КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 05 березня 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, вилучене у ході обшуку в приміщеннях: АДРЕСА_1 , які використовує ОСОБА_8 , а саме:

- 724 000 гривень;

- 30 770 доларів США;

- 26 070 польських злотів;

- 41 260 євро;

- 27 печаток товариств та товариств Європейського союзу;

- 3 відеореєстратори TVT , з мтою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000050 від 16.01.2024

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 724 000 гривень; 30 770 доларів США; 26 070 польських злотів; 41 260 євро та в цій частині постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що копію оскаржуваної ухвали отримано апелянтом 23 грудня 2024 року із сайту «Судова влада», апеляційну скаргу подано 23 грудня 2024 року. З цих підстав просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Апелянт зазначає, що грошові кошти вилучено під час проведення обшуку у приміщенні, яке належить ПП «Олтранс», директором якого є ОСОБА_5 та якому належать вилучені грошові кошти.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, та до клопотання не долучено доказів, які б підтверджували, що грошові кошти відповідають ознакам, передбачених ст. 98 КПК України, а відтак арешт накладено необґрунтовано.

Посилається на те, що грошові кошти, набуто ОСОБА_5 законним шляхом, зокрема до скарги долучено копії банківських переказів, які підтверджують, що кошти отримано за межами України.

Крім того, до скарги долучено копії довідок про доходи ОСОБА_5 , як доказ того, що він отримував заробітну плату на двох підприємствах.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині законнності накладення арешту на грошові кошти в сумі 724 000 гривень; 30 770 доларів США; 26 070 польських злотів; 41 260 євро.

Оскільки вказана ухвала слідчого судді оскаржена,

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвалу слідчого судді може бути оскаржено протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження убачається, що 18 жовтня 2024 року клопотання прокурора розглянуто у відсутність власника майна чи його представника, відомості про направлення копії ухвали слідчого судді, матеріали справи не містять. В обґрунтування клопотання про поновлення строку, апелянт зазначив, що копію оскаржуваної ухвали отримано апелянтом 23 грудня 2024 року із сайту «Судова влада», апеляційну скаргу подано 23 грудня 2024 року. Колегія суддів вважає, що з наведених підстав строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 16 січня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000050, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що на території України, за єдиним планом діє злочинна організація у складі організатора та керівника ОСОБА_9 , а також учасників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, члени якої використовуючи вебресурси, шляхом розміщення рекламних оголошень в інтернет-магазинах « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «ІНФОРМАЦІЯ_3» у системі обміну миттєвими повідомленнями - месенджері «Telegram» організували незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини альфа-бромвалерофенону та прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю - нітроетану, фенілнатропропену тощо у великих, особливо великих розмірах, з метою їх використання під час виробництва та виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин в особливо великих розмірах, а також здійснюють незаконне виготовлення психотропних речовин з метою подальшого збуту у в великих, особливо великих розмірах.

При цьому прекурсори та психотропні речовини, які незаконно збуваються учасниками організованої групи, надходять на територію Украйни шляхом переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто контрабандою.

Так, під час здійснення досудового розслідування в рамках вказаного кримінального провадження встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який використовує для зберігання психотропних речовин та прекурсорів приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

15 жовтня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2024 року проведено обшук в приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого, серед іншого, вилучено грошові кошти.

15 жовтня 2024 року постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_16 виявлені та вилучені грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному проваджені.

Того ж дня, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні наступних кримінальних правопорушень: ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

16 жовтня 2024 року прокурор другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, в тому числі грошові кошти, вилучених під час проведення обшуку в приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000050 про накладення арешту, в тому числі на грошові кошти, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для арешту вказаного в клопотанні прокурора майна.

Крім того, постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_16 від 15 жовтня 2024 року, вказане майно, у тому числі грошові кошти, у даному кримінальному провадженні визнано речовими доказами, оскільки можуть бути здобуті злочинним шляхом, а також використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказані грошові кошти, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Твердження апелянта, що арештовані грошові кошти належать ОСОБА_5 та їх набуто законним шляхом, підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Крім того, грошові кошти вилучено у ході обшуку в приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , які використовує ОСОБА_8 ,

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19

Єдиний унікальний № 757/47589/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_20

Справа № 11сс/82/1018/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК