Справа №567/1039/24
Провадження №1-кп/567/32/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2025 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі клопотання командира військової частини НОМЕР_1 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюта клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюу кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, -

встановив:

В провадженні Острозького районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України.

Ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 18.04.2024 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів з утриманням в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор", з визначенням розміру застави в межах сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою суду від 04.06.2024 року у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Ухвалами суду від 11.06.2024 року, від 16.07.2024 року, від 10.09.2024 року, від 07.11.2024 року та від 27.12.2024 року запобіжний захід відносно ОСОБА_5 було продовжено.

12.02.2025 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , так як попередній строк обрання запобіжного заходу завершується, а кримінальне провадження на даний час перебуває на розгляді у суді.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що ризики, враховані при обранні запобіжного заходу та в подальшому при його продовженні, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились, а застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе забезпечити його належної поведінки та запобігти вищевказаним ризикам.

Посилається на те, що ОСОБА_5 ніде офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, за місцем проживання його нічого не утримує, вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.307 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів та в разі доведення вини ОСОБА_5 , йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, що може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім того вказує, що існує ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, зокрема ОСОБА_5 може встановити особу під псевдонімом « ОСОБА_6 », який діяв під контролем правоохоронних органів (конфіденційно співпрацював), та щодо якого відповідно до ст.15 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» здійснюються заходи безпеки, з метою вмовляння та схиляння його до дачі інших показань у кримінальному провадженні, а також впливати на іншого свідка - ОСОБА_7 , яка спільно проживає з обвинуваченим, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також посилається на те, що ОСОБА_5 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, зокрема, передбачені ст.ст.309, 307 КК України, оскільки обвинувачується в тому, що 11.04.2024 р. та 16.04.2024 р. здійснив збут особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс» неподалік свого житлового будинку, в досить короткий проміжок часу, а тому, якщо до нього буде застосований запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, останній зможе продовжити свою злочинну діяльність, в тому числі не покидаючи своє місце проживання, за умови обрання йому менш суворого запобіжного заходу, такого як домашній арешт, у зв`язку з чим наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи наведені обставини, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховування від суду, ухилення від виконання процесуальних обов`язків, просить продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні підтримав своє клопотання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , посилаючись на наявність ризиків передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, разом з тим зазначив, що на даний час, ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України перестав існувати, оскільки свідки сторони обвинувачення у кримінальному провадженні в ході судового розгляду вже були допитані та потреби у їх повторному допиті не має, просив продовжити застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також вказує, що застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе забезпечити його належної поведінки.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні при вирішенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою покладається на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні при вирішенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав позицію обвинуваченого та покладається на розсуд суду, водночас вказуючи на те, що з урахуванням стадії розгляду кримінального провадження та досліджених судом доказів ризики, на які покликається прокурор обґрунтовуючи вищевказане клопотання, зменшились, а також зазначив, що ОСОБА_5 не має наміру ухилятись від суду, оскільки останній є військовослужбовцем та бажає і надалі виконувати свій конституційний обов`язок із захисту незалежності та територіальної цілісності України в складі ЗСУ. Окрім того вказує, що обвинуваченим було надано письмову згоду, яка була подана прокурору Рівненської спеціальної прокуратури у сфері оборони Західного регіону, щодо продовження проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 . Також вважає, що існують підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який буде необхідним і достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Окрім того, захисник обвинуваченого подав до суду клопотання командира в/ч НОМЕР_1 , в якому останній просить розглянути питання щодо скасування ОСОБА_5 запобіжного заходу згідно Закону України № 3902-ІХ від 20.08.2024 року з метою подальшого проходження ним військової служби та виконання військових обов`язків, бойових завдань, пов`язаних з захистом незалежності та територіальної цілісності країни, відсічі і стримування збройної агресії російсько-терористичних військ, а саме - для проходження ОСОБА_5 військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця стрілецького батальйону.

Суд, дослідивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку обвинуваченого та його захисника, вивчивши клопотання командира в/ч НОМЕР_1 , оцінивши всі обставини відповідно до вимог ст.ст.177-178 КПК України відносно особи обвинуваченого, приходить до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 18.04.2024 року відносно ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів з утриманням в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" з визначенням розміру застави в межах сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, було взято до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів та наявні ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

При обранні забіжного заходу у виді тримання під вартою були враховані наявність ризиків, передбачених пп.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений буде переховуватись від суду та не буде виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а тому зважаючи, що ОСОБА_5 не має міцних родинних та соціальних зв`язків та за відсутності обставин, які можуть утримувати його за місцем проживання, з метою уникнення відповідальності за кримінальні правопорушення, вчинення яких йому ставиться у провину, він може покинути межі міста Острог та Острозької територіальної громади та ухилитися від суду.

Водночас тяжкість покарання не визначається як обов`язкова підстава для застосування запобіжного заходу. Разом з тим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Разом з тим, суд вважає, що на даний час знівельовано наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений буде незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки станом на даний час свідки сторони обвинувачення допитані в судовому засіданні.

Водночас прокурором доведено, що ОСОБА_5 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, зокрема, передбачені ст.ст.309, 307 КК України, оскільки обвинувачується в тому, що 11.04.2024 р. та 16.04.2024 р., в короткий проміжок часу, здійснив збут особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс», неподалік свого житлового будинку, а тому, якщо до нього буде застосований запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, останній зможе продовжити свою злочинну діяльність, в тому числі не покидаючи своє місце проживання, за умови обрання йому менш суворого запобіжного заходу, такого як домашній арешт, у зв`язку з чим наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Наведені обставини свідчать, що станом на даний час не встановлено, що застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти зазначеним ризикам.

Одночасно суд враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , зокрема, те, що вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України карається позбавленням волі на строк від 6 до 10 років, відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, а також бере до уваги відомості про його особу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та відповідно до ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, за місцем проживання характеризується посередньо.

Будь-яких нових обставин, що свідчать про відсутність встановлених ризиків, стороною захисту не наведено.

З приводу поданого клопотання командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2025р. про скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 для проходження останнім військової служби під час мобілізації у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Як вбачається зі змісту положень параграфу 1 глави 18 КПК України, питання про застосування, зміну або продовження запобіжного заходу, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження, судом вирішується виключно на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України Указом Президента №69/2022 від 24.02.2022 року оголошено загальну мобілізацію.

Порушуючи перед судом питання про скасування запобіжного заходу, захисник обвинуваченого та командир військової частини посилається на зміну, на їх думку, обставин, які враховувалися при застосуванні запобіжного заходу у зв`язку з наявністю у обвинуваченого наміру брати участь у захисті незалежності та територіальної цілісності України.

Водночас, суд зазначає, що з огляду на завдання кримінального провадження, бажання та добровільна згода обвинуваченого виконати свій військовий обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України не можуть бути безумовною підставою для задоволення даного клопотання.

Окремо суд зазначає, що частиною 1 ст.616 КПК України визначено порядок звернення з таким клопотанням, згідно якої у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152 - 156-1, 258 - 258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Цією ж нормою визначені вимоги до клопотання прокурора, строк та порядок розгляду такого клопотання судом або слідчим суддею (залежно від стадії кримінального провадження), а також дії підозрюваного, обвинуваченого у разі скасування щодо нього запобіжного заходу.

Таким чином, як слідує з приписів ч.1 ст.616 КПК України позитивне реагування прокурора на звернення обвинуваченого про ініціювання перед судом клопотання про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, є виключно правом прокурора, тобто належить до повноважень, які реалізуються прокурором у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин.

Разом з тим, клопотання про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації подано командиром військової частини, всупереч порядку, визначеному положеннями ст.616 КПК України.

Отже, законодавством визначено процесуальний порядок подання такого клопотання, який заявником дотримано не було.

Відповідно до ст.ст.7, 26 КПК України однією із засад кримінального провадження є диспозитивність.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Командир військової частини не є належним суб`єктом звернення, визначеним в ч.1 ст.616 КПК України, та не є особою, яка входить до кола осіб, які визначені ст.616 КПК України, що може ініціювати питання про скасування запобіжного заходу щодо обвинуваченого в порядку визначеному цією статтею.

За вказаних обставин клопотання командира в/ч НОМЕР_1 про скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 для проходження військової служби слід залишити без розгляду.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд виходить, зокрема, з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Одночасно в судовому засіданні встановлено, що ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати та станом на сьогоднішній день не встановлено, що застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти зазначеним ризикам.

Отже, підстав для скасування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 в судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи наведене, з метою недопущення впливу на хід судового розгляду та виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд вбачає фактичні та правові підстави для продовження застосування запобіжного заходу.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, який зазначив, що «продовження тримання під вартою може бути виправдано за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості». Суспільний інтерес полягає в тому, щоб кожна особа, причетна до вчинення кримінального правопорушення, була притягнута до відповідальності в міру своєї вини, а також щоб мало місце забезпечення швидкого судового розгляду і виконання обвинуваченим усіх покладених на нього процесуальних обов`язків.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

При цьому суд вважає, що запобіжний захід обраний обвинуваченому відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, надасть можливість запобігти перешкоджанню інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню обвинуваченого від суду, підстави для продовження вказаного запобіжного заходу не відпали, та приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою.

Аналізуючи при цьому в сукупності всі обставини справи, передбачені ст.178 КПК України з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, приходить до висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 слід продовжити та вважає, що обраний запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою є достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виключає собою можливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 369-372 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання командира військової частини НОМЕР_1 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити застосування відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з подальшим його утриманням у Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» строком на 60 днів - до 19 год. 48 хв. 14 квітня 2025 року включно.

Залишити відносно ОСОБА_5 можливість внесення застави на умовах та в розмірі визначених ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 18.04.2024 року в межах сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 107360 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26259988, банк отримувача ДКСУ м.Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0010559.

Внесення застави, визначеної судом про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є підставою для звільнення особи з-під варти. Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати на виклики до слідчого, прокурора та суду, не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити строком 60 днів.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити заставодавцю та обвинуваченому вимоги, передбачені ч.8 ст.182 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Подача апеляційної скарги не зупиняє дію ухвали суду.

Повний текст ухвали суду оголошено 18.02.2025 року о 09 год. 00 хв.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1