Справа № 522/7480/24
Провадження по справі № 1-кп/522/51/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001606 від 05.12.2023 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леніне Фрунзівського району Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працевлаштований в ТОВ «Секьюріті Груп» охоронцем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває кримінальне провадження №0001606 від 05.12.2023 року, стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні від прокурора надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 без визначення розміру застави, посилаючись на існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати з моменту обрання йому даного виду запобіжного заходу.

Від захисника обвинуваченого до суду надійшли заперечення на клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в яких він, посилаючись на норми національного, міжнародного законодавства та практику ЄСПЛ, заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки його підзахисний безпідставно тривалий час перебуває під вартою без доведення його винуватості, а заявлені прокурором ризики є необґрунтованими та взагалі не існують, оскільки у сторони обвинувачення немає законних підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи вчиняти інші правопорушення чи будь-яким іншим чином перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Крім того, захисник зазначив, що ОСОБА_3 має міцні соціальні зв`язки, оскільки він одружений, має неповнолітніх дітей на утриманні, один з яких є інвалідом з дитинства та наразі потребує лікування, має постійне місце проживання в Україні в місті Балта, всі його найближчі родичі проживають в Україні, офіційно працевлаштований в ТОВ «Секьюріті груп» на посаді охоронця, також відсутні покази свідків, що ОСОБА_3 має намір переховуватись від суду, змінити місце проживання, володіє нерухомістю за кордоном, придбав квитки для виїзду з місця проживання, або за межі України, оформлення ОСОБА_3 закордонних паспортів, а всі документи, що посвідчують особу ОСОБА_3 , були вилучені в нього під час затримання та зберігаються в матеріалах кримінального провадження. Крім того, також відсутні дані про неявку ОСОБА_3 в минулому до слідчого чи прокурора. При цьому, захисник зазначив, що ОСОБА_3 вже досить тривалий час позбавлений свободи. Неприпустимим є, на думку захисника, обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тяжкістю злочину. Також захисник зазначив, що прокурором не надано даних про наявність незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченого, а також ризик перешкоджати провадженню іншим чином, який не був підтверджений будь-якими доказами.

Обвинувачений підтримав захисника, просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, щоб його дружина могла піти працювати та мати змогу лікувати дитину, що має проблеми зі здоров`ям, та стан якої за час його перебування під вартою значно погіршився. Запевняв, що не має наміру переховуватися від суду чи впливати на свідків будь-яким чином.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши доводи клопотання прокурора та наявні у розпорядженні суду матеріали, суд доходить висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого підлягає задоволенню, з таких підстав.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2025 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи, що судом ще не завершено дослідження всіх доказів у даному кримінальному провадженні, не допитано частину свідків, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, стадію розгляду кримінального провадження, суд приходить до висновку що заявлений прокурором ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжує існувати.

Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні насильства, що спричинило тяжкі наслідки, а саме в умисному тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, що може свідчити про наявність ризику можливого незаконного впливу на свідків, з метою викривлення показів, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, частину яких ще судом безпосередньо не допитано.

В обґрунтування ризиків, передбачених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор зазначив, що ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як у нього немає постійного місця мешкання в Одесі.

Суд вважає, що ризики, передбаченні п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором не обґрунтовано належним чином, про що вже було зазначено раніше в попердній ухвалі суду, оскільки згідно обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки та, крім того, суд вважає непереконливим обґрунтування прокурором вказаних ризиків лише відсутністю у обвинуваченого місця мешкання в м. Одесі, навіть з урахуванням того, що ризики носять прогностичний характер.

Прокурором також не зазначено на підставі чого сторона обвинувачення дійшла висновку, що раніше не судима особа може вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку із відсутністю у неї постійного місця мешкання в м. Одесі та яким чином дана обставина може слугувати підставою для виникнення у особи умислу направленого на вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд враховує доводи сторони захисту, однак вважає, що наразі вони не можуть слугувати підставою для застосування останньому більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, суд вважає можливим продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Крім того, враховуючи п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, дане кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , спричинило загибель людини, тому при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Так, суд приймає до уваги доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, однак наразі вони не можуть слугувати єдиною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

З урахуванням наведеного, доводи, на які посилається захисник у клопотанні та запереченнях, вже було оцінено судом раніше при вирішенні питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , будь-яких інших даних, які не було враховано судом раніше, стороною захисту надано не було.

Приймаючи до уваги наведене, суд доходить висновку про неможливість застосування на даний час відносно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 110, 132, 176, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ», без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії ухвали суду становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту її постановлення, тобто з 18.03.2025 року, який діє до 16.05.2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому, прокурору та направити ДУ «ОСІ».

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду з моменту її оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, з моменту вручення її копії.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси ОСОБА_6