав за недоведеністю в її діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України, а доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог процесуального законодавства судом першої інстанції в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Оскільки колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 , апеляційна скарга прокурора залишається без задоволення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі прокурор наполягає на засудженні ОСОБА_7 за ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України по всім епізодам інкримінованих діянь. Разом з цим стороною обвинувачення не враховано, що по ряду епізодів закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, а деякі епізоди декриміналізовані на підставі ЗУ № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Крім того, в апеляційніій скарзі порушується питання про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі, без врахування положень ч. 3 ст. 61 КК України. З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 на момент подання апеляційної скарги була вагітна і 16.08.2024 народила дитину, тому існує пряма заборона для призначення їй покарання того виду, який просить прокурор.

Колегія суддів враховує, що кримінальне провадження перебуває на розгляді Черкаського апеляційного суду з 09.08.2024 і у сторони обвинувачення було достатньо часу та можливості привести у відповідність апеляційні вимоги, тому відповідне клопотання прокурора про відкладення апеляційного розгляду з наведених підстав, залишено без задоволення.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 28 червня 2024 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців у порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді