Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Рівне

Справа № 564/2088/24

Провадження № 11-кп/4815/273/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Костопільського відділу Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_7 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000480 від 23 жовтня 2023 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тихе, Костопільського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, інваліда 3 групи, учасника бойових дій, раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду ОСОБА_6 , 22 жовтня 2023 року, о 19 год. 20 хв., у темну пору доби, керуючи технічно справним автомобілем SKODA Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись зі швидкістю 80 км/год., автодорогою Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, зі сторони м.Сарни Сарненського району Рівненської області, в напрямку м.Костопіль Рівненського району Рівненської області, на 118 км. вказаної автодороги, що неподалік кафе «Затишок», в межах Рівненського (колишнього Костопільського) району Рівненської області, в порушення вимог пункту 2.9а), пункту 13.3 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впевнився, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, під час руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, не дотримався безпечного інтервалу руху, внаслідок чого під час випередження, допустив зіткнення керованого ним автомобіля з мотоциклом марки ALFA FOXWELL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , що рухався по правому асфальтованому узбіччю, в попутному напрямку.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ALFA FOXWELL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 13.3 Правил дорожнього руху, який вимагає від водія під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди та зустрічного роз`їзду дотримуватись безпечного інтервалу, знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави, процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 17417 грн. 44 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Скасовано накладений ухвалами Костопільського районного суду Рівненської області від 25.10.2023 арешт на мотоцикл марки «Foxwell Alpha», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний ОСОБА_8 та на автомобіль марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_6 .

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_6 та кримінально-правову оцінку його діянь, покликається на незаконність вироку суду першої інстанції, неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягає застосуванню, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що суд при застосуванні положень ст. 69 КК України не врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, перебування обвинуваченого ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення кримінального правопорушення та наслідки, які настали для потерпілого.

Вважає, що суд не навів переконливих мотивів наявності підстав для застосування положень ст. 69 КК України з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Звертає увагу, що думка потерпілого не може бути вирішальною при призначенні покарання, як і досудова доповідь органу пробації, яка має виключно рекомендаційний характер.

На думку прокурора, судом необґрунтовано потребу призначити замість найтяжчого покарання (позбавлення волі) саме найлегше (штраф), оминаючи увагою інші види покарання, визначені у ст. 51 КК України (зокрема, обмеження волі чи пробаційний нагляд).

Вважає, що розмір призначеного ОСОБА_6 покарання у виді штрафу є необґрунтованим, неспівмірним вчиненому злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

Просить вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 30.10.24 відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286-1 КК України скасувати в частині призначення покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, за встановлених судом першої інстанції обставин, здійснено в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Відповідно встановлені судом обставини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.286-1 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє вирок в цій частині.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягає застосуванню, а також невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, цих вимог закону в повній мірі не дотримався, а зосередився на позитивних даних про особу обвинуваченого, щирому каятті, добровільному відшкодуванні завданого збитку, наданні іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, відсутності обставин, які обтяжують покарання, позиції потерпілого, позитивній характеристиці.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції без належної уваги залишив інші обставини, а саме характер та обставини вчинення злочину, наслідки отримання потерпілим середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, грубе порушення обвинуваченим правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння та суспільну небезпечність таких дій, необґрунтовано визначивши обвинуваченому розмір штрафу, який за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість, є навіть меншим за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння без настання наслідків.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про відсутність підстав для застосування ст.69 КК України.

За змістом ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, встановлено, що ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин, який є необережним, раніше не судимий, вину визнав повністю, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, учасник бойових дій, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, має міцні соціальні зв`язки, інвалід 3 групи, потерпілий претензій до обвинуваченого не має.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що визнає свою вину у вчиненому та зазначив, що сплатив призначену за оскаржуваним вироком суму штрафу і процесуальні витрати, а також відшкодував потерпілому 100000 грн. Вказав, що є учасником бойових дій, отримав інвалідність внаслідок війни (3 група (ураження внутрішніх органів), у зв`язку з чим комісований. Зазначив також, що на даний час розлучений, проживає з мамою, сестрою і її дітьми, отримує пенсію по інвалідності в сумі 6500 грн., за фахом муляр-пічник, але не працює за станом здоров`я, як до подій, що мали місце 22.10.2023 року, так і після алкогольні напої не вживав і не вживає, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався.

З огляду на викладене, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо пропорційності покарання, тобто яке має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи» (зокрема, справа «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, категорію кримінального правопорушення, суспільну небезпечність таких злочинів і наслідки, що настали, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування у даному випадку положень ст.69 КК України та призначення покарання у виді саме штрафу.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне, беручи до уваги загальні засади призначення покарання, які є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства, посилити покарання у виді штрафу, збільшивши його розмір до 2000 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідно, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання буде справедливим, пропорційним і співрозмірним заходом примусу ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як ним, так і іншими особами в подальшому нових злочинів. На думку колегії суддів, прокурор не навів переконливих доводів щодо необхідності призначення обвинуваченому у даному випадку покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в цій частині скасувати і ухвалити новий вирок на підставі вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 615, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286-1 КК України в частині призначенння покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.286-1 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити ОСОБА_6 і прокурору.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3