Справа № 344/4232/25
Провадження № 11-сс/4808/124/25
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2025 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2025 року накладено арешт на грошові кошти в сумі 1200 доларів США, які були вилучені 05 березня 2025 року у ОСОБА_8 , із забороною права на відчуження, розпорядження, користування.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу слідчого судді як незаконну та ухвалити рішення про повернення коштів ОСОБА_10 .

Зокрема посилається на те, що оскаржуваною ухвалою накладено арешт на грошові кошти в сумі 1200 доларів США, які були вилучені під час обшуку в будинку АДРЕСА_1 , в якому проживав ОСОБА_8 . Проте, зазначені кошти належать ОСОБА_10 , який передав їх ОСОБА_8 04.03.2025 року як аванс за проведення ремонту його автомобіля.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник просили задовольнити вимоги апеляційної скарги;

- прокурор вважав, що ухвала слідчого судді є законною, а подана апеляційна скарга є необґрунтованою, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 5 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що клопотання про арешт майна подано в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000177 від 10.04.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

В даному провадженні 05 березня 2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, за участю ОСОБА_8 проведено обшук по місцю проживання останнього, що за адресою АДРЕСА_1 в ході якого було виявлено та вилучено речі та предмети, зокрема грошові кошти в сумі 1200 доларів США.

Постановою слідчого від 06 березня 2025 року грошові кошти в сумі 1200 доларів США визнано речовими доказами.

06 березня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

07 березня 2024 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт грошових коштів із забороною права відчуження, розпорядження, користування, з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_8 та з метою забезпечення збереження речового доказу

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого, накладено арешт на грошові кошти в сумі 1200 доларів США з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане у клопотанні майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, санкція злочинів передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Колегія суддів звертає увагу на те, що покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя, суд не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання. Вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Разом з тим, чинний кримінальний процесуальний закон передбачає можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна, можливість якої буде вирішуватися під час прийняття у кримінальному провадженні рішення по суті.

При цьому, колегія суддів вважає голослівними та суперечливими доводи про те, що арештовані грошові кошти не є власністю підозрюваного ОСОБА_8 . Зокрема, в матеріалах провадження відсутні належні та достатні дані про те, що ці кошти належать ОСОБА_10 , і були ним дані ОСОБА_8 на ремонт транспортного засобу.

Колегія суддів вважала за неможливе відкласти розгляд провадження з метою забезпечення допиту в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 , який мав підтвердити факт передання вищевказаних коштів підозрюваному за ремонт транспортного засобу.

При вирішанні цього питання колегія суддів звертає увагу на те, що усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні, крім розрахунків визначених частиною другою ст. 5 Закону України «Про валюту і валютні операції», які можуть проводитися в іноземній валюті.

Разом з тим, незаконні скуповування, продаж, обмін, використання валютних цінностей як засобу платежу або як застави тягнуть за собою притягнення до адміністративної відповідальності за ст.162 КУпАП та накладення стягнення у виді попередження або штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією валютних цінностей.

Колегія суддів вважає, що стороною захисту не надані достатні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_10 дійсно погоджується надати відповідні пояснення та підтвердити факт передання ним коштів підозрюваному за ремонт автомобіля.

Крім того, колегія суддів вважає, що таке рішення відповідає доводам апеляційної скарги, яку фактично подано в інтересах іншої особи ОСОБА_10 , який не позбавлений можливості особисто звернутися з відповідною скаргою про перегляд судового рішення та довести джерело походження вищевказаних грошових коштів та факт їх передання підозрюваному ОСОБА_8 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що на даний час відсутні достатні дані, які спростовують правильність висновку суду першої інстанції про необхідність накладення арешту на вилучені у підозрюваного грошові кошти в сумі 1200 доларів США з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Колегія суддів вважає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2025 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5