Номер провадження: 11-сс/813/1766/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2024 року про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

встановив:

Оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 , поданої в порядку ст.303 КПК України, на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Роз`яснено, що відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань зокрема вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на те, що у заяві ОСОБА_6 від 10.09.2024 року до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві про вчинення кримінальних правопорушень, факти за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 365 КК України, оскільки зазначений у заяві розмір завданої шкоди ОСОБА_6 не відповідає обов`язковій ознаці - суспільної небезпеки, при наявності якої саме й настає кримінальна відповідальність за вищевказаними статтями КК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу та зобов`язати посадову особу СВ №2 (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.364, 365 КК України щодо інспекторів взводу №1 роти №6 батальйону №2 УПП в Одеській області ДПП старшого сержанта поліції - ОСОБА_7 , взводу №1 роти №2 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанти поліції - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , стосовно незаконного, неправомірного притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності та розпочати досудове слідство у формі досудового розслідування.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження заявник зазначила, що справа була розглянута без її участі, судові повістки про виклик до суду вона не отримувала, з 21.10.2024 року по 05.11.2024 року хворіла, в зв`язку з чим не мала можливості подати апеляційну скаргу у встановлений КПК України строк.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що слідчим суддею та слідчим в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві було грубо порушені процесуальні норми, які чітко визначені у КПК України, а саме порушено частини 1- 3 ст.214 КПК. При цьому слідчий суддя та слідчий проявили неповагу до існуючих норм Основного закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того слідчим суддею порушені положення ч.3 ст.370 КПК, в яких визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Заявник вважає, що відмовляючи в задоволенні її скарги на бездіяльність слідчого, слідчий суддя порушив її законні права та інтереси, а також перешкодив у реалізації її права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого.

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої ухвали, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги неявку прокурора, колегія суддів оцінює таку позицію сторони обвинувачення, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; заявника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 8 ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується забезпечення права на оскарження судових рішень.

Положеннями ч.1 ст.117 КПК України встановлено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З матеріалів судової справи вбачається, що розгляд скарги ОСОБА_6 був здійснений без її участі.

На аркуші 23 міститься розписка ОСОБА_6 про те, що з матеріалами справи вона ознайомилась 18.10.2024 року.

Разом з цим, апеляційний суд приймає до уваги доводи заявника про те, що з 21.10.2024 року по 05.11.2024 року вона хворіла, в зв`язку з чим не мала можливості подати апеляційну скаргу у встановлений КПК України строк.

Враховуючи наведені обставини, з метою забезпечення права ОСОБА_6 на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» і є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 26.09.2024 року підлягає поновленню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.24 КПК, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Статтями 303, 304 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, право на оскарження та строк подання скарги.

Так, п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачає можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення ЄРДР (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 року №139). Згідно з п.1 Глави 2 Розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4), 5) ч.5 ст.214 КПК.

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК України, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч.4 ст.214 КПК України).

Верховний Суд у своїй постанові №761/20985/18 від 16 травня 2019 року наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Також Верховний Суд у своїй постанові № 556/450/18 від 30 вересня 2021 року вказав, що підставою початку досудового розслідування не є будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п.1 ч.1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник в першу чергу має звернутися до уповноваженого державою органу із повідомленням про кримінальне правопорушення, в якому повинна зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 10.09.2024 року ОСОБА_6 звернулась до відділення (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві з заявою, в порядку ст.214 КПК України, в якій просила внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.364, 365 КК України щодо інспекторів взводу №1 роти №6 батальйону №2 УПП в Одеській області ДПП старшого сержанта поліції - ОСОБА_7 , взводу №1 роти №2 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанти поліції - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , стосовно незаконного, неправомірного притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності та розпочати досудове слідство у формі досудового розслідування.

Дослідивши зміст поданої заяви апеляційний суд визнає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що факти викладені в заяві про вчинення злочину за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 365 КК України, оскільки зазначений у заяві розмір завданої шкоди ОСОБА_6 не відповідає обов`язковій ознаці - суспільної небезпеки, при наявності якої саме й настає кримінальна відповідальність за вищевказаними статтями КК України. Таким чином, заява ОСОБА_6 не містить об`єктивних відомостей, які б підтверджували реальність конкретної події кримінального правопорушення, зокрема стосовно того, що можлива спричинена шкода була істотною, або настали інші тяжкі наслідки.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя дослідивши матеріали провадження за скаргою ОСОБА_6 правильно встановив фактичні обставини провадження та прийняв законну та обґрунтовану ухвалу, в зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 117, 214, 303, 304, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Поновити заявнику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду м.Одеси від 26.09.2024 року.

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2024 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4