Справа № 308/9015/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/522/24, за апеляційними скаргами захисників обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.09.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 03.11.2024 без визначення розміру застави, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Озаричі Конотопського району Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України, у кримінальному провадженні № 0001001, відомості про яке 02.09.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З ухвали вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001001, внесеному 02.09.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яке мотивовано тим, що строк запобіжного заходу, визначений обвинуваченим ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.07.2024, спливає 06.09.2024, а ризики, передбачені п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для його застосування на стадії досудового розслідування продовжують існувати, наявна необхідність у продовженні даного запобіжного заходу на час судового розгляду вказаного кримінального провадження. Крім того, прокурор просив врахувати, що злочини, які інкримінуються ОСОБА_8 є особливо тяжкими і передбачають призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а інкриміновані ОСОБА_9 злочини є

-2-

тяжкими і передбачають призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілого, його знайомих, свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити свою злочинну діяльність, з огляду на їх попередні судимості. Таким чином, з метою запобігання вчинити обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 будь-якої з вищеописаних дій, виникла необхідність у продовженні застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому потреби судового провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених.

Ухвала мотивована тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, потерпілого й інших учасників, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинені ними діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останнім вини у вчинені кримінальних правопорушень, можуть в подальшому продовжити злочинну діяльність, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б давали підстави для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено. Також судом враховано, що обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується вчинення в тому числі особливо тяжкого злочину (ч. 2 ст. 255-1 КК), санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, в свою чергу ОСОБА_9 інкриміновано вчинення тяжких злочинів (ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК), за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, зокрема, на строк від трьох до семи років та на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинувачених обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали і не зменшились, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків, тому суд дійшов висновку, що відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 03.11.2024 включно без визначення розміру застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Звертає увагу на тривалий термін перебування ОСОБА_9 під вартою, а саме, з 2019 року. Вважає, що на даний час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, значно знизилися. ОСОБА_9 не знайомий з потерпілим та основним свідком обвинувачення, оскільки такі є особами зі зміненими анкетними даними, допитувалися в режимі відеоконференції, які до того ж вже давали показання, тому необґрунтовано вважати, що їх під примусом буде змінено. Так само зменшився ризик незаконного впливу на експертів, понятих та інших учасників кримінального провадження, оскільки такі залучались при призначенні слідчих дій та судових експертиз. Також судом не враховано твердження обвинуваченого про можливість внесення за нього застави родичами. Оскаржувана ухвала прийнята з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а тому просить її скасувати, постановити нову, якою щодо ОСОБА_9 обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави в передбаченому ст. 182, 183 КПК України розмірі.

-3-

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, просить її скасувати. Звертає увагу на тривалий термін перебування ОСОБА_8 під вартою, що становить понад три роки п`ять місяців. В свою чергу прокурор, звертаючись до суду з черговим клопотанням про продовження строку запобіжного заходу, не наводить нових ризиків, з числа передбачених ст. 177 КПК України. Вважає, що наведені в ухвалі суду ризики істотно знизились, оскільки ОСОБА_8 не знайомий з потерпілим та основним свідком обвинувачення, оскільки такі є особами зі зміненими анкетними даними, допитувалися в режимі відеоконференції, які до того ж вже давали показання, тому необґрунтовано вважати, що їх під примусом буде змінено. Просить врахувати, що здійснення тиску на понятих, експерта та інших учасників є неможливим, оскільки слідчі дії та експертизи вже проведені під час досудового розслідування. Також з огляду на оголошення в Україні воєнного стану, ОСОБА_8 не має можливості покинути територію України, а відтак, переховуватися від суду. Місцевий суд, ухвалюючи судове рішення, мав обов`язково розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та врахувати той факт, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки. Оскаржувана ухвала прийнята з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а тому просить її скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід.

Апеляційні скарги розглядаються у відсутності обвинувачених, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг від вказаних осіб не надходило і захисники не заперечували проти розгляду апеляційних скарг без участі обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, доводи апеляційних скарг, пояснення захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, промову прокурора на заперечення доводів апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з таких підстав.

При оцінці доводів апеляційних скарг, які подали захисники-адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

-4-

Згідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

За приписами до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану, продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується вчинення в тому числі особливо тяжкого злочину (ч. 2 ст. 255-1 КК), санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, в свою чергу ОСОБА_9 інкриміновано вчинення тяжких злочинів (ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК), за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, зокрема, на строк від трьох до семи років та на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави уважати,

-5-

що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань на їхню користь, у тому числі і шляхом умовляння, погроз або іншим способом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

При цьому, колегія суддів бере до уваги такі факти та обставини: обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_13 раніше судимі, непрацюючі, неодружені, а відтак і міцних соціальних зв`язків не мають.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний момент не відпали та не зменшилися, і продовжують існувати, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, можуть бути недостатніми для запобігання цих ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового провадження.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та неодноразовому продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних обвинувачені не посилаються і в апеляційних скаргах та не вказували і під час їх розгляду.

У зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

Колегія суддів уважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що застосований щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з чим погоджується й колегія суддів уважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

Тому, доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тримаються вартою протягом тривалого терміну, апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження їм строку тримання під вартою.

-6-

Разом з тим, колегія суддів уважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, обставини, за яких мали місце кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави уважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту про наявність в обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд відхиляє як такі, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який з огляду на особливу тяжкість та суспільну небезпечність інкримінованих йому діянь.

Тому, апеляційний суд уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи сторони захисту про можливість застосування щодо обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, задовольнивши клопотання прокурора та продовжив щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, однак на строк не більше ніж 60 днів.

Доводи сторони захисту про можливість визначення обвинуваченим ОСОБА_9 й ОСОБА_8 розміру застави, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України передбачені випадки, коли слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 255-255-3 КК України.

З урахуванням норми ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, колегія суддів не вбачає правових підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються в тому числі у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів уважає, що застосований щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжний захід з врахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих їм діянь, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених..

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

-7-

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційних скарг, доводи яких не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не вказує як в апеляційній скарзі, так і не посилалася під час її розгляду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги, які подали захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.09.2024, щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді