Провадження 11-кп/824/542/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий),ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сміла Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого;

засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_10 , у невстановленому часі та місці, але не пізніше 01 жовтня 2022 року та за невстановлених обставин придбав у невстановленої особи особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон та незаконно зберігав його для власного вживання, без мети збуту.

В подальшому, 01 жовтня 2022 року, близько 10 години 50 хвилин, перебуваючи за адресою: місто Київ, вул. Академіка Грекова 3/1, був зупинений працівниками поліції, якими був вилучений вказаний наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, масою в 0,386 г.

В апеляційній скарзі прокурора зі змінами указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обгрунтування доводів скарги указав на те, що суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_10 покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не навів переконливих аргументів щодо можливості виправлення ОСОБА_10 без реального відбування покарання. На думку прокурора, призначаючи обвинуваченому покарання, судом належним чином не враховано та не надано правильної оцінки тому, що обвинувачений, раніше неодноразово судимий, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти злочини, що на переконання прокурора унеможливлює призначення йому покарання з випробуванням. Крім цього, на думку прокурора, суд безпідставно визнав обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, зауваживши, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних на підтвердження такого висновку. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді штрафу у розмірі 2 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора зі змінами підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

захисника, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора зі змінами, просив залишити її без задоволення, а вирок без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора зі змінами з огляду на таке.

Розгляд обвинувального акта у суді першої інстанції проводивсяу спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за правилами ст.ст. 302, 381 КПК України, у зв'язку із чим встановлені досудовим розслідуванням обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, судом апеляційної інстанції не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора зі змінами в частині незаконності призначеного покарання, то вони знайшли своє часткове підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Водночас, з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді обмеження волі, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

Як убачається із мотивувальної частини вироку, висновок суду першої інстанції про призначення ОСОБА_10 покарання з випробуванням грунтувався на тому, що у обвинуваченого відсутні джерела доходу та робота. Колегія суддів у цій частині зважає на те, що враховані місцевим судом дані не є обставинами, з якими Закон пов`язує можливість призначення особі покарання з випробуванням. Так, за правилами ч.1 ст.75 КК України виключно висновок про можливість виправлення засудженого без відбування покарання є підставою для прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. Своєю чергою, такому висновку суду передує врахування тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інші обставини.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про призначення ОСОБА_10 покарання з випробуванням є таким, що не грунтується на вимогах Закону.

Колегія суддів у цій частині враховує те, що ОСОБА_11 вчинив кримінальний проступок маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його особи та явну схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Так, аналізуючи матеріали провадження, особу обвинуваченого, який за місцем проживання негативно не характеризується, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, колегія суддів приходить до висновку про надмірну суворість призначеного ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі. Таким, що відповідатиме вимогам ч.2 ст.65 КК України, тобто буде таким, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

З огляду на те, що покарання у виді штрафу не відносять до покарань, пов`язаних із будь-якими обмеженнями та ізоляцією особи, рішення в частині неправильного застосування положень ст.75 КК України із одночасним пом`якшенням основного покарання не є таким, що погіршує становище особи в контексті положень ч.1 ст.421 КПК України. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає за необхідне вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_10 змінити шляхом пом`якшення йому покарання до покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора зі змінами задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання.

Призначене ОСОБА_10 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, пом`якшити до покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

В решті вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

_______________________ __________________________ _________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4