Номер провадження: 11-сс/813/545/25
Справа № 947/5431/25 1-кс/947/3016/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.02.2025 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новомиколаївка, Комінтернівського району, Одеської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001341 від 28.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання т.в.о. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.04.2025 року, з визначенням розміру застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), якими обґрунтовується підозра та які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржену ухвалу необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або зменшення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пред`явлена підозра не ґрунтується на матеріалах досудового розслідування, ризики, на які посилається слідчий у клопотанні недоведені; оскаржувана ухвала не містить в собі обґрунтувань щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого або альтернативного запобіжного заходу.

Також захисник наголошує, що слідчий суддя не прийняв до уваги зауваження захисника щодо порушення прав підозрюваного під час затримання та до моменту офіційного оформлення протоколу про затримання.

Сторона захисту наголошує на тому, що підозрюваний ОСОБА_8 є особою, що офіційно знаходиться на системі підтримки від МОЗ з наданням йому пігулок метадону кожного тижня.

Крім того наполягає, що розмір застави, визначений слідчим суддею є непомірним для підозрюваного та не відповідає приписам ст.185 КПК.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановлюється. В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.

Зазначені вимоги суд першої інстанції виконав в повному обсязі. В оскарженій ухвалі слідчий суддя навів належні та достатні мотиви для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, відсутні підстави стверджувати про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СУ ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження № 0001341 від 28.10.2024, за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КК України.

Так, 18.02.2025 в період часу з 19:37 години до 22:52 години в порядку ст. 236 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді, проведено санкціонований обшук квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого під час особистого обшуку ОСОБА_8 в кармані його куртки виявлено два прозорих полімерних пакети із застібками з кристалічною речовиною блідо-бежевого кольору, загальною масою 62,816г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, з загальним кількісним вмістом PVP становить 47,363г, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» відноситься до особливо великого розміру психотропної речовини, який останній незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

19.02.2025 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження: протоколом про результати проведення негласної слідчої розшукової дії від 18.12.2024, передбаченої ст. 263 КПК України зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, під час якого зафіксовано розмови ОСОБА_10 та ОСОБА_8 про незаконне виготовлення, придбання та збут наркотичних засобів та психотропних речовин; протоколом про результати проведення негласної слідчої розшукової дії від 23.12.2024, передбаченої ст. 269 КПК України спостереження за особою у публічно доступних місцях з використанням відеозапису, фотографування та спеціальних технічних засобів для спостереження відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , під час якого зафіксовано, що ОСОБА_10 на автомобілі «Рено Дастер», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 приїхав на польову дорогу вздовж лісосмуги, яка знаходиться неподалік с. Іллічанка Одеської області, де зупинився та забрав з кущів дві коробки сірого кольору та поклав до багажного відділення свого автомобіля та поїхав до місця роботи ОСОБА_8 ; протоколом обшуку квартири за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , під час особистого обшуку ОСОБА_8 в кармані його куртки виявлено два прозорих полімерних пакети із застібками з кристалічною речовиною блідо-бежевого кольору, загальною масою 62,816г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, з загальним кількісним вмістом PVP становить 47,363г; висновком експерта від 19.02.2025 за результатами судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явленої підозри ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, з огляду на таке.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які долучені до клопотання, доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Є правильним висновок слідчого судді про те, що дії, у ймовірному вчиненні яких наразі підозрюється ОСОБА_8 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, тобто є кримінально- караними. Тому немає підстав для висновків, що такі дії не можуть становити жодного злочину. Водночас, описана у клопотанні слідчого та повідомленні про підозру фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими матеріалами досудового розслідування вказують на наявність вагомих доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з відповідним кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 3 ст. 309 КК України, і такі докази є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання слідчого та висновками слідчого судді стосовно існування ризиків що підозрюваний ОСОБА_8 може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, які обумовлені обґрунтованістю підозри у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Розглядаючи ризик переховування підозрюваного в контексті практики Європейського суду з прав людини, слідчим суддею враховано наступне: ОСОБА_8 підозрюється незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини в особливо великих розмірах без мети збуту. На перманентність даної діяльності вказує те, що в ході обшуку за місцем мешкання останнього було виявлено та вилучено небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, з загальним кількісним вмістом PVP становить 47,363г, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» відноситься до особливо великого розміру психотропної речовини, а також протоколи негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_8 .

Апеляційний суд вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи передбачене законодавством за вчинення інкримінованого йому кримінальне правопорушення покарання, може переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Зазначений ризик підвищений специфікою інкримінованого злочину.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходив з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, слідчий суддя врахував специфіку кримінальних правопорушень ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 309 КК України, які є предметом даного кримінального провадження, з огляду на що досудове розслідування передбачає проведення слідчих дій, пов`язаних з встановленням місцезнаходження та вилучення відповідних речей, які на даний час ще не виявлені та не вилучені, а тому є вірогідність того, що підозрюваний має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що оскільки даному кримінальному провадженні на теперішній час не допитаний жодний свідок, а тому відстуній ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків, то слід зазначити, що слідчий суддя критично оцінив доводи сторони обвинувачення в частині існування даного ризику оскільки до матеріалів даного клопотання не долучено відповідних протоколів допиту свідків, як і не зазначено чи в рамках, на яких може впливати ОСОБА_8 , проте апеляційний суд звертає увагу на те, що досудове розслідування знаходиться на початковій стадії і, в подальшому, такі свідки можуть бути встановлені.

При цьому, слідчий суддя врахував існування ризику можливого впливу на іншого підозрюваного ОСОБА_10 , який обумовлюється фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Тому, викладене дає підстави вважати, що в цілях уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані підозрюваним дії, останні можуть вживати взаємних заходів щодо впливу один на одного, задля вироблення однієї лінії поведінки, коригування власних показів, тощо.

Наведені обставини свідчать про обґрунтованість доводів прокурора в частині наявності ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою підбурення їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань чи відмови від дачі показань на користь підозрюваного.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, ризиків незаконного впливу на свідків та можливого знищення доказів, а також особи підозрюваного, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій частині необґрунтованими, оскільки підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Дійшовши висновку про законність та обґрунтованість оскарженої ухвали апеляційний суд також враховує, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК України, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Слідчим суддею були перевірені доводи захисту щодо незаконного затримання ОСОБА_8 та врахововано, що відповідно до долученого протоколу затримання ОСОБА_8 було затримано 19.02.2025, тобто під час воєнного стану, який був введений 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022.

Особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану визначено положеннями кримінально-процесуального закону, а саме ст. 615 КПК України.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 615 КПК України встановлено, що у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

Слідчим суддею убло враховано, що необхідними умовами для затримання особи на підставі наведених положень п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, є: (1) дія на відповідній території правового режиму воєнного стану; (2) наявність визначених підстав для затримання, передбачених ст. 208 КПК України, або ж наявності достатніх підстав припускати, що можлива втеча підозрюваної особи з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Як вище зазначалося, в рамках даного судово-контрольного провадження відносно підозрюваного слідчим суддею був встановлений відповідний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду.

З урахуванням наведених обставин, з огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, як вони викладені у клопотанні сторони обвинувачення та були повідомлені прокурором в судовому засіданні, зокрема в зв`язку з дією на території України правового режиму воєнного стану та достатності у сторони обвинувачення підстав вважати, що внаслідок повідомлення про підозру ОСОБА_8 може ухилитися від кримінальної відповідальності, шляхом здійснення втечі, слідчий суддя прийшов обґрунтованого висновку, що затримання підозрюваного в рамках такого кримінального провадження відбулося з дотримання наведених вище положень кримінального процесуального закону.

Також, наявний в матеріалах справи протокол затримання ОСОБА_8 від 19.02.2025 року не містить жодних відомостей щодо зауважень підозрюваного та/або його захисника щодо часу затримання.

При цьому, слідчим суддею був роз`яснений порядок оскарження проведеного затримання підозрюваного у відповідності до вимог ст. 206 КПК України шляхом подачі відповідної скарги.

Доводи захисника про необхідність зменшення розміру застави, непомірність його для підозрюваного, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки менший розмір застави, з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для гарантування запобігання встановленим ризикам.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з того, що у клопотанні слідчий, а в судовому засіданні прокурор, посилаючись на характер вчиненого кримінального правопорушення, просили у разі постановлення слідчим суддею ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити підозрюваному заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального злочину, пов`язаного із незаконним придбанням та зберігання психотропної речовини в особливо великих розмірах, а також високий ступінь встановлених ризиків, то слідчий суддя прийшов обґрунтованого висновку, що лише застава в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242240 грн. може забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Так, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого, як і його статки не можуть бути вирішальними факторами, що виправдовують суму застави.

Як встановлено вище, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, тобто тяжкого кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За вказаних вище обставин, запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боялися б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків. Такий розмір застави є розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження та не може бути завідомо непомірним для підозрюваного.

Твердження сторони захисту про неврахування даних про особу підозрюваного, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки всі дані про його особу були враховані при постановленні судового рішення, а нових документів щодо інших даних про особу ОСОБА_8 на підтвердження вказаних доводів, захисником не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та продовження їх існування, у зв`язку з чим неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про неспроможність доводів апеляційної скарги захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.02.2025 року, відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001341 від 28.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4