УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000006 від 07.08.2024за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН ДАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво по кримінальному провадженню № 0000006 від 07.08.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється детективами Територіального управління БЕБ в Одеській області.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що невстановлені громадяни, використовуючи підконтрольні їм підприємства разом з іншими невстановленими службовими особами підприємств вчинили дії, направлені на умисне ухилення від сплати податків, що призвело до ненадходження до бюджету податку на додану вартість в особливо великих розмірах.

При цьому, відповідно наявних матеріалів кримінального провадження, встановлено, що фактично ПММ, які відповідно до податкових накладних реалізовано ряду підприємств на території України, реалізується за готівкові кошти оптом та в роздріб невстановленому колу осіб.

Також під час досудового розслідування встановлено, що на території Білгород-Дністровського району Одеської області невстановлені особи здійснюють незаконне зберігання з метою збуту, незаконне транспортування з метою збуту а також незаконний збут підакцизних товарів без дозвільних документів.

Так, встановлено, що до вчинення вищевказаного кримінального провадження причетний громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який разом з іншими невстановленими особами здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання та транспортування з цією ж метою, а також збут незаконно виготовленого пального.

На теперішній час встановлено, що ОСОБА_4 , разом з іншими невстановленими особами здійснюють зберігання з метою збуту та збут незаконно виготовленого пального за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході обшуку, проведеного 23.12.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено мобільний телефон «IPhone 15 Pro» S/n: НОМЕР_1 із СІМ-картою на номер НОМЕР_2 ;

24.12.2024 вищевказане майно визнано речовими доказом у кримінальному провадженні.

ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОДАНОГО КЛОПОТАННЯ:

Сторона обвинувачення зазначає, що вилучене майно містить інформацію, необхідну для проведення всебічного та об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження, оскільки лише за допомогою даних речей можливо підтвердити або спростувати факт вчинення кримінального правопорушення. Також вказане майно необхідні для подальшого проведення судових експертиз, оскільки можуть містити сліди вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного у своїй сукупності, сторона обвинувачення просить дане клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ:

Прокурор до суду звернувся з заявою про розгляд вказаного клопотання про арешт майна без його участі, в якій він зазначив, що клопотання про арешт майна підтримує у повному обсязі.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надіслав письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора з наступних підстав. Стороною обвинувачення не наведено та не долучено жодного належного обґрунтування, що вилучене у ОСОБА_5 майно було знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України. На думку представника власника майна, прокурором навмисно замовчується та обставина, що жодного палива, яке було предметом «зберігання з метою збуту незаконно виготовленого пального» під час обшуку ані у ОСОБА_5 ані у ОСОБА_7 , з яким за версією слідства, співпрацює ОСОБА_5 , не виявлено, а також не взято до уваги пояснення, надані ОСОБА_5 під час проведення обшуку.

IV. ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних зроблених висновків, а також звертає увагу на наступні правові підстави для прийнятого рішення.

(1). Нормативно-правова основа при вирішенні даного клопотання:

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

(2). Правова підстава та мета арешту майна:

Слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках такого кримінального провадження здійснюється за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України.

Досудове розслідування кримінального провадження наразі триває, встановлюються усі фактичні обставини, які можуть мати значення для доведення предмету доказування у кримінальному провадженні.

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення, органом досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 , разом з іншими невстановленими особами здійснюють зберігання з метою збуту та збут незаконно виготовленого пального за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, мобільний телефон вилучений в ході проведеного обшуку за вказаною адресою є власністю ОСОБА_5 .

Слідчий суддя враховує доводи прокурора у клопотанні та приходить до переконання з приводу того, що вилучений мобільний телефон може містити інформацію, яка може бути використана на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-караних дій, у тому числі й зв`язків власника такого технічного пристрою з іншими, ймовірно причетними до вчинення кримінального правопорушення, особами.

У зв`язку з чим, таке майно відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 24.12.2024, а отже, вилучене майно потребує збереження, в цілях його подальшого дослідження.

Крім того, відносно вилученого майна слідчий суддя приходить до переконання, що вочевидь наразі існує необхідність в його додатковому дослідженні. Результати проведення відповідної судової експертизи технічного пристрою можуть стати підставою для прийняття відповідних процесуальних рішень у кримінальному провадженні, оскільки можуть підтвердити або спростувати робочу наразі версію сторони обвинувачення.

Відповідно до чого, слідчий суддя приходить до переконання про наявність умов для накладення арешту, визначені абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України.

Що стосується заперечень представника власника майна, слідчий суддя зауважує, що доводи представника хоча і вказують на необхідність перевірки та/або уточнення певних обставин, проте не спростовують необхідності дослідження органом досудового розслідування вилученого майна на предмет наявності інформації щодо ймовірної кримінально-протиправної діяльності, передбаченої ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя зазначає, що підставою для арешту майна є відповідність вилученого майна до категорії речових доказів (абзац 1 ч. 1 ст. 170 КПК України), при цьому метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України.

(3). Завдання, необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України:

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відтак, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту на вилучене майно, з встановленням заборони розпорядження та користування такого майна, з огляду на встановлені вище ризики.

(4). Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження:

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Додатково, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Таким чином на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000006 від 07.08.2024за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпорядження та користування на майно, вилучене 23.12.2024 у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон «IPhone 15 Pro» S/n: НОМЕР_1 із СІМ-картою на номер НОМЕР_2 .

Виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1