ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/151/25 Справа № 711/2253/25 Категорія: ст.ст. 181, 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря учасники справи: прокурор підозрювана захисник ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Черкаської обласної прокуратури на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чапаєвка Золотоніського району, Черкаської області, одруженої, непрацюючої, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в:

Заступник начальника ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» з можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 грн., та покласти на підозрювану обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваній залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, в межах строку досудового розслідування, тобто до 19.05.2025 року включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України зобов`язано підозрювану ОСОБА_7 :

-прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) з іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні, крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за їх участі, а також участі ОСОБА_7 у присутності слідчого чи прокурора;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено підозрюваній, що порушення покладених на неї слідчим суддею обов`язків може бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш суворий.

Ухвала суду обґрунтована тим, що прокурором не доведено, що для забезпечення дієвості кримінального провадження застосування до ОСОБА_7 виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним, а також, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням даних про особу підозрюваної та конкретних обставин інкримінованих їй кримінальних правопорушень, не зможе запобігти ризикам, визначеним в клопотанні.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що за викладених обставин, застосування виняткового запобіжного заходу, не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України. Запобігти встановленим слідчим суддею ризикам можливо у разі застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, просить ухвалу слідчого судді про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваної ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування, тобто до 19.05.2025 року, з утриманням в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242240 грн. У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вважає, що вказана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження щодо ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Стороною обвинувачення доведено існування ризиків вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 має високий ступінь суспільної небезпеки, оскільки вчинене з посяганням на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, що охороняють здоров`я населення України, та за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна.

Підозрювана під час розгляду клопотання заявляла, що не знала, що у відправленнях знаходилися заборонені до обігу речовини та здійснювала такі дії з метою отримання коштів для лікування матері, яка потребувала постійного догляду. За кожне таке відправлення отримувала 600 грн. Відправлення здійснювала приблизно 1-2 рази на тиждень.

Прокурор звертає увагу на те, що лише 27.01.2025 року підозрювана здійснила чотири пересилання заборонених до обігу речовин, прихованих у предмети одягу та прилади, із трьох різних відділень ТОВ «Нова пошта» у м. Черкаси, під трьома різними анкетними даними, у різні регіони держави.

Зазначене свідчить про усвідомленість підозрюваної своїх незаконних дій, наявність корисливого умислу та вжиття нею заходів щодо приховування злочинних дій з метою уникнення відповідальності.

Хвороба матері не може бути визнана тією обставиною, яка обумовила систематичне вчинення підозрюваною ОСОБА_7 тяжких злочинів.

Враховуючи молодий вік підозрюваної, відсутність тяжких хвороб та офіційного працевлаштування, існує обґрунтований ризик, що вона з метою ухилення від можливого майбутнього покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що вказує на ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ще 5 особам.

Підозрювана може незаконно впливати на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні та матиме змогу контактувати з ними і незаконно впливати на них, схиляючи до дачі завідомо неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який існує до моменту безпосереднього отримання показань судом.

Слід також врахувати, що підозрюваній інкриміновано вчинення декількох злочинів, вона непрацевлаштована, що вказує на те, що перебуваючи на волі вона може продовжити злочину діяльність, тобто наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Сторона обвинувачення вважає, що менш суворий запобіжний захід, окрім як, тримання під вартою не здатен забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та запобігти вищевказаним ризикам

Таким чином, сторона обвинувачення вважає необхідним застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 виключно у вигляді тримання під вартою, із визначення застави у максимальному розмірі, оскільки лише такий запобіжний захід належним чином попередить настання ризиків та забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При здійсненні апеляційного перегляду колегія суддів керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року, ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ.

З матеріалів справи вбачається, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000461 від 20.11.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України

19.03.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному збуті психотропної речовини, особливо небезпечної психотропної речовини та наркотичного засобу, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 307 КК України, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Заступник начальника ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області в клопотанні зазначив, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, спробам з її боку переховуватися від правоохоронних органів та/або суду, незаконно впливати на іншого підозрюваного, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 зазначеної статті.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, які доведені сторонами кримінального провадження і які слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності з наявними ризиками, зазначеними у ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, на основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання про застосування запобіжного заходу та матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні органу досудового розслідування та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочинів, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні органу досудового розслідування докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що вони є обґрунтованими, зокрема, доводи щодо наявності ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, оскільки вона підозрюється у вчиненні злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а також ризик впливу на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні. Також встановлено, що підозрювана, перебуваючи на волі матиме можливість спілкуватися з такими особами, чим буде перешкоджати встановленню всіх обставин злочину та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Європейський суд з прав людини, зокрема у викладених рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, роз`яснив, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, є домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до частин 2, 6 статті 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, щов сукупності із встановленими ризиками, ступенем тяжкості інкримінованих підозрюваній кримінальних правопорушень, даними про особу підозрюваної (молодий вік, наявність малолітньої дитини та стійких соціальних зв`язків), яка не вчиняла будь-яких дій для перешкоджання розслідування, повідомлення слідчим, що в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 не було виявлено наркотичних засобів та психотропних речовин, враховуючи інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України в їх сукупності, запобігти встановленим слідчим суддею ризикам можливо у разі застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що підозрювана ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані обставини були предметом розгляду в суді першої інстанції та не спростовують правильності висновків слідчого судді щодо можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Слідчим суддею повно та всебічно досліджено матеріали клопотання, у судовому засіданні заслухано думку учасників справи та надано належну оцінку обґрунтованості підозри та наявності ризиків, вказаних в клопотанні.

Колегія суддів також враховує, що з моменту застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту 19 березня 2025 року до постановлення даної ухвали судом апеляційної інстанції доказів про порушення підозрюваною застосованого обмеження прокурором не надано, що свідчить про ефективність застосованого слідчим суддею запобіжного заходу та відсутність підстав для зміни його на більш суворий тримання під вартою, як того просить прокурор.

Крім того, на час розгляду апеляційної скарги прокурором не надано доказів ухилення ОСОБА_7 від органу досудового розслідування, прокурора чи суду, вчинення нового злочину чи продовження вчиняти злочин під час перебування під домашнім арештом.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги прокурора, на думку колегії суддів суттєвими не являються та не можуть бути підставами для обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 181, 183, 309, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Черкаської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді