Справа № 358/146/25 Провадження № 1-кп/358/156/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000288, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2024, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася с. Ладиженка Атбасарського району Целеноградської області республіки Казахстан, громадянки України, з загальною середньою освітою, не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні неповнолітнього сина 2012 року народження, раніше не судимої,-

за ознаками суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

30.12.2024 близько 19 години 40 хвилин ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_4 перебували на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де між останніми на фоні тривалих сімейних неприязних відносин стався конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 , будучи в збудженому стані зачинила вхідні двері до будинку, де в цей час перебував неповнолітній син останніх ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_7 з метою захисту неповнолітнього сина від можливих протиправних дій ОСОБА_4 викликав працівників поліції та намагався самостійно потрапити до приміщення будинку. З цією метою останній взяв до рук кутову шліфувальну машинку, з якою підійшов до вхідних дверей вищевказаного будинку та почав зрізати замок, який вмонтований в середину вхідних дверей.

В подальшому, в цей же час, ОСОБА_4 , будучи не в змозі усвідомлювати свої дії та керувати ними, оскільки відповідно до висновку судово- психіатричної експертизи № 13 від 15.01.2025 страждала під вчинення інкримінованих їй дій на хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдну, безперервний перебіг, F 20.00 за МКХ-10, знаходячись у зазначеному будинку, взяла ніж у ліву руку та, підійшовши до вхідних дверей, різко їх відчинила та нанесла один удар ножем в область живота ОСОБА_7 , чим спричинила останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням великого чепця.

Своїм суспільно небезпечним діянням ОСОБА_4 заподіяла потерпілому ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження.

Прокурор звернувся з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих їй дій та на теперішній час страждала і страждає на хронічне психічне захворювання шизофренію, параноїдну, безперервний перебіг, за МКХ-10 F 20.00. Вона за своїм психічним станом під час скоєння інкримінованих їй дій не була здатна і, на даний час, не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та пояснив, що зібрано достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 вчинила суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 121 КК України, однак під час досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що вона неосудна, а тому просив клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Потерпілий в судовому засіданні просив застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Зазначив, що із ОСОБА_4 був одружений з 1996 по 2012. Після розірвання шлюбу вони продовжують мешкати разом. Йому відомо, що тривалий час його дружина страждає на психічне захворювання. Їй ліки вони купували разом. Чи приймала останній час ОСОБА_4 ліки, він не звертав уваги. Щодо нанесення йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень зазначив, що вбачає в цьому свою провину, оскільки своїми діями злякав її, коли гучно зрізав замок шліфувальною машинкою. Коли він вже потрапив до будинку, ОСОБА_4 сказала йому, що в неї ніж у руці, та щоб він не заходив. Однак, він зайшов до будинку та в коридорі ОСОБА_4 нанесла йому перший удар ножем у груди, а другий незначний у живіт. Додав, що за своє життя він не боїться, оскільки його колишня дружина вже тривалий час страждає на психічне захворювання, та коли вона приймає ліки, то поводить себе адекватно.

Законний представник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 у судовому засіданні просила застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Зазначила, що відвідує дочку нечасто, однак спілкуються кожен день в телефонному режимі. Останній раз була у дочки в жовтні 2024. За тиждень до події, вона розмовляла з дочкою та з її розмови зрозуміла, що вона не примає ліки, оскільки в неї почалися галюцінації. Разом із тим, ОСОБА_4 періодично проходить лікування у психіатра, та під час прийняття ліків поводить себе адекватно. Два старших сина ОСОБА_4 знаходяться на фротні, та один із них проходив лікування після поранення. Вказані обставини та тривога за них викликали нестійкий емоційний стан ОСОБА_4 . В разі отримання примусового лікування амбулаторно, стан ОСОБА_4 буде адекватним.

Захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні не оспорював факту скоєння його підзахисною суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України. Просив застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Зазначив, що потерпілий та ОСОБА_4 прожили разом 28 років; за цей час ОСОБА_4 протиправних дій щодо нього не вчиняла. За фактом спричинення потерпілому тілесних ушкоджень 30.12.2024 зазначив, що в даній події є провина потерпілого, оскільки він гучно зрізав замок шліфувальною машинкою. ОСОБА_4 попереджала його, що в неї ніж та просила не заходити до хати. Потерпілий міг перечекати на подвір`ї або у сусідів, однак пішов до будинку. Саме потерпілий спровокував ОСОБА_4 на спричинення йому тілесних ушкоджень. В теперішній час двое дітей ОСОБА_4 знаходяться на війні, та їй невідома їх доля. Також на неї вдома чекає ще один неповнолітній син, який залишився без матері. Госпіталізація ОСОБА_4 до закладу з надання психіатричної допомоги погіршить її емоційний стан, оскільки вона перебуватиме в палаті з іншими хворими, які поводять себе неадекватно.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 в судовому засіданні просила застосувати до неї примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги. Зазначила, що в неї із потерпілим ОСОБА_7 вже тривалий час склалися неприязні відносини. Вона тривалий час потерпала від домашнього насильства з боку потерпілого, уходила від нього, та проживала в центрі соціально-психологічної допомоги постраждалим від домашнього насильства. Зазначила, що боїться ОСОБА_7 та, як тільки він наближається до хати, одразу відчуває страх перед ним та відчуття, що зараз на неї будуть словесні нападки з його боку. Також їй казали, що він «хоче посадити її на цепь». Вона приймала ліки, однак останнім часом в неї погіршився сон, оскільки вона переживає за своїх синів, які зараз на війні. Разом із тим, вона періодично в добровільному порядку проходить лікування у психіатричній лікарні. Вважає, що вдома їй буде краще.

Розглядаючи указане клопотання, суд виходить із положень ст.ст.93,94 КК України, ст.ст.512,513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Обставини вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи з показань потерпілого ОСОБА_7 , та на підставі наданих суду доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема з:

- протоколу огляду від 30.12.2024 із фототаблицею, в ході якого було оглянуто приймальне відділення Богуславської ЦЛ та оглянуті і вилучені речі, які належать потерпілому ОСОБА_7 із плямами темно-бурого кольору;

-висноку експерта № 12Д від 16.01.2025 за наслідками проведення судово-медичної експертизи, з якого вбачається, що у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з ушкодженням великого чепця; колото-різана рана м`яких тканин правого надпліччя; вище описані тілесні ушкодження утворилися від дії гострого колюче-ріжучого предмета (ів), і могли утворитися в термін і за обставин, зазначених в постанові та свідками ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в ході проведення слідчих експериментів від 31.12.2024, про що свідчить характер та локалізація тілесних ушкоджень; за ступенем тяжкості вище описане тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани м`яких тканин правого надпліччя, заподіяне ОСОБА_7 , відноситься до легких тілесних ушкоджень, що потягло короткочасний розляд здоров`я більше 6 днів; за ступенем тяжкості вище описане тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням великого чепця, заподіяне ОСОБА_7 , відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя у момент заподіяння;

-висновку судово-психіатричного експерта № 13 від 15.01.2025, ОСОБА_4 страждала під вчинення інкримінованих їй дій на хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдну, безперервний перебіг, F 20.00 за МКХ-10; ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих їй дій не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_4 страждає на даний час на хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдну, безперервний перебіг, F 20.00 за МКХ-10; ОСОБА_4 не здатна в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом;

-протоколами слідчих експериментів від 31.12.2024.

Зазначені докази є належними та допустимими і доводять, що ОСОБА_4 вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Водночас, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 13 від 15.01.2025, ОСОБА_4 страждала під вчинення інкримінованих їй дій на хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдну, безперервний перебіг, F 20.00 за МКХ-10; ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих їй дій не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_4 страждає на даний час на хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдну, безперервний перебіг, F 20.00 за МКХ-10; ОСОБА_4 не здатна в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Таким чином, установлено неосудність ОСОБА_4 , як на момент скоєння нею суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, так і на момент розгляду кримінального провадження, оскільки і підчас скоєння інкримінованих їй дій, і в даний час ОСОБА_4 не могла і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим потребує надання їй психіатричної допомоги з метою соціалізації в суспільство та запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно з вимогами ст. ст.19,94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України мало місце та вчинене ОСОБА_4 у стані неосудності, яка за своїм психічним станом і характером суспільно небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, в зв`язку з чим, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечних діянь, до неї слід застосувати примусові заходи медичного характеру.

Визначаючи вид примусових заходів медичного характеру відповідно до ч. 1 ст.94 КК України та Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги,затверджених наказом МОЗ 31.08.2017 № 992, суд виходить не тільки з психічного стану неосудного (характеру та тяжкості захворювання), а й ураховує тяжкість вчинених діянь, ступінь небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб.

Так, ОСОБА_4 , розлучена, за місцем проживання характеризується Бранепільським старостинським округом №1 посередньо, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває під наглядом в кабінеті лікаря-психіарта з діагнозом F 20.00 за МКХ-10; неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в медоб`єднанні КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», раніше не судима, має на утриманні неповнолітнього сина 2010 року народження.

Згідно з рекомендацією експертів, викладеною у висновку судово-психіатричної експертизи № 13 від 15.01.2025, ОСОБА_4 страждає на хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдну, безперервний перебіг, F 20.00 за МКХ-10 і потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Щодо доводів потерпілого, захисника, законного представника ОСОБА_4 про доцільність застосування до останньої примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 94 КК залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (ч. 1).

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду (ч. 5).

Визначаючи тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року в справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Суспільна небезпечність як ознака кримінального правопорушення полягає в тому, що кримінальне правопорушення заподіює або створює реальну загрозу заподіяння шкоди суспільним відносинам, які є об`єктами кримінально-правової охорони. Суспільна небезпечність - внутрішня якість кримінального правопорушення, яка надає йому матеріального характеру, закріплена в законі та набуває правового значення, тобто породжує протиправність, яка є юридичним вираженням суспільної небезпечності.

У теорії кримінального права суспільна небезпечність визначається двома критеріями - характером і ступенем.

Характер суспільної небезпечності діяння як ознака кримінального правопорушення - це його якісна характеристика, обумовлена перш за все характером суспільних відносин, на які діяння посягає. Так, характер суспільної небезпечності діянь є різним, залежно від особливостей різних груп суспільних відносин, на які вони посягають, скажімо, наприклад, на основи національної безпеки чи життя та здоров`я особи.

Характер суспільної небезпечності визначається, крім того, характером діяння, його об`єктивними ознаками (показниками): місцем, часом, обстановкою, способами й засобами його вчинення, знаряддям, кількістю осіб, характером суспільно-небезпечних наслідків.

Ступінь суспільної небезпечності - кількісне вираження небезпечності діянь, яке визначається інтенсивністю посягання і, перш за все, видом та розміром (обсягом) шкоди, яка заподіюється діянням охоронюваним кримінальним законом суспільним відносинам чи ставить їх під загрозу реального заподіяння такої шкоди.

На ступінь суспільної небезпечності діяння суттєво впливають також спосіб його вчинення (наприклад, фізичне насильство, погроза застосування такого насильства, загально-небезпечний спосіб, обман чи зловживання довірою, зокрема зловживання службовим становищем службовою особою тощо), характером та видом засобів і знарядь, що використовуються для вчинення діяння (технічні пристрої, комп`ютери, підроблені документи, зброя (вогнепальна чи холодна) бойові припаси, вибухові речовини, наркотичні засоби, психотропні речовини тощо). Крім того, на ступінь суспільної небезпечності значною мірою впливають обстановка, час, місце вчинення діяння.

Суспільна небезпека діяння, вчиненого в стані неосудності, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, має також оцінюватись за загальними критеріями - характером і ступенем з урахуваннях всіх вищезазначених елементів, які їх визначають (характером суспільних відносин, на які діяння посягає, об`єктивними ознаками діяння, а саме місцем, часом, обстановкою, способами й засобами його вчинення, знаряддям, кількістю осіб, характером суспільно-небезпечних наслідків, інтенсивністю посягання, видом і розміром шкоди, яка заподіюється діянням охоронюваним кримінальним законом суспільним відносинам чи ставить їх під загрозу реального заподіяння такої шкоди).

При кримінально-правовій оцінці суспільно небезпечного діяння, вчиненого особою в стані неосудності, суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи.

Правильна кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого особою в стані неосудності, впливає на обрання виду примусових заходів медичного характеру та на правильну кваліфікацію дій особи, яка є суб`єктом кримінального правопорушення і вчинила кримінальне правопорушення спільно з неосудною особою, обрання їй правильної форми та міри кримінальної відповідальності.

Отже, виходячи із аналізу положень статей 13, 15, 18, 19, 23, 24, 92, 93, 94 КК та ч. 3 ст. 503, ст. 505, ч. 1 ст. 513 КПК у їх взаємозв`язку, при розгляді кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характерукримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого в стані неосудності, повинна ґрунтуватись лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, при цьому суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи, з огляду на те, що встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим.

В даній справі, визначаючи вид примусових заходів медичного характеру, суд враховує обставини вчинення і тяжкість вчиненого діяння, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_11 , а також ступінь небезпечності останньої для інших осіб.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта, хронічне психічне захворювання, на яке страждає ОСОБА_4 , має безперервний перебіг.

Вчинене нею суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням із застосуванням ножа на життя іншої особи, з якою вона пов`язана спільним побутом та вчинене за місцем їх спільного проживання, що свідчить про високий ступінь суспільної небезпеки ОСОБА_11 .

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру, та не визначає строку, на який ці заходи призначені.

Питання про речові доказами у провадженні суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено. Процесульні витрати відсутні.

Запобіжний захід у вигляді поміщення ОСОБА_4 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку - слід продовжити до набрання ухвалою законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 94, 100, 102, 369-372, 376, 392, 395, 512, 513, 516, 532 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Запобіжний захід у вигляді поміщення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» - продовжити до набрання ухвалою законної сили.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:

-три кухонні ножі зі слідами термічного впливу, які знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП №2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області згідно квитанції № 363 знищити;

-спортивну кофту чорного кольору, на якій наявний отвір (розріз) та пляма речовини юурого кольору, кофту бордового кольору, на якій наявний отвір (розріз) та пляма речовини бурого кольору, які знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП №2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області згідно квитанції № 363 знищити;

-шапку чорного кольору, труси в смужку, шкіряні черевики чорного кольору, куртку темно-зеленого кольору, куртку чорного кольору з вставками червоного кольору, які повернуті потерпілому ОСОБА_7 на відповідальне зберігання згідно розписки від 07.01.2025 вважати повернутими власнику майна;

-змиви з правої та лівої руки ОСОБА_4 які знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП №2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області згідно квитанції № 363 знищити;

-мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 11 (IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 ), який знаходиться в камері зберігання речових доказів ВП №2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області згідно квитанції № 363 повернути законному представнику ОСОБА_4 ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПКУкраїни, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали не пізніше наступного для після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий: суддя ОСОБА_1