ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/125/25 Справа № 705/737/24 Категорія: ч. 4 ст. 191 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів: за участі:ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря обвинуваченого прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000057 за апеляційною скаргою прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_8 з доповненнями на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ашгабат, республіки Туркменістан, українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, розлучений, інвалід 3 групи, має на утриманні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , непрацюючий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

засуджено за ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, на строк до одного року.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 2271,84 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду, що оскаржується ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що він 19.12.2023 року близько 18.00 години, в м. Умань Черкаської області, перебуваючи, на підставі трудового договору від 16.11.2021 року, на посаді продавця непродовольчих товарів в магазині «ВМ-Техніка» ТОВ «РБ-Трейдинг», що по вулиці Велика Фонтанна, 37, являючись матеріально відповідальною особою, згідно з договором між ним і ТОВ «РБ-Трейдинг» за яким він несе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених йому матеріальних цінностей, в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, який в подальшому продовжено, знаходячись за місцем постійної роботи у вказаному вище магазині «ВМ-Техніка», маючи умисел на привласнення ввіреного та перебуваючого у його віданні чужого майна, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, знаючи, що діє незаконно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння матеріальної шкоди ТОВ «РБ-Трейдинг», достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно незаконно привласнив навушники «ОРРО Enco Buds2» (ЕТЕ41) White, закупівельна вартість яких, становить 1165,83 гривень, чим спричинив ТОВ «РБ-Трейдинг» матеріальну шкоду на вказану вище суму, після чого привласненим майном розпорядився на власний розсуд.

Також ОСОБА_6 , 22.12.2023 року близько 17.00 години в м. Умань Черкаської області, в період дії воєнного стану, знаходячись за місцем постійної роботи у вказаному вище магазині «ВМ- Техніка», маючи умисел на привласнення ввіреного та перебуваючого у його віданні чужого майна, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, знаючи, що діє незаконно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння матеріальної шкоди ТОВ «РБ-Трейдинг», достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно незаконно повторно привласнив смарт-годинник «Apple Watch SE GPS 44mm Midnight» (MNK03UL/A), закупівельна вартість якого, становить 11415,83 гривень, чим спричинив ТОВ «РБ-Трейдинг» матеріальну шкоду на вказану вище суму, після чого привласненим майном розпорядився на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі з доповненням, прокурор не заперечуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просив вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.04.2024 стосовно ОСОБА_6 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК по епізоду привласнення ввіреного йому майна, що мав місце 19.12.2023, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України від 18.07.2024 № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон).

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду при формулюванні обвинувачення, яке судом встановлено доведеним, та кваліфікації дій обвинуваченого за епізодом, що мав місце 22.12.2023, кваліфікуючу ознаку вчинено повторно.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим та засудити за ч. 4 ст. 191 КК до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покласти обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_6 від призначеного покарання неправильно застосовано положення ст. 75 КК в частині звільнення останнього від відбування призначеного йому додаткового покарання з випробуванням.

Зазначає, що при звільненні особи від покарання на підставі ст. 75 КК, особа звільняється від відбування лише основного покарання, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається, додаткове покарання, як позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, підлягає реальному виконанню.

Вказує на те, що 09.08.2024 набрав чинності Закон, згідно з яким було внесені зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Згідно з новою редакцією ст. 51 КУпАП відповідальність за ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а за ч. 2 ст. 51 КУпАП якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, з 09.08.2024 таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на відміну від попередньої редакції закону, що передбачала кримінальну відповідальність за викрадення майна, вартість якого перевищувала 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наведені зміни в законодавстві, що пом`якшують кримінальну відповідальність та поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

З вироку суду вбачається що ОСОБА_6 19.12.2023 привласнив майно, яке було йому ввірене та перебувало у його віданні на суму 1165 грн.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 становив 2648 грн., відтак розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян станом на 01.01.2023 становив 1342 грн.

Тобто особу може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинену у 2023 році крадіжку, якщо сума завданих збитків перевищує 2684 грн., а викрадення майна меншої вартості декриміналізовано та віднесено до адміністративних правопорушень.

За таких обставин, вирок Уманського міськрайонного суду від 22.04.2024 щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню по епізоду, який мав місце 19.12.2023, а кримінальне провадження в цій частині закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Разом з тим дії обвинуваченого за епізодом привласнення ввіреного йому майна, що мав місце 22.12.2023 необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 191 КК, як привласнення та розтрата чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, в умовах воєнного стану без ознак повторності.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги з доповненнями, були заслухані:

- прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги з доповненнями, пославшись на доводи, що в ній та доповненнях до неї викладені;

- обвинувачений, який не заперечив проти апеляційної скарги прокурора з доповненнями;

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі з доповненням доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в ній не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Кримінальне провадженняє слушними.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України (далі ПК), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 191 КК України, ОСОБА_6 вчинив 19 грудня 2023 року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень ПК та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 191 КК, становив 2684 грн. (1342*2=2684).

Згідно з вироком суду, діями ОСОБА_6 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому в особі ТОВ «РБ-Трейдінг», в розмірі 1165,83 грн. (за епізодом від 19 грудня 2023 року)

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість майна, яке привласнив обвинувачений (за епізодом від 19 грудня 2023 року) становила 1165,83 грн., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону та положень ПК настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн., тому колегія суддів вважає, що з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК принцип зворотної дії закону в часі, посилання у вироку суду на скоєння обвинуваченим 19 грудня 2023 року привласнення та розтрату чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в його віданні, вчинене в умовах воєнного стану, підлягає виключенню як таке, що з урахуванням вищенаведеного, не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК, а кримінальне провадження в цій частині закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

У зв`язку з декриміналізацією діяння ОСОБА_6 по епізоду від 19.12.2023, його діяння за епізодом, що мав місце 22.12.2023 необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 191 КК, як привласнення та розтрата чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її діянні, в умовах воєнного стану, без ознаки повторно.

Тому слід виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду при формулюванні обвинувачення, яке судом визнано доведеним, та кваліфікації дій обвинуваченого за епізодом, що мав місце 22.12.2023, кваліфікуючу ознаку злочину вчинено повторно.

Призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю строком 1 рік, відповідає вимогам ч.2 ст. 50, ст. 65 КК, та також ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Зі змісту ст. 75 КК вбачається, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю строком 1 рік, та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК із встановленням іспитового строку - 1 рік, не дотримався вищевказаних вимог закону та застосував положення ст. 75 КК, як до основного, так і до додаткового покарання, чим допустив неправильне застосування кримінального закону, а тому доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при постановленні вироку в частині призначення ОСОБА_6 покарання за ст. 75 КК судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок міськрайонного суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку, яким слід призначити ОСОБА_6 покарання ( по епізоду за 22.12.2023) за ч.4 ст. 191 КК - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, строком на 1 рік, та на підставі ст. 75 КК звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч. 3 ст. 76 КК.

В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 404, 405, п.3 ч.1 ст. 407, ст. 409, 413, 418, 420, ч. 15 ст. 615 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_8 з доповненнями задовольнити.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.04.2024 щодо ОСОБА_6 скасувати в частині засудження за епізодом від 19.12.2023 та в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 4 ст. 191 КК (за епізодом від 22.12.2023) у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, та покласти обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК за епізодом привласнення ввіреного йому майна, що мав місце 19.12.2023, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду при формулюванні обвинувачення, яке судом визнано доведеним, та кваліфікації дій обвинуваченого за епізодом, що мав місце 22.12.2023, кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення вчинено повторно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4