Справа № 464/1113/25
пр.№ 1-кп/464/302/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/1113/25, внесене 05.02.25. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, непрацюючого, такого, який має судимості:

1/ 05.08.2015. вироком Сихівського районного суду м.Львова за ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк три роки;

2/ 18.07.2017. вироком того ж суду за ст.ст.15 ч.3, 185 ч.3, 71 КК України до позбавлення волі на строк три роки сім місяців;

3/ 24.07.2019. вироком того ж суду за ч.2 ст.190 КК України до штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн., покарання відбуте (знятий з обліку 04.11.2019. в Сихівському РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області у зв`язку із сплатою штрафу), -

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачений ОСОБА_3

з участю його сторін, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_3 04 лютого 2025 року о 10 годині в парку імені Івана Павла ІІ, що неподалік будинку № 72А на пр.Червоної Калини у м.Львові, маючи умисел на незаконне придбання психотропних речовин без мети збуту, незаконно придбав, знайшовши на землі неподалік дерева, з метою власного споживання прозорий полімерний пакет із вмістом білої порошкоподібної речовини. Після чого, усвідомлюючи, що вказана речовина є психотропною (амфетамін) у нього виник умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, у зв`язку із чим, діючи умисно в порушення вимог чинного законодавства, яке регулює обіг наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів, незаконно придбав, привласнивши знайдене, і поклав у праву кишеню своєї куртки та направився в сторону свого місця проживання. Того ж дня о 10.40 год обвинувачений, перебуваючи в парку імені Івана Павла ІІ неподалік будинку № 72А на пр.Червоної Калини у м.Львові та незаконно зберігаючи при собі раніше придбану ним психотропну речовину - амфетамін, був зупинений працівниками ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, яким добровільно повідомив про зберігання ним вищевказаної психотропної речовини. Після цього в ході проведення огляду місця події працівниками ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області з правої кишені куртки обвинуваченого було вилучено прозорий полімерний пакет із вмістом білої порошкоподібної речовини - амфетаміном, що віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено, масою 0,2097 г, що незаконно зберігав без мети збуту.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив незаконні придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.309 КК України.

За приписами ч.3 ст.349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених ч.3 ст.323 та ст.381 цього Кодексу.

У силу положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Із постанови Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 521/844/21 випливає, що роз`яснення учасникам судового провадження підстав та наслідків його здійснення за ч.3 ст.349 КПК не повинно мати формальний характер. Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК, повинен роз`яснити суть цієї норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння всіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися в добровільності їх позицій.

Отже, визнання вини, незаперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального проступку, в якому особа обвинувачується, правові наслідки розгляду на підставі ч.3 ст.349 КПК, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є передумовами можливості здійснення розгляду провадження в зазначеному порядку.

Під час судового розгляду обвинувачений, який усвідомлено відмовився у встановленому законом порядку від захисника, а дійсність і добровільність вказаної відмови перевірена судом, свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні незаконному придбанні та зберігання психотропної речовини - амфетаміну, погодився із кваліфікацією дій за ч.1 ст.309 КК України, визнав повністю, підтвердив викладені в обвинувальному акті фактичні обставини, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, оскільки своїми діями під час досудового розслідування сприяв здобуттю всіх доказів на підтвердження його вини, та дав згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, заявивши, що розуміє зміст цих обставин. При цьому суд переконався у правильності розуміння ОСОБА_3 змісту обвинувачення, у добровільності його позиції і належно роз?яснив, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Після чіткого, детального та розгорнутого пояснення судом змісту норми ч.3 ст.349 КПК України обвинувачений ствердно заявив про бажання здійснення судового розгляду за вказаним порядком з правовими наслідками такого розгляду. Зазначене підтримав і прокурор.

Таким чином суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; та 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 127/10995/19, яку суд застосовує у відповідності до приписів ч.6 ст.368 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України, є кримінальним проступком у сфері обігу психотропних речовин, що негативно впливає на здоров`я, дані про особу винного, який має судимості, неодружений, непрацевлаштований, у його власності майно не перебуває, як ствердив, хронічних захворювань не має, наявність міцних соціальних зв`язків, під наглядом в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах не перебуває; характеризуючи особу даних досудовим розслідуванням не надано; обставин, які б обтяжували покарання, не здобуто, пом`якшували щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що зазначено в обвинувальному акті, знайшло підтвердження під час судового слідства та наголошено прокурором у судовому засіданні.

За сукупності вище наведених обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд визнає за неможливе досягти мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 без його тримання в КВУ відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі за відсутності передумов ч.3 ст.61 КК України та мінімальному строці в межах санкції інкримінованої статті один рік, зважаючи на обставини кримінального правопорушення та особу обвинуваченого. Саме такі вид та розмір покарання є необхідними і достатніми для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь. На переконання суду цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, який продовжив вчиняти кримінальні правопорушення, що беззаперечно свідчить про суспільну небезпечність і небажання вести законослухняний спосіб життя, та нейтралізує негативні настанови і позбавить можливості вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме його меті та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Конкретні обставини справи та дані про особу свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає без його тримання в КВУ відкритого типу без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці, і неможливе без його реального відбування.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності, суд не знаходить.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний, не застосовувались.

Речові докази, визнані постановою дізнавача СД ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 12.02.2025, що знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, підлягають знищенню.

Процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 1591,80 грн підлягають стягненню з ОСОБА_3 .

Під час судового провадження клопотань про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надходило та такий не застосовувався.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.309 КК України, та призначити йому покарання - обмеження волі на строк один рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення його до виконання.

Знищити речові докази - спец-пакет, в якому містяться зіп-пакет з амфетаміном масою 0,2097 г (постанова дізнавача СД ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 про визнання речовими доказами від 12.02.2025), що знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати у розмірі 1591,80 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку після проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_7