Провадження №1-кс/369/3570/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах: ОСОБА_4 про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження 0001329 від 07.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

09.12.2024 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах: ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про скасування накладеного арешту на майно, у кримінальному провадженні №0001329 від 07.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України.

В клопотанні зазначено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2024 року у справі № 369/11420/24 накладено арешт на автомобіль марки «Hyundai Getz», 2006 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить громадянці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У провадженні слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001329 від 07 травня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України.

З ухвали від 10 липня 2024 року вбачається, що до відділення поліції №5 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшла, серед інших, заява ОСОБА_5 про те, що особа на ім`я ОСОБА_6 запропоновав їй доставити з-за кордону автомобіль. Вона була власником вищевказаного арештованого автомобіля.

ОСОБА_5 надала показання, що вона, з метою отримання коштів для придбання іншого автомобіля хотіла продати свій автомобіль, додати ще гроші і особа на ім`я ОСОБА_6 мав за ці кошти їй доставити з-за кордону інший автомобіль.

З метою продажу свого автомобіля ОСОБА_5 надала довіреність громадянину ОСОБА_7 з правом продати її автомобіль.

У подальшому надану ОСОБА_5 довіреність не скасовано та не відкликано. Таким чином, вона висловила та підтвердила свою волю на укладення договору продажу власного автомобіля. Підстави для скасування чи визнання угоди не дійсною відсутні.

Відповідно до договору купівлі-продажу №7443/2024/4343459 від 24.02.2024 ОСОБА_5 продала ОСОБА_4 автомобіль марки «Hyundai Getz», 2006 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Договір купівлі-продажу арештованого автомобіля не оскаржувався.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого ТСЦ 7443 власником автомобіля марки «Hyundai Getz», 2006 року випуску, VTN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 .

Автомобіль був зареєстрований на заявницю у передбаченому законодавством порядку.

Таким чином потерпіла, бажаючи продати свій автомобіль, видала довіреність та отримала грошові кошти. У подальшому у потерпілої виникли претензії до невстановленої особи ОСОБА_6 , який пообіцяв придбати їй інший автомобіль, і на підставі її заяви, за клопотанням слідчого, судом накладено арешт на автомобіль, який належить Скаржниці.

Органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ч. 3 ст. 190 КК України (шахрайство). Таким чином, розслідується шахрайські дії невстановленої особи а ім`я ОСОБА_6 , але не незаконне заволодіння транспортним засобом. Тому що, за незаконне заволодіння транспортним засобом передбачена ст. 289 КК України, яка поглинає в себе заволодіння шахрайським шляхом.

Таким чином, оголошення у розшук автомобіля слідчим вчинено безпідставно.

Безпосередньо автомобіль не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, тому ще не є предметом чи засобом вчинення злочину.

Потерпіла має претензію щодо не доставлення їй іншого автомобіля. Безпосередньо арештований автомобіль вона за своєю волею продала та отримала за це кошти, якими розпорядилася на власний розсуд.

На даний час, скаржниця протиправно позбавлена права розпорядження власним транспортним засобом та на її майно покладено непропорційний з суттю кримінального провадження тягар. Підозра оголошена не була. Майно не являється майном підозрюваного.

Автомобіль не являється речовим доказом у кримінальному проводженні в розумінні ст. 98 КПК України.

Слідчим автомобіль визнано речовим доказом безпідставно з метою формування формальних підстав для накладення на нього арешту. Як вказано в ухвалі від 10 липня 2024 року «з метою забезпеченням дієвості кримінального провадження, прокурор просив накласти арешт на автомобіль».

Необхідні процесуальні дії, у тому числі експертні дослідження проведені стосовно арештованого автомобіля. У накладенні на автомобіль арешту на даний час потреба відпала.

Для розгляду клопотання, власник транспортного засобу не викликався.

Ухвала про арешт майна скаржниці вручено 13 липня 2024 року.

Враховуючи викладене заявник просив суд скасувати арешт накладений ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2024 року у справі № 369/11420/24 на автомобіль марки «Hyundai Getz», 2006 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить громадянці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі наведеного представник власника майна просить клопотання задовольнити.

У судове засідання представника власника майна не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання без його участі, вимоги підтримав та про сив клопотання задовольнити.

В судове засідання прокурор не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання про скасування арешту без його участі у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч.11ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Однак, такі обставини судом не встановлено та досудовими органами не доведено.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів. Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є некрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції».

Таким чином, на підставі вищевказаного, з урахуванням справедливого балансу між інтересами і правами людини та інтересами органів досудового розслідування, які діють в інтересах держави, суспільства та окремих громадян, слідчий суддя вважає, що арешт накладений на автомобіль, який належний ОСОБА_4 , слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 173 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах: ОСОБА_4 про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження 0001329 від 07.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України - задовольнити.

Арешт накладений згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.07.2024 року у справі № 369/11420/24 на автомобіль марки «Hyundai Getz», 2006 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить громадянці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати.

Виконання ухвали суду доручити прокурору Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області у кримінальному провадженні № 0001329 від 07.05.2024.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили та підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1