Номер провадження № 1-кп/756/836/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва судове провадження в рамках кримінального провадження, яке внесене 16.09.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002946, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедин, Сумської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше засудженого:

- 11.04.2019 Московським районним судом міста Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- 16.09.2020 Деснянським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців;

- 15.02.2024 Дарницьким районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 10 місяців. Звільнений 23.04.2024 по відбуттю строку покарання;

- 23.09.2024 Оболонським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 16.09.2024, приблизно о 18 год. 35 хв., ОСОБА_5 перебував у приміщенні аптеки «АНЦ», що за адресою: м. Київ, просп. Володимира Івасюка, 65, де побачив ОСОБА_6 , який стояв поруч, та в якого в кишені штанів лежить мобільний телефон.

У цей час у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на таємно викрадення чужого майна. Реалізуючи вказаний умисел, цього ж дня, в той же час ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні аптеки «АНЦ», за адресою: м. Київ, просп. Володимира Івасюка, 65, діючи повторно, в умовах воєнного стану, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 позаду та шляхом вільного доступу дістав з кишені штанів останнього мобільний телефон марки «Redmi», моделі «Note 9 4G», 8/256Gb, Orange, номер ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , s/n: НОМЕР_3 , вартістю 4 804 грн 80 коп., після чого, ОСОБА_5 сховав казаний мобільний телефон до власної сумки, яку мав при собі, а викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Унаслідок вчинення злочину, ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 4 804 грн 80 коп.

1.2. Отже, ОСОБА_5 учинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), учинене повторно, в умовах воєнного стану.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні зазначила, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкримінований злочин вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

2.1.2. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та надав показання, що 16.09.2024 у аптеці «АНЦ» викрав у ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Redmi Note. Учинив злочини через те, що не мав грошей на утримання родини, а саме дружини та дитини. Дружина на той час хворіла. Зараз він вже офіційно працевлаштувався, працює, отримує кошти та утримує родину.

Свою поведінку засуджує, просить надати шанс виправитися, бо розуміє, що не зможе приймати участь в вихованні дитини у випадку засудження до реального покарання, і в цілому - можливо вже не побачить за цих обставин свою дитину.

2.1.4. Потерпілий ОСОБА_6 в судові засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду судового провадження був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просить розглянути обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 без його участі. Сторони судового провадження щодо розгляду провадження за відсутності потерпілого не заперечували.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавленим права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

2.2.2. Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

2.2.3. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), учинене повторно, в умовах воєнного стану.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні.

Крім того судом з`ясовано, що обвинувачений має дитину 12 років, яка перебуває на його утриманні.

3.2. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та знаходження на утриманні малолітньої дитини.

3.3. При цьому судом не було встановлено обставин, які би обтяжували покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Вид та вартість майна, яким обвинувачений заволодів, а саме мобільним телефоном на суму 4 804 грн 80 коп. Наслідки вчинення злочину, що завдана шкода відшкодована шляхом повернення майна, а потерпілого не заявляв претензій матеріального характеру, як і не заявляв цивільний позов. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, за місцем проживання характеризується посередньо, має повну загальну середню освіту, офіційно працевлаштований.

4.3. У судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено.

4.4. Ураховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості що характеризують особистість обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, у суду наявні підстави для призначення покарання обвинуваченому в виді позбавлення строком на 5 років.

4.5. Слід також урахувати, що ОСОБА_5 23.09.2024 засуджено Оболонським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки. А отже, злочин за цим вироком ОСОБА_5 учив до постановлення останнього вироку. За цих обставин ОСОБА_5 слід призначити покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України - за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання більш суворого покаранням, призначеного цим вироком, менш суворого покарання, яке призначено вироком Оболонського районного суду міста Києва від 23.09.2024 у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки, та відповідно призначити ОСОБА_5 покарання в виді позбавлення волі строком на строк 5 (п`ять) років.

4.6. Між тим, на думку суду, слід ураховувати, що обвинувачений хоча раніше і судимий, але учинив крадіжку за попереднім вироком ще у 2020 році. У 2024 вчинив крадіжку через скрутне матеріальне становище, але після учинення останнього злочину офіційно працевлаштувався, чим забезпечив себе та свою родину сталим доходом.

Ці відомості є достатніми для того, аби призначити ОСОБА_5 покарання з іспитовим строком на 3 роки. Оскільки відбуття покарання з іспитовим строком в обов`язковому порядку передбачає покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

4.7. Зокрема, відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, а також передбачені пунктами 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

4.6. Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, бо призначення покарання є дискрецією суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявляли клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

5.2. Процесуальні витрати в кримінальному провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № СЕ - 19/111-24/54196-ТВ від 20.09.2024 у розмірі 1514 грн 56 коп., відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

5.3. Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України (мобільний телефон марки «Redmi Note 9 4G», 8/256Gb, Orange, номер ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , s/n: НОМЕР_3 ), який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , слід залишити в володінні останнього. Цифровий носій інформації - DVD диск, який знаходиться в матеріалах досудового розслідування, які перебувають в Оболонській окружній прокуратури міста Києва, слід залишити в матеріалах досудового розслідування протягом всього строку їх зберігання.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання більш суворим покаранням, призначеного цим вироком менш суворого покарання, яке призначено вироком Оболонського районного суду міста Києва від 23.09.2024 у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання в виді позбавлення волі строком на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, пунктів 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Процесуальні витрати: на проведення експертизи № СЕ - 19/111-24/54196-ТВ від 20.09.2024 у розмірі 1514 грн 56 коп. - стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Redmi Note 9 4G», 8/256Gb, Orange, номер ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , s/n: НОМЕР_3 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - залишити в володінні останнього;

- цифровий носій інформації - DVD диск, який знаходиться в матеріалах досудового розслідування, які перебувають в Оболонській окружній прокуратури міста Києва - залишити в матеріалах досудового розслідування протягом всього строку їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1