Окрема думка судді ОСОБА_1
до постанови Касаційного кримінального суду
від 19 грудня 2024 року у справі № 214/3465/19
1. Я не погодився з рішенням моїх колег підтвердити законність засудження за частиною 4 статті 296 КК.
2. Питання у цій справі полягало у тому, були дії засудженого в обставинах, які загалом не оспорювалися сторонами, спрямовані на порушення громадського порядку чи зумовлювалися міжособистісним конфліктом.
3. В цій справі не оспорюється, що між засудженим і потерпілим виникла суперечка в торгівельному центрі, яка продовжилася на парковці поряд. Суд першої інстанції у вироку[1]так описує події, зафіксовані камерою відеоспостереження (виклад я відредагував для ясності):
З приміщення торгівельного виходить ОСОБА_2 з іншим чоловіком, слідом за ними виходить засуджений, наближається до ОСОБА_2 і штовхає його правою частиною тулубу, хапає за светр і за руку і штовхає в бік. Після цього, засуджений відходить в бік на відстань 3-4 метри.
ОСОБА_2 починає рухатись до входу торгівельного комплексу, до нього підходить засуджений і отримує удар в обличчя, від чого падає на землю. Жінка утримує ОСОБА_2 та заважає йому знову нанести удари, однак той все одно намагається нанести засудженому удар ногою.
Після цього, засуджений лівою рукою виймає з-за поясу предмет схожий на пістолет, рухається в бік ОСОБА_2 і здійснює постріл в його бік. Від пострілу дівчина схопилась за свою ліву руку, почала її терти та швидко відійшла в сторону.
В цей момент ОСОБА_2 підійшов до засудженого і вони почали наносити один одному удари в обличчя, після чого розійшлися на відстань приблизно 2-3 метри, однак знову зблизилися і бійка продовжилася: вони наносили один одному удари по голові, зміщуючись до входу в торгівельний центр.
В ході штовханини засуджений упустив пістолет на землю, той відлетів в сторону, засуджений побіг за пістолетом, але дівчина наступила на пістолет. Засуджений з-під ноги дівчини виривав пістолет, а ОСОБА_2 в цей час наносив йому удари, незважаючи на які засуджений вирвав з-під ноги дівчини пістолет і побіг до торгівельного комплексу.
4. В принципі, відмінність хуліганства від злочинів проти особи достатньо розроблена судовою практикою. Можна послатися на постанову Великої Палати Верховного Суду, де зроблене певне узагальнення цієї практики:
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.[2]
5. Цю постанову процитувала апеляційна інстанція, однак я не побачив в її ухвалі аналізу обставин справи з погляду цих позицій.
6. Мені важко узгодити падіння від удару в обличчя і перспективу отримати удари ногою з бажанням лежачого на землі засудженого «самоствердитися за рахунок інших громадян та продемонструвати свою зневагу до встановлених у суспільстві правил поведінки». Я також не вважаю удар ОСОБА_2 в обличчя і його подальші дії «незначним приводом», як це визначила більшість колегії.
6. Мені також важко уявити, що коли ОСОБА_2 і засуджений били один одного кулаками в голову, це не давало засудженому приводу для особистої неприязні, як вважала більшість колегії, а він діяв виключно з бажання «показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки». В такому разі, яким чином суди визначили, що ОСОБА_2 , який в той же час гамселив засудженого на очах у публіки, керувався більш благородними мотивами? В рішеннях судів це не пояснено.
7. Постріл з шумового пістолета, безсумнівно, був спрямований проти ОСОБА_2 ; той факт, що постраждала від пострілу інша особа, яка не причетна до конфлікту, не змінює в обставинах цієї справи спрямованості умислу засудженого завдати шкоду саме С.
8. Тому я вважаю, що в обставинах цієї справи дії засудженого були зумовлені переважно його особистим конфліктом із С, і той факт, що ця історія відбулася в громадському місці, не може бути вирішальним чинником для кваліфікації його дій.[3]
Суддя ОСОБА_3