Справа № 536/2347/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

захисників адвокатів: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EasyCon обвинувальний акт від 05 вересня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000524 від 20 червня 2024 року виділеному із матеріалів кримінального провадження № 0000679 від 02.09.2022 про обвинувачення

ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 313, ч.4 ст.28 ч. 2 ст. 317, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 310, ч.3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_23 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 317 КК України,

ОСОБА_24 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 313, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 317, ч.4 ст.28 ч.2 ст.310 КК України,

ОСОБА_25 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 313, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 317, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 310 КК України,

ОСОБА_26 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_27 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 313, ч.4 ст.28 ч. 2 ст. 317, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 310 КК України,

ОСОБА_28 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 4 ст.28 ч.2 ст. 317, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 310, ч.1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_29 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 4 ст.28 ч.2 ст. 317, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 310 КК України,

ОСОБА_30 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 313, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 317, ч.4 ст.28 ч.2 ст. 310 КК України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_31 посилаючись, що ОСОБА_12 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за найтяжчі з яких, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу тримання під вартою не зменшилися, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, оскільки існують ризики, що він перебуваючи на волі може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, так як жодних стабільних альтернативних джерел отримання доходів законним шляхом обвинувачений не має. Вважає, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_32 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дасть можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках.

Просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

Захисник адвокат ОСОБА_21 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_12 запобіжного заходу тримання під вартою посилаючись, що клопотання необґрунтоване, не відповідає вимогам закону, вважає, що прокурор вказує ризики, але не вказує докази, які їх підтверджують. просив обрати обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та просив зменшити її розмір до мінімального.

Захисник адвокат ОСОБА_20 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на рішення Європейського Суду з прав людини, вважає, що справа розглядається тривалий час і ризики вказані прокурором зменшилися або перестали існувати, просила врахувати майновий та сімейний стан обвинуваченого, який має на утриманні дружину та трьох дітей, матір інваліда, є єдиним годувальником в сім`ї, має проблеми зі здоров`ям. Просила обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та зменшити розмір застави до мінімального: 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 233 600 грн.

Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав своїх захисників.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Положеннями статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В пункті 36 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» вказується, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину та враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Вирішуючи питання про наявність зазначених вище ризиків та про те, який саме запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_12 суд згідно з вимогами ст. 178 КПК України враховує, що оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, конкретні їх обставини, за найтяжчі з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого з урахуванням обсягу обвинувачення, покарання, яке загрожує у разі визнання винним, у обвинуваченого наявні підстави застосування усіх можливих способів та механізмів переховування та уникнення покарання у вигляді позбавлення волі, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого у місці його фактичного проживання, а саме те, що він не мав постійного місця проживання та легального джерела доходу та, враховуючи, що судовий розгляд не розпочато і обвинувачений може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення та приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, а також його вік та стан здоров`я.

На думку суду жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе унеможливити встановлені судом ризики. Домашній арешт як і особисте зобов`язання, на думку суду, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості покарання, що йому загрожує, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого. Письмових зобов`язань інших осіб про поруку за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та його доставки до суду не надходило.

Розглянувши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому ОСОБА_12 раніше визначений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот тисяч чотириста тисяч).

Щодо доводів захисників про те, що прокурором не надано доказів на підтвердження існування заявлених ним ризиків, то суд зазначає, що при визначенні ризиків кримінальний процесуальний закон не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза будь-яким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені. При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Враховуючи наведене, застосування запобіжного заходу в виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_12 своїх процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, зазначені в ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно продовжити.

Застосування іншого запобіжного заходу за таких обставин є недоцільним.

З огляду на викладене, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 315, 177, 369 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу тримання під вартою.

Продовжити ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою строком на шістдесят днів починаючи з 24.01.2025 до 24.03.2025 включно і утримувати його у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Визначити ОСОБА_31 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот тисяч чотириста тисяч) гривень, зобов`язавши прибувати за кожною вимогою до суду та не відлучатися із місця проживання: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду, повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, утримуватися від спілкування з свідками та іншими обвинуваченими в даному кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзду з України.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим ОСОБА_12 , так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області:

Отримувач: ТУ ДСА України в Полтавській області

МФО: 820172

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ

р/р UA0015950

Обвинувачений ОСОБА_12 зобов`язаний не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу внести кошти на вищевказаний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, суду. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо ОСОБА_12 , в тому числі до фактичного внесення коштів на зазначений рахунок, обвинувачений та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню та на неї може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення всіма учасниками судового провадження, обвинуваченим ОСОБА_12 в той же строк з дня отримання її копії.

В разі оголошення резолютивної частини ухвали зазначений строк обчислюється з дня складення і оголошення повного судового рішення.

СуддяОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 24 січня 2025 року.