ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/235/25 Справа № 704/832/24 Категорія: ст. 117 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000558 за апеляційною скаргою прокурора Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, маючу на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , 2020 року народження, незаміжню, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ст. 117 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік, з покладенням на неї певних обов`язків.

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що вона, будучи вагітною не менш як на 38 тижні внутрішньоутробного розвитку, свідомо приховуючи факт вагітності від своїх рідних, близьких та оточуючих її людей, не перебуваючи на відповідному обліку у лікарів, 18.04.2024, близько 01.30 год, більш точний час встановити в ході досудового розслідування не виявилося можливим, перебуваючи у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності сторонніх осіб, без кваліфікованої медичної допомоги, самостійно народила доношену, життєздатну, зрілу дитину чоловічої статі без вад розвитку несумісними із життям, вагою 3,754 кг, довжиною тіла 60 см. Одразу після природного виходу дитини з пологових шляхів, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що її новонароджена дитина (згідно з Витягом з Державного реєстрів актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №0 від 25.04.2024 - ОСОБА_10 ) є живонародженою та живою, діючи з умислом на позбавлення життя своєї новонародженої дитини, маючи на те реальну можливість, свідомо не забезпечила належних умов пологів та догляду за новонародженою дитиною, діючи за раптово виниклим умислом направленим на її вбивство, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій та їх наслідки, приховавши факт народження дитини, взяла живу дитину та винесла на подвір`я будинку за місцем проживання, де помістила дитину на трав`яне покриття поруч з будинком. Затим, усвідомлюючи, що на вулиці вкрай низька температура повітря, за якої новонароджена дитина не змогла б вижити, де остання перебувала до моменту смерті, чим довела злочинний умисел до кінця. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 19.05.2024 №05-9-02/2, смерть новонародженої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала внаслідок загального переохолодження тіла.

Вказаними діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» пов`язане з домашнім насильством, чим порушила права малолітнього на життя, що гарантується ст.27 Конституції України, згідно з якої кожна людина має невід`ємне право на життя та ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої кожна дитина має право на життя, держава гарантує кожній дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вищевказаний вирок та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ст. 117 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Виключити із мотивувальної частини вироку обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття. Доповнити мотивувальну частину вироку, обставинами, що обтяжують покарання: вчинення злочину щодо малолітньої дитини; щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах; вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані.

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення і правильності кваліфікації її дій, прокурор вважає, що указаний вирок є незаконним і підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та дійшов хибного висновку щодо можливості застосування до обвинуваченої положень ст. 75 КК. Приймаючи таке рішення, судом не встановлено достатніх обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченої. Звертає увагу, що дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, у зв`язку з чим призначене судом покарання із застосуванням ст.75 КК не сприятиме його меті виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як самою обвинуваченою, так і іншими особами.

Вказує, що визнаючи щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд належним чином не перевірив дійсну наявність щирого каяття у обвинуваченої, не встановив фактори, що свідчили б про справжність, щирість розкаяння. Зазначає, що визнання ОСОБА_7 своєї вини під час досудового розслідування та судового розгляду під тиском зібраних у провадженні доказів не вказують на щире каяття обвинуваченої, а лише свідчать про усвідомлення нею невідворотних наслідків у вигляді понесення покарання за скоєне.

Стверджує, що суд у повній мірі не врахував суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яка приховувала від оточуючих факт вагітності, на відповідний облік до лікаря-гінеколога не стала, за відсутності сторонніх осіб, без кваліфікованої медичної допомоги, самостійно народила доношену, життєздатну, зрілу дитину чоловічої статі. Після чого приховала тіло дитини на території подвір`я домоволодіння, не повідомила про факт народження дитини близьким родичам та працівникам швидкої допомоги.

Також посилаючись на практику Верховного Суду вказує, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 пов`язане із домашнім насильством, що має бути відображено у формулюванні обвинувачення.

Окрім того, зазначає, що судом безпідставно виключено обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст. 67 КК: вчинення злочину щодо малолітньої дитини; щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах; вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, посилаючись на доводи, що в ній викладені;

- обвинувачена, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не дотримано цих вимог закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання.

Окрім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю: застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, а також кваліфікація її дій за ст.117 КК є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.117 КК.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність за своєю м`якістю призначеного покарання тяжкості злочину та особи його, є непереконливими.

Відповідно до ст. 65 КК, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії нетяжкого злочину. Також суд зважив на особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судима, має на утриманні малолітню дитину віком до 7 років, незаміжня. При цьому, судом встановлено обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання у межах, установлених у санкції відповідної статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про вид та розмір покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання, порядку його відбування мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При цьому, колегія суддів враховує, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів справи, вирішення місцевим судом питання про призначення ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах.

Колегія суддів погоджується з висновками, що покарання призначене ОСОБА_7 із застосуванням положень ст.75 КК, а саме звільнення її від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватої, які в повній мірі були враховані.

Зауваження прокурора на практику Верховного Суду щодо необхідності зважити на вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , що пов`язане з домашнім насильством, у даному випадку є немотивованим, адже наведене відображено у формулюванні обвинувачення, визначеного судом доведеним.

Апеляційний суд уважає, що у вироку обґрунтовано вказано обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, адже обвинувачена дійсно, відверто, а не уявно визнала свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні, в тому числі і під час судового провадження в суді апеляційної інстанції, давала послідовні пояснення про обставини вчиненого нею злочину, нічого не приховуючи, розкаялася у вчиненому, що на думку колегії суддів, свідчить про свідому критику обвинуваченої до своєї поведінки та вчиненого, про щире каяття та бажання спокутувати свою провину. Наведена обставина згідно з ст. 66 КК колегія суддів вважає такими, що пом`якшуєю покарання обвинуваченої ОСОБА_7 та відхиляє апеляційні доводи прокурора в цій частині.

Водночас апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи прокурора щодо необхідності врахування судом першої інстанції обставин, що обтяжують покарання: вчинення злочину щодо малолітньої дитини; щодо особи, з якою винувата перебуває у сімейних відносинах; щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані.

Щодо цього судом першої інстанції обґрунтовано відзначено, що коли будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК України, як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, то суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Адже, цим самим суд порушить принцип недопустимості подвійного інкримінування особі одного й того самого правопорушення.

Об`єктом цього кримінального правопорушення є життя новонародженої особи. Потерпілим від цього злочину може бути лише власна новонароджена дитина матері. Об`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується: діями посяганням на життя Іншої новонародженої дитини; наслідками у вигляді її смерті; причинним зв`язком між зазначеними діями та наслідком, а також часом і певною обстановкою це діяння може бути вчинено лише під час пологів або відразу після пологів.

Отже наведені прокурором обставини, що обтяжують покарання, випливають з диспозиції статті 117 КК, тому не можуть бути враховані ще раз при призначені покарання.

Посилання прокурора на потребу зважити на обставини кримінального правопорушення, що передували його вчиненню, зокрема, поведінку ОСОБА_7 , яка приховувала від оточуючих факт вагітності, на відповідний облік до лікаря-гінеколога не стала, за відсутності сторонніх осіб без кваліфікованої медичної допомоги самостійно народила доношену, життєздатну, зрілу дитину чоловічої статі не впливає на можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

Так само, та обставина, що ОСОБА_7 , приховала тіло дитини на території подвір`я домоволодіння, не повідомила про факт народження дитини близьким родичам та працівникам швидкої допомоги не свідчить про м`якість призначеного покарання.

Колегія суддів погоджується і з висновками суду щодо можливості застосування ст. 75 КК за результатами аналізу даних, що характеризують обвинувачену, наведеними у вироку, та вважає їх такими, що підтверджуються матеріалам справи.

Аналізуючи дані, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_7 при призначенні покарання, суд першої інстанції правильно врахував, що вона раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася (а.с.81), характеризується за місцем проживання формально позитивно (а.с.82). Має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою разом проживають. На обліку у відділі служби у справах дітей дитина не перебуває.

Приймаючи до уваги наведені обставини справи в сукупності, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченої, данні, які характеризують її особу, керуючись інтересами малолітньої дитини обвинуваченої, 2020 року народження, яку виховує одна, як мати одиначка, мешкає з обвинуваченою та потребує батьківського піклування, колегія суддів вважає, що поведінка обвинуваченої свідчить про те, що вона стала на шлях виправлення, має у житті чинники та цінності, які будуть стимулювати її до належної поведінки та істотно знижують ступінь її суспільної небезпеки. Тому, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання з випробуванням з застосуванням положень ст. 75,76 КК, що буде необхідним та достатнім для її виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, підстав вважати призначене обвинуваченій ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст.75 КК явно несправедливим через м`якість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3