У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/2241/25

№ 1-кп/183/1576/25

31 березня 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені 03 січня 2025 року до ЄРДР за

№ 000013 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

До суду 10.03.2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час проведення досудового розслідування ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду від 06.02.2025 відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03.04.2025 включно.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акта не вбачає.

Захисник обвинуваченого та обвинувачений, кожен окремо, вважають, що обвинувальний акт можливо призначити до судового розгляду, а також судовий розгляд можливо проводити у відкритому судовому засіданні.

Дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, а тому обвинувальний акт підлягає призначенню до судового розгляду.

Суд, вислухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, вважає необхідним призначити обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про вирішення питання щодо об`єднання даного кримінального провадження з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, яке перебуває у провадженні судді ОСОБА_1 .

Захисник обвинуваченого та обвинувачений, кожен окремо, не заперечували проти заявленого прокурором клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 334 КПК України, у разі якщо на розгляд суду першої інстанції надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Суд, розглянувши клопотання прокурора, вислухавши думку учасників процесу, вважає необхідним об`єднати кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 в одне провадження.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 обґрунтувавши тим, що 01 січня 2025 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_3 знаходився на другому поверсі приміщення КНП Новомосковського ПМСД, розташованого за адресою: вул. Гідності, №40, м.Самар, Дніпропетровської області, де побачив драбину марки «Kentavr», яка належить ОСОБА_6 .

В цей момент у ОСОБА_3 раптово виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаної драбини. Реалізуючи свій прямий умисел, у вказані дату та час ОСОБА_3 , перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи таємно, умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи на другому поверсі приміщення КНП Новомосковського ПМСД, за адресою: вул. Гідності, №40 в м. Самар Дніпропетровської області, таємно викрав драбину марки «Kentavr», розмір 3х4 м, яка виконана з алюмінієвого сплаву, висота сходинок 270 мм, розмір А 3383 мм, розмір В 906 мм, розмір С 286 мм», вартістю 3744 гривень 40 копійок, яка належить ОСОБА_6 , взявши її в обидві руки та вийшовши з нею з приміщення КНП Новомосковського ПМСД.

Після чого, ОСОБА_3 , з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на суму 3744 гривні 40 копійок.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

03.02.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, маючому на утриманні малолітнього сина

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючому, зареєстрованому та проживаючому за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимому: 29.08.2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. На підставі ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки; 23.01.2025 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 КК України призначаючи покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 29.08.2022 та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців (на теперішній час вирок не набрав законної сили).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які станом на теперішній час не зменшились та є актуальними.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_3 на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає позбавлення волі строком від 5 до 8 років. При цьому 23.01.2025 року ОСОБА_3 засуджено Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 КК України призначаючи покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 29.08.2022 та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців (на теперішній час вирок не набрав законної сили). Разом з тим, ОСОБА_3 розуміє, що у разі визнання його судом винним у вчиненні вказаного злочину його може буде засуджено судом до реального позбавлення волі, тому існує ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_3 будучи судимим за вчинення корисливих злочинів, а саме: 29 серпня 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном 3 роки та на підставі даного вироку на теперішній час перебуває на обліку в Новомосковському МРВ ФДУ «Центрі державної пробації» у Дніпропетровській області. Відповідно ОСОБА_3 для себе не зробив жодних висновків та підозрюється у тому, що, перебуваючи на волі, в період встановленого судом іспитового строку продовжує вчиняти умисні, корисливі злочини, а отже є підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до ухвали Новомосковського міськрайонного суду від 06.02.2025 відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03.04.2025 включно.

Отже, запобігти вказаним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків можливо лише при продовженні строку застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування менш суворих запобіжних заходів не зможе таким чином обмежити свободу його пересування, щоб запобігти цьому ризику та забезпечити його належну процесуальну поведінку, враховуючи також і те, що навіть звільнення від покарання з випробуванням не стало перешкодою для вчинення інкримінованого злочину.

На підставі вищевикладеного прокурор просить продовжити застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді трима ння під вартою строком.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні даного клопотання, одночасно просив змінити його підзахисному обраний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу

ОСОБА_3 суд враховує, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає позбавлення волі строком від 5 до 8 років. При цьому 23.01.2025 року ОСОБА_3 засуджено Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 КК України призначаючи покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 29.08.2022 та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців (на теперішній час вирок не набрав законної сили). Разом з тим, ОСОБА_3 розуміє, що у разі визнання його судом винним у вчиненні вказаного злочину його може буде засуджено судом до реального позбавлення волі, тому існує ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_3 будучи судимим за вчинення корисливих злочинів, а саме: 29 серпня 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном 3 роки та на підставі даного вироку на теперішній час перебуває на обліку в Новомосковському МРВ ФДУ «Центрі державної пробації» у Дніпропетровській області. Відповідно ОСОБА_3 для себе не зробив жодних висновків та підозрюється у тому, що, перебуваючи на волі, в період встановленого судом іспитового строку продовжує вчиняти умисні, корисливі злочини, а отже є підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії тяжких, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується.

Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_3 , ніж тримання під вартою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним застосувати обвинуваченому найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного раніше ризику.

Крім того, у відповідності з ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування обвинуваченому

ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави, суд вважає, що достатньо підстав для його задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314-317 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відомості по якому внесені 03 січня 2025 року до ЄРДР за

№ 000013 (№ 183/2241/25; 1-кп/183/1576/25), з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, відомості по якому внесені 10.02.2025 року до ЄРДР за № 000056 (№ 183/2803/25; 1-кп/183/1611/25), в одне провадження, надавши йому загальний номер (№183/2241/25; 1-кп/183/1576/25).

Призначити обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.4 ст.186 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.30 годину 10 квітня 2025 року в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю прокурора, потерпілих, захисника, обвинуваченого та свідків.

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянину України, продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 травня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019.

Суддя ОСОБА_1