Справа №592/6368/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/578/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2024 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255-1 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 2 місяці без права внесення застави.

Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що до спливу строку дії попередньої ухвали, якою обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 грудня 2024 року, закінчити розгляд даного провадження неможливо, а запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час існують, шляхом застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, неможливо.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2024 року дане клопотання прокурора було задоволено частково.

Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, по 09 лютого 2025 року включно та визначено останньому заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за певними реквізитами.

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог, апелянт вказує на те, що текст оскаржуваної ухвали скопійовано з обвинувального акту, при цьому, до клопотання не долучено жодного доказу, якими б підтверджувалась обґрунтованість його обвинувачення за вказаною статтею та наявність ризиків, на які вказував прокурор. Фактично, при прийнятті даного рішення, суд врахував тяжкість покарання, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 255-1 КК України, його вік 46 років, відсутність дітей, дружини та інших осіб на утриманні, відсутність роботи, однак не врахував, що він тривалий час перебуває в умовах ізоляції від суспільства, що є перешкодою мати такі характеристики. При цьому, поза увагою суду залишилось те, що в умовах ДУ «Сумський слідчий ізолятор» він не допускав порушень правил та режиму перебування.

Крім того, апелянт зазначає, що визначений судом розмір застави є для нього та його близьким вкрай обтяжливим.

Також, апелянт зауважує і на тому, що наявність кримінального провадження відносно нього за ст. 255 КК України він вважає безпідставним, а наявність вироку відносно нього, який не набрав законної сили, не вказує на його схильність до антисоціальної поведінки. Зазначає, що він звертався до ЄСПЛ, і факт неналежних умов тримання під вартою встановлено рішенням від 28 листопада 2024 року у справі «Бондаренко та інші проти України».

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що у провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.255-1 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 2 місяці без права внесення застави, яке обгрунтовано тим, що до спливу строку дії попередньої ухвали, якою обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 грудня 2024 року, закінчити розгляд даного провадження неможливо, а ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились.

Перевіряючи обґрунтованість доводів клопотання прокурора на предмет існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

При цьому, судом було враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за яким, у разі визнання винуватості, останньому загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, що судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні ще не розпочатий, що обвинувачений є особою, раніше неодноразово судимою і на даний час відносно нього у суді перебуває декілька кримінальних проваджень.

Крім того, судом було враховано і те, що ОСОБА_7 є особою віком 46 років, не одружений, не має дітей та інших осіб на утриманні, офіційно не працював та не мав легальних джерел заробітку, а стан його здоров`я не є таким, що унеможливлює його перебування в умовах слідчого ізолятору.

Саме за наявності вказаних обставин, суд і дійшов висновку, з яким також погоджується і колегія суддів, що залишаючись на свободі, підозрюваний зможе ухилитися від суду з метою уникнення відповідальності, чинити тиск на свідків з метою зміни їх показів, вчинити інші кримінальні правопорушення, і на даному етапі тільки запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти зазначеним ризикам та задовольнив подане прокурором клопотання в цій частині.

Що стосується доводів апелянта про те, що при вирішенні питання застосування до нього запобіжного заходу, судом було враховано лише тяжкість майбутнього покарання, яке йому загрожує, то вони спростовуються змістом оскаржуваного рішення, крім того, колегія суддів зауважує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Що стосується доводів апелянта про те, що в умовах ДУ «Сумський слідчий ізолятор» він не допускав порушень правил та режиму перебування, то на думку колегії суддів, вказані обставини свідчать лише про дієвість застосованого до нього запобіжного заходу, який в повному обсязі забезпечує його належну процесуальну поведінку.

Крім того, при прийнятті даної ухвали, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, з врахуванням тих обставин, що злочин, передбачений ч.2 ст.255-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

При цьому, колегія суддів зауважує, що саме на часткове задоволення клопотання прокурора, до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою саме з правом внесення застави, розмір якої вважати завищеним підстави відсутні, з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, і сплативши її, останній буде звільнений з під варти та перебуватиме на волі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2024 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4