Справа № 136/946/24
провадження №1-кп/136/36/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 01.03.2024, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна загальна середня, не одруженого, непрацюючого, студент Зозівського ПАЛ, раніше судимого 03.12.2024 вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області за ч.4 ст.185 КК України, на підставі ст. 69 КК України, до покарання у виді 100 годин громадських робіт, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

інших учасників кримінального провадження

потерпілої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно із обвинувальним актом зі зміненим обвинуваченням у цьому кримінальному провадженні 29.02.2024 у вечірню порудоби, ОСОБА_3 прибув до м. Липовець Вінницького району Вінницької області з метою вчинення крадіжки товарно-матеріальних цінностей з будь-якого магазину до якого найпростіше проникнути, а тому з метою подальшої крадіжки, він на протязі тривалого часу розглядав укріплення магазинів в м. Липовець розташованих по вулицях Василя Липківського та Зіндельса.

У подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу 01.03.2024 о 01:00 год., ОСОБА_3 , маючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та обернення його на свою користь, усвідомлюючи незаконність своїх дій, діючи з корисливих спонукань, переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, діючи умисно і протиправно, розуміючи, що вчиняє протиправні дії в умовах воєнного стану, який введено на території України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався, востаннє з 14 лютого 2024 року на підставі Указу Президента України № 49/2024 строком до 13 травня 2024 року, знаходячись в м. Липовець, Вінницького району, Вінницької області, прийшов до приміщення магазину «Lifecell» що розташований по вул. В. Липківського, 23, м. Липовець Вінницького району Вінницької області, де шляхом зусилля рук відкрив та зламав метало-пластиковий ролет, відкривши доступ до вхідних дверей магазину, які також шляхом ривка і застосуванням сили відкрив та проник у середину приміщення даного магазину.

Знаходячись в середині приміщення магазину, ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки майна, відкрив скляну вітрину шафи із мобільними телефонами та іншими цінностями, з якої таємно викрав мобільний телефон ТМ «Samsung» серії «Galaxy А 14» моделі «SM-A145F/DSN» об`ємом пам`яті 4/128 Гб, корпус чорного кольору IMEI: 1 НОМЕР_1 , IMEI: 2 НОМЕР_2 , вартістю 6349 грн., мобільний телефон ТМ «Xiaomi» суббренда «Redmi» моделі «Redmi 9C NFC», об`ємом пам`яті 3/64 Gb, в корпусі темно-сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 вартістю 3899 грн., мобільний телефон ТМ «Xiaomi» суббренда «Redmi» моделі «Redmi 12C», об`ємом пам`яті 4/128 Gb, кольору Graphite Gray, IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 вартістю 4380 грн. 80 коп. та ліхтарик з USB зарядкою в металевому корпусі чорного кольору без маркування, вартістю 156 грн., 25 коп., після чого з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди, на загальну суму 14785 грн. 05 коп., що підтверджується висновком судової товарознавчої експертизи № 1040/24-21 від 15.03.2024.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

При зміні обвинувачення прокурором були дотримані вимоги ч. 2 ст. 338, ст. 341 КПК України.

Обвинуваченому та захиснику судом роз`яснено положення ч.4 ст.338 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись з кваліфікацією вчиненого ним діяння. Суду показав, що дати та часу не пам`ятає, десь на весні 2024 року він приїхав в місто Липовець, знаходячись біля приміщення магазину «Lifecell» що розташований по вул. В. Липківського, 23, м. Липовець Вінницького району Вінницької області, вирішив залізти у магазин, зусиллям рук зламав метало-пластиковий ролет, відкрив вхідних двері та проник у середину приміщення звідки здійснив крадіжку трьох мобільних телефонів та ліхтарика, після чого з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. У вчиненому щиро розкаявся, вказав, що зробив належні висновки, просив суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні, зазначила, що права, передбачені ч.3 ст.338 КПК України, їй зрозумілі, жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, їй частково відшкодована заподіяна шкода, тому з урахуванням віку обвинуваченого та його посткримінальної поведінки просила суд не позбавляти його волі.

Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Ураховуючи те, що обвинувачений визнав свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом також встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.349, 487 КПК України та обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, які характеризують його особу, а також з`ясуванням умов його життя та виховання.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх", а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд застосовує положення ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно п. 17.1 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх ("Пекінські правила") закріплено, що при виборі заходів впливу компетентний орган повинен керуватися такими принципами:

а) заходи впливу завжди повинні бути співмірними не лише з обставинами та тяжкістю правопорушення, але й з становищем та потребами неповнолітнього, а також із потребами суспільства;

b) рішення про обмеження особистої свободи неповнолітнього повинні прийматися лише після ретельного розгляду питання та обмеження має бути по можливості зведено до мінімуму;

с) неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої волі, якщо тільки він не визнаний винним у скоєнні серйозного діяння із застосуванням насильства проти іншої особи або у неодноразовому скоєнні інших серйозних правопорушень, а також за відсутності іншої відповідної міри впливу;

d) при розгляді справи неповнолітнього питання про його чи її благополуччя має бути визначальним чинником.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, будучи неповнолітнім, на час судового розгляду досяг повноліття, свою винуватість визнав у повному обсязі, розкаявся у скоєному, не одружений, утриманців не має.

Згідно розписки Потерпілої ОСОБА_6 наданої на досудовому розслідуванні, ОСОБА_3 частково відшкодував завдану шкоду.

Згідно з довідкою виданою Війтівецькою сільською радою від 12.03.2024 за №22, ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , за період проживання на території громади зарекомендував себе посередньо, є студентом Зозівського ПАЛ.

Відповідно до характеристики наданої Зозівським ПАЛ від 04.03.2024, ОСОБА_3 навчається в учбовому закладі з 01.09.2023 та проживає у гуртожитку, за період навчання зарекомендував себе як недисциплінований учень, який пропускає уроки без поважних причин та не відповідально ставиться до виконання доручень.

Зі змісту Акту обстеження житлово-побутових умов проживання складеного 05.03.2024 інспектором СЮП ВП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, ОСОБА_3 має статус дитина-сирота, являється студентом Зозівського ПАЛ, за час навчання допускав пропуски уроків та порушував дисципліну.

Судом встановлено, що мати ОСОБА_3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серія НОМЕР_7 .

Відповідно до розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації за №123 від 06.04.2020, ОСОБА_3 , 2006 року народження, було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування.

Згідно довідок виданих КНП "Липовецька міська лікарня" від 05.03.2025, ОСОБА_3 на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває, за медичною допомогою до лікаря нарколога чи психіатра не звертався, на диспансерному обліку не перебуває.

Відповідно до довідки виданої КНП «Хмільницька центральна лікарня» Хмільницької міської ради від 13.03.2024, ОСОБА_3 , перебував під наглядом лікаря-психіатра з 2014 року по з діагнозом F 70.0.

Згідно з висновком судово психіатричної експертизи за №233 від 2.04.2024, в період часу до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_3 діяння, останній виявляв психічний розлад у вигляді змішаного розладу емоцій та поведінки (Р92.8). ОСОБА_3 повною мірою міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час у ОСОБА_3 виявлений психічний розлад у вигляді змішаного розладу емоцій та поведінки (Р92.8), він може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, за своїм психічним станом здатний самостійно реалізовувати своє право на захист. ОСОБА_3 на хронічний алкоголізм чи наркоманію не хворіє та лікування не потребує.

Відповідно до Вимоги УІАП ГУНП у Вінницькіій області, встановлено, що 03.12.2024 вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_3 було засуджено за ч.4 ст.185 КК України, на підставі ст.69 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин (кримінальне провадження №149/1836/24), дата набрання законної сили вироком 02.01.2025.

Згідно листа Вінницького районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, станом на 14.03.2025 року гр. ОСОБА_3 до відбування 100 годин громадських робіт призначених вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області 03.12.2024 не приступив, та встановлену кількість годин не відпрацював.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, що є предметом цього судового розгляду, ОСОБА_3 вчинив 29.02.2024, тобто до постановлення вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області 03.12.2024.

Відповідно до висновків органу пробації наведених у досудовій доповіді, існує середня ймовірність вчинення ОСОБА_3 повторно кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, виправлення його можливе без ізоляції від суспільства за умови здійснення інтенсивного нагляду за засудженим та застосування соціально-виховних заходів, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1, 3 ст.76 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно з ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості, справедливості та індивідуалізації покарання, при цьому враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та відсутності обставин, що обтяжують його покарання, думки потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого волі, відсутності тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення, тому суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

З урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, який мав статус дитини сироти та позбавленої батьківського піклування, інших обставин кримінального провадження, посткримінальної поведінки, а саме усвідомлення протиправності своїх дій та наміру в подальшому дотримуватись закону, що на думку суду, також істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст.75, 104 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст.76 КК України.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість неповнолітньому обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою та сприятиме формуванню у ОСОБА_3 звички законослухняної поведінки і не бажання повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень, буде спів мірною не лише з обставинами та тяжкістю правопорушення, але й з становищем та потребами обвинуваченого, які склались, потребами суспільства, відповідатиме його благополуччю.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області 03.12.2024 на підставі ч.4 ст.70 КК України, слід виконувати самостійно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання про процесуальні витрати, суд враховує положення ч. 1 ст.118, ч. 2 ст. 124 КПК України, та присуджує із обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Судом встановлено, що в ході досудового розслідування було накладено арешт на майно за ухвалою слідчого судді від 13.03.2024, який було частково скасовано ухвалою суду від 11.03.2025 у даному кримінальному провадженні, відтак питання про його скасування суд вирішує відповідно до положень ст.174 КПК України.

Відповідно до Протоколу затримання особи від 02.03.2025, ОСОБА_3 було затримано 01.03.2025 о 23:00 годині на виконання ухвали суду від 06.02.2025 (а.с.199 Том 1)

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 02.03.2025, до обвинуваченого ОСОБА_3 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строк дії ухвали до 28.04.2025.

Ураховуючи те, що за результатами розгляд вказаного кримінального провадження, суд дійшов висновку щодо можливості призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 104 КК України, тому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню.

Згідно ст.377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання, зокрема у разі звільнення від відбування покарання.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 не перебуває в залі суду, а приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, тому суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого з-під варти негайно, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває останній відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання його під вартою.

Строк тримання ОСОБА_3 в місці попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, зарахувати відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 65 КК України, ст. 368, 370, 374, 376 КПК України , суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 ч.1 п.1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк за даним вироком рахувати з дня проголошення вироку.

На підставі ч.4 ст.70 КК України,вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.12.2024, яким ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді 100 годин громадських робіт, - виконувати самостійно.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк перебування його під вартою з 01.03.2025 по 01.04.2025 включно з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід застосований стосовно ОСОБА_3 ухвалою суду від 02.03.2025 у вигляді тримання під вартою, - скасувати, звільнивши його з-під варти негайно.

Арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 13.03.2024, на мобільний телефон ТМ "Samsung А145F/DSN" з ідентифікуючими номерами IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору, мобільний телефон ТМ "Redmi 9C NFC" з ідентифікуючими номерами IMEI: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 у корпусі темно-синього кольору, USB ліхтарик в металевому корпусі чорного кольору без маркувань, - скасувати.

Речові докази: мобільний телефон ТМ "Samsung А145F/DSN" з ідентифікуючими номерами IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору, мобільний телефон ТМ "Redmi 9C NFC" з ідентифікуючими номерами IMEI: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 у корпусі темно-синього кольору, USB ліхтарик в металевому корпусі чорного кольору без маркувань, - повернути законному володільцеві ОСОБА_6 .

Речові докази: оптичний диск для лазерних систем зчитування ТМ «LG» CD-R, з інформацією в електронному вигляді, а саме відеозаписів камери спостереження по вул. В.Липківського в м. Липовець за період з 29 на 01.03.2024, - залишити при матеріалах кримінального провадження за №0000070 від 01.03.2024.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта на загальну суму 6 436 (шість тисяч чотириста тридцять шість) гривні 88 коп., а саме згідно висновку експерта №1040/24-21 від 15.03.2024 та висновку експерта №СЕ-19/102-24/5255-Д від 22.03.3024.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_8