Справа №705/6610/24
1-в/705/637/24 УХВАЛА
19 грудня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
представника установи виконання покарання ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування Закону України № 3886-ІХ від 09.08.2024 та приведення вироку відповідно до вимог чинного законодавства,
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати до нього Закон України № 3886-ІХ від 09.08.2024 та привести вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси відповідно до вимог чинного законодавства.
Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 судовому засіданні просив суд звільнити ОСОБА_3 від покарання, призначеного по епізодам вчинення викрадення чужого майна (крадіжки) на суму 900 грн, та заволодіння чужим майном (шахрайство) 25.01.2021 на суми 1270 грн, 900 грн, 1000 грн та 1000 грн. Оскільки правових підстав для зміни кваліфікації кримінальних правопорушень немає, вважав, що ОСОБА_3 слід вважати засудженим вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022 за ч. 3 ст. 190, ч. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 361 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України. Призначене ОСОБА_3 покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі залишити без змін.
Представник адміністрації установи ОСОБА_4 у судовому засіданні при розгляді клопотання засудженого поклався на розсуд суду.
Суд, вислухавши засудженого, прокурора та представника адміністрації, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого, дійшов таких висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2022 року за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 361 КК України, із врахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до 5 років 5 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувавши принцип часткового складання призначених покарань, призначене покарання за цим вироком частково скласти з покаранням, призначеним вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.06.2021, призначено ОСОБА_3 покарання у вигляді 5 років 7 місяців позбавлення волі. Визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.06.2021 та остаточно призначено ОСОБА_3 до відбування покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 травня 2023 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022 щодо ОСОБА_3 скасовано в частині засудження за ч. 2 ст. 185 КК України (епізод крадіжки 06.07.2021 майна, що належить ОСОБА_6 ) і закрито кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Призначено ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України (епізод крадіжки від 25.01.2021 майна, що належить ОСОБА_7 ) у виді позбавлення волі на строк 3 роки. З урахуванням цього покарання, а також покарання, призначеного ОСОБА_3 судом першої інстанції за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 361 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворого покарання менш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців. Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.06.2021, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки виконувати самостійно.
Відповідно до зазначеного вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022, який частково скасовано ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11.05.2023, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме: ч. 2 ст. 185 КК України із заподіянням матеріальної шкоди потерпілому 25.01.2021 на суму 900 грн, ч. 2 ст. 190 КК України, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілому 25.01.2021 на суму 1270 грн, та ч. 3 ст. 190 КК України, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілому 25.01.2021 на суми 900 грн, 1000 грн та 1000 грн. Крім того, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 361 КК України.
Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.
Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною, а кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 190 КК України настає під час вчинення заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) у тому разі, якщо заволодіння чужим майном не є дрібним.
Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна та заволодіння чужим майном, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою та шахрайством відповідно і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України та ст. 190 КК України.
Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями, які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.
Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація заволодіння чужим майном та викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, мають зворотну дію в часі, оскільки поліпшують становище особи.
Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.
Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.
Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2021 ця сума становила 2270 грн.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 згідно з вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022, який частково скасовано ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11.05.2023, завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на суми, що менші ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки та заволодіння чужим майном, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд доходить висновку про необхідність виключення з вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022, який частково скасовано ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11.05.2023, обвинувачення: за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме по епізоду за фактом крадіжки від 25.01.2021 на суму 900 грн; за ч. 2 ст. 190 КК України, а саме по епізоду за фактом заволодіння майном 25.01.2021 на суму 1270 грн; за ч. 3 ст. 190 КК України, а саме по епізодам за фактами заволодіння майном 25.01.2021 на суми 900 грн, 1000 грн та 1000 грн, та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 190 КК України та за епізодами заволодіння майном за ч. 3 ст. 190 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння.
На цих підставах ОСОБА_3 необхідно вважати засудженим вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022, який частково скасовано ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11.05.2023, за ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст.15, ч. 3 ст.190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 361 КК України по епізодам, які не зазначені у вказаній ухвалі, та покарання за вказані кримінальні правопорушення, із урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, у вигляді 5 років 5 місяців позбавлення волі необхідно залишити без змін.
У решті вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022, який частково скасовано ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11.05.2023, підлягає залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
Клопотання засудженого ОСОБА_3 задовольнити.
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2022 року, який частково скасовано ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, у справі № 711/4201/21 привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024.

Виключити з вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2022 року, який частково скасовано ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 190 КК України, та обвинувачення по епізодам за фактами заволодіння майном 25.01.2021 на суми 900 грн, 1000 грн та 1000 грн, та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та за вказаними епізодами у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

ОСОБА_3 вважати засудженим вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2022 року, який частково скасовано ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 361 КК України.

Призначене ОСОБА_3 покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2022 року, який частково скасовано ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 361 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі залишити без змін.

У решті вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2022 року, який частково скасовано ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1