ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/130/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ФОП ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 січня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001777, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку приміщення ветеринарної клініки «Єнот», яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 26, а саме на: планшет моделі «Lenovo TB125FU» у чохлі чорного кольору; планшет моделі «Lenovo TB-Х306F» у чохлі блакитного кольору; відеореєстратор «NVR GV-N-S 0071/16 1080р».

Під час досудового розслідування встановлено, що 17 листопада 2024 року, невстановлена особа, знаходячись у ветеринарній клініці «Єнот», яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 26, в умовах воєнного стану, таємно викрала майно, яке належить ОСОБА_10 . Сума збитку встановлюється.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_10 пояснила, що у травні 2024 року вона у своєї знайомої придбала кота породи «Шотландський висловухий» за 2500 гривень без складання договору, дата народження кота ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також вона пояснила, що 30 червня 2024 року вперше звернулася до ветеринарної клініки «Єнот», яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 26, з метою здійснення планової вакцинації, де потерпіла придбала коту вет-паспорт НОМЕР_1 , в якому було зазначено її, як власника кота, кличку кота «Каспер», дату його народження та відомості про вакцинації. В подальшому, у липні 2024 року у державній ветеринарній установі по вул. Іванова в м. Запоріжжя вона оформила для свого кота другий вет-паспорт, який також діє за межами України. По суті заяви до поліції пояснила, що 17 листопада 2024 року вона записала свого кота до клініки «Єнот» на здійснення операції з «кастрації». У вказаний час вона разом зі своїм співмешканцем - ОСОБА_11 , принесли кота до приймальні ветеринарної клініки, де дочекалась, коли їх викличуть на вказану операцію, потім вона віддала кота разом з міжнародним паспортом ветеринарному працівнику, яка зробила виклик, та за вказівкою вказаного працівника пішла зі своїм хлопцем з приміщення ветеринарної клініки, оскільки час очікування операції складав, приблизно години - півтори. Приблизно о 13 год. 10 хв., коли вони із хлопцем повернулись до ветеринарної клініки, до них вийшов невідомий чоловік, який покликав їх до його кабінету, де повідомив, що кіт успішно переніс операцію, вийшов з наркозу, але згодом йому стало зле, почав задихатися та помер. Ветлікар пояснював, що вони намагалися його реанімувати, але їм не вдалося, та кіт помер, будь-яких інших подробиць ветеринар не повідомив, додавши що кота їм краще не бачити. Через пригнічений стан потерпіла пішла з ветеринарної клініки додому. 20 листопада 2024 року, приблизно о 9 год. 45 хв., ОСОБА_10 приїхала до вет-клініки «Єнот» з метою поспілкуватися з лікарем та забрати тіло кота з паспортом, але дівчина з рецепції повідомила, що її кота відвезли на кремацію, а документи вона пошукає та повідомить їй наступного дня, тобто 21 листопада 2024 року, але з цим потерпіла не погодилась та наполягала шукати саме в цей день, на що вказана дівчина знову сказала їй очікувати повідомлення 21 листопада 2024 року. Додала, що в той час в приміщенні лікарні вона побачила чоловіка, з яким спілкувалась 17 листопада 2024 року, та почала з ним бесіду, в ході якої чоловік так само повідомив, що вони пошукають паспорт та інформацію, куди повезли кота. ОСОБА_10 вважає, що породистого кота разом із документами викрали.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що 17 листопада 2024 року він разом зі своєю дівчиною ОСОБА_10 записали свого кота на 17 листопада 2024 року до клініки «Єнот» на здійснення операції з «кастрації». Так, на вказаний час вони разом принесли кота до приймальні ветеринарної клініки, де дочекались доки їх викликають на вказану операцію, потім вони віддали кота разом з міжнародним паспортом ветеринарному працівнику, яка зробила виклик та за вказівкою вказаного працівника пішли з приміщення ветеринарної клініки, оскільки час очікування операції складав близько години - півтори. Приблизно о 13 год. 10 хв., коли вони вже повернулись до ветеринарної клініки, до них вийшов невідомий чоловік, який покликав їх до його кабінету, де повідомив, що кіт успішно переніс операцію, вийшов з наркозу, але після, коту стало зле, він почав задихатися та згодом помер. Ветлікар пояснював, що вони намагалися його реанімувати, але їм не вдалося, та кіт помер, будь-яких інших подробиць ветеринар не повідомив, додавши, що кота їм краще не бачити. Через пригнічений стан свідок разом з ОСОБА_10 пішли з ветеринарної клініки додому. Далі, 20 листопада 2024 року приблизно о 09 год. 45 хв. ОСОБА_11 з ОСОБА_10 приїхали до ветклініки «Єнот» з метою поспілкуватися з лікарем та забрати тіло кота з паспортом, але дівчина з рецепції повідомила, що її кота відвезли на кремацію, а документи вона пошукає та повідомить їм наступного дня, тобто 21 листопада 2024 року, але з цим вони не погодились та наполягали шукати саме в цей день, на що їй знову сказали про очікування повідомлення 21 листопада 2024 року. Додав, що в той час в приміщенні лікарні вони побачили чоловіка з яким вони спілкувались 17 листопада 2024 року та почали з ним бесіду, в ході якої чоловік так само повідомив, що вони пошукають паспорт та інформацію, куди повезли кота. ОСОБА_11 також вважає, що породистого кота разом з документами викрали.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя злочину 24 грудня 2024 року, у період часу з 11 год. 09 хв. до 13 год. 36 хв. було проведено обшук у приміщенні ветеринарної клініки «Єнот», яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 26, в ході якого було виявлено та вилучено: планшет моделі «Lenovo ТВ 125FU» у чохлі чорного кольору, планшет моделі «Lenovo TB-X306F» у чохлі блакитного кольору, відеореєстратор «NVR GV-N-S 0071/16 1080р».

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що є достатні підстави вважати, що вилучене майно має істотне значення для проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки зберегло на собі сліди скоєного кримінального правопорушення, а також містить відомості, які можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі необхідні для проведення судових експертиз у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, мотивуючи рішення тим, що майно відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ФОП ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про арешт майна у кримінальному провадженні №0001777 від 21 листопада 2024 року.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що представник ФОП ОСОБА_8 надав слідчому документи, які підтверджують передачу тіла кота на кремацію до ТОВ «А-Енерго» (організації, яка має ліцензію на управління небезпечними відходами) та подальшу його кремацію 19 листопада 2024 року, а саме: договір, укладений між ФОП ОСОБА_8 та ТОВ «А-Енерго», акт №ОУ- від 19 листопада 2024 року на проведення індивідуальної кремації кота ОСОБА_10 , акт №ОУ- від 19 листопада 2024 року здачі - прийняття робіт, акт №СФ-004009050 від 19 листопада 2024 року приймання - передачі, а також документи на підтвердження оплати послуг ТОВ «А-Енерго».

Зазначає, що на момент звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна слідчий вже мав відеозапис і документи, які спростовують саму подію злочину, однак не долучив цей відеозапис і ці документи до свого клопотання про арешт майна, чим ввів в оману слідчого суддю щодо наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, звертає увагу на те, що в порушення 48-годинного строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання про арешт майна надійшло до суду лише 3 січня 2025 року, хоча слідчий чи прокурор повинні були звернутися до слідчого судді із клопотанням про арешт майна не пізніше 13 год. 36 хв. 26 грудня 2024 року та в порушення 72-годинного строку, передбаченого ч. 6 ст. 173 КПК України клопотання про арешт майна слідчий суддя розглянув лише 8 січня 2025 року.

Вказує, що в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 169 і ч. 5 ст. 171 КПК України, слідчий і прокурор після спливу строків, визначених ч. 5 ст. 171 і ч. 6 ст. 173 КПК України, не повернули ФОП ОСОБА_8 тимчасово вилучене майно.

Зазначає, що вилучені слідчим планшети та відеореєстратор не є об`єктами, отриманими в результаті вчинення будь-якого кримінального правопорушення, не є засобами або знаряддям вчинення будь-якого кримінального правопорушення, доступ до інформації, записаної на планшети та відеореєстратор, не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту, а отже, слідчий не був позбавлений можливості скопіювати інформацію з цим пристроїв.

Вважає, що з моменту вилучення вказаної техніки 24 грудня 2024 року і до моменту розгляду клопотання про арешт 8 січня 2025 року минула достатня кількість часу для того, щоб слідчий зробив копії всієї необхідної інформації з планшетів та відеореєстратора, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника, як накладення арешту на цю техніку.

Звертає увагу на те, що пристрої, на які накладено арешт є власністю ФОП ОСОБА_8 та є необхідними для ведення законної ветеринарної діяльності, без них ускладнюється робота ветеринарної клініки, а їхнє вилучення змушує власника витрачати кошти на придбання нової аналогічної дороговартісної техніки задля того, щоб не зупинялася господарська діяльність.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що про наявність оскаржуваної ухвали дізнався лише 16 січня 2025 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалах провадження, відомості про отримання власником майна або його представником копії оскаржуваної ухвали відсутні, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду представник - адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що слідчим суддею було повідомлено ОСОБА_12 про розгляд клопотання, проте, він не є власником майна. Зазначив, що потерпіла не заявляла про крадіжку кота, а лише була незадовільна роботою ветклініки. На вилучених планшетах містяться відомості щодо всіх тварин ветеринарної клініки, а доводи, що кіт дійсно перебував на операції доведено іншим чином, зокрема письмовими доказами та відомостями з відеореєстратора.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, разом з тим вказала, що їй не відомо, які відомості істотні для обставин кримінального провадження містить вилучене майно.

Заслухавши доповідача по справі, представника - адвоката ОСОБА_7 , прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується для досягнення дієвості кримінального провадження.

Норми, викладені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний перевірити можливість досягнення дієвості кримінального провадження без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, що узгоджується із п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, відповідно до якої при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК).

Згідно з п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною четвертою статті 173 КПК України встановлено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Колегія суддів доходить до висновку, що у даному провадженні слідчий суддя, накладаючи арешт на планшет моделі «Lenovo TB125FU» у чохлі чорного кольору, планшет моделі «Lenovo TB-Х306F» у чохлі блакитного кольору, відеореєстратор «NVR GV-N-S 0071/16 1080р», не дотримався зазначених вимог закону.

Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що відділом поліції №3 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001777 від 21 листопада 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 7).

Із фабули витягу з ЄРДР кримінального провадження №0001777 випливає, що 17 листопада 2024 року невстановлена особа, знаходячись у ветеринарній клініці «Єнот», яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 26, в умовах воєнного стану, таємно викрала майно, яке належить ОСОБА_10 . Сума збитків встановлюється.

Крім того, під час досудового розслідування були допитані потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 щодо обставин, які на їх думку свідчать про викрадення кота (а.с. 18-22).

Із протоколу обшуку від 24 грудня 2024 року випливає, що під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: планшет моделі «Lenovo TB125FU» у чохлі чорного кольору; планшет моделі «Lenovo TB-Х306F» у чохлі блакитного кольору; відеореєстратор «NVR GV-N-S 0071/16 1080р» (а.с. 48-52).

Постановою слідчого слідчого відділення відділу поліції №3 ЗРУП в Запорізькій області від 24 грудня 2024 року вказане майно було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (а.с. 53-54).

Так, із наведеного випливає, що наразі здійснюється досудове розслідування за ч. 4 ст. 185 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за крадіжку, вчинену у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану.

В даному ж випадку, із матеріалів кримінального провадження убачається, що предметом злочину є майно, яке належить ОСОБА_10 , зокрема, тварина (кіт).

Мотивуючи своє клопотання про арешт на майно, слідчий зазначає, що вилучене майно має істотне значення для проведення досудового розслідування, оскільки зберегло на собі сліди скоєного кримінального правопорушення, а також необхідне для проведення судових експертиз.

Інших підстав, які б свідчили про необхідність накладення арешту на майно, слідчим не зазначено.

Разом з тим на переконання колегії суддів, вилучені під час обшуку планшети та реєстратор не є ані знаряддям, ані предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, ані слідчий в клопотанні, ані прокурор у судовому засіданні апеляційного суду не вказали які саме відомості можуть міститися на вилучених планшетах та відеореєстраторі та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Більш того, із доданих до апеляційної скарги доказів убачається, що 27 грудня 2024 року, тобто, до моменту розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна, органу досудового розслідування було надано власником майна клопотання про долучення доказів. Зокрема, слідчому були надані відеозапис прийому ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 17 листопада 2024 року на флеш носії, копію договору укладеного між ФОП ОСОБА_8 та ТОВ «А-Енерго», копію акту №ОУ- від 19 листопада 2024 року на проведення індивідуальної кремації кота ОСОБА_10 , копію акту №ОУ- від 19 листопада 2024 року здачі-прийняття робіт, копію акту №СФ-004009050 від 19 листопада 2024 року приймання - передачі, документи на підтвердження оплати послуг ТОВ «А-Енерго».

Колегія суддів вважає, що ані слідчим, ані прокурором не наведено обставин, які б вказували, що відомості на вилучених планшетах та відеореєстраторі містять будь-які докази, які можуть мати істотне значення для кримінального провадження.

Крім того, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 168 КПК України, забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Тобто, вилучення вказаного в абз. 2 ч. 2 ст. 168 КПК України майна здійснюється у виключних випадках.

Натомість, протокол обшуку від 24 грудня 2024 року не вказує про те, що доступ до вилучених планшетів обмежувався їх власником або у зв`язку із подоланням системи логічного захисту.

Отже, слідчий, у разі необхідності міг виготовити копію інформації, що містилась на планшетах та відеореєстраторі, без їх вилучення.

Серед іншого, в матеріалах провадження відсутня і постанова слідчого про призначення експертного дослідження щодо вилученого майна, відсутній протокол огляду їх змісту тощо.

Також слід зазначити, що накладення арешту, тобто обмеження прав особи користуватися планшетами, які призначені для ведення господарської діяльності, у даному випадку не відповідає меті і завданням забезпечення кримінального провадження і не є співрозмірним обмеженню права власності.

Крім того, ані слідчим, ані прокурором не було доведено наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження вказаного майна.

Навпаки ж, власником майна були надані вже вищевказані документи, які в тому числі запитувались слідчим (а.с. 31), що виключає його намір приховування або знищення доказів у кримінальному провадженні.

Таким чином, ураховуючи зміст клопотання про арешт майна і заявлену підставу та мету для його арешту, судова колегія приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення арешту на планшет моделі «Lenovo TB125FU» у чохлі чорного кольору; планшет моделі «Lenovo TB-Х306F» у чохлі блакитного кольору; відеореєстратор «NVR GV-N-S 0071/16 1080р».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу порушення слідчим строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, то вони є необґрунтованими, з огляду на те, що клопотання про арешт майна, слідчим подано шляхом його направлення поштою - 25 грудня 2024 року, тобто на наступний день після проведення обшуку (а.с. 56).

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити представнику власника майна ФОП ОСОБА_8 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ФОП ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 січня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001777, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4