КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1183/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2024 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

представників - ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2024 року задоволено клопотання старшого слідчого першого відділу управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_10 погоджене прокурором першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами ДБР Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти в сумі 36 500 доларів США.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Автор апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена без належних на те правових підстав, суперечить вимогам кримінально процесуального закону. Клопотання про арешт майна, подано з порушенням процесуальних строків.

Постанова про визнання речовим доказом грошових коштів, вилучених у ОСОБА_6 не містить відомостей про зв`язок грошових коштів із кримінальним правопорушенням та відповідність ознакам речового доказу. Разом з тим, органом досудового розслідування не надано документів, що підтверджують шкоду у кримінальному провадженні та не доведено про наявність обставин, що незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, передачі майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників та власника майна, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, в провадженні ГСУ ДБР перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000672 від 03.11.2024 року за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

В ході досудового розслідування зазначається, що відповідно до наказу ГУНП в Полтавській області №391 ос від 14.08.2024, ОСОБА_12 призначено на посаду тимчасово виконувача обов`язків начальника сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №3 Полтавського РУП ГУНГІ в Полтавській області.

Відповідно до ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Так, у вечірній час доби 02.11.2024 близько 21 год. ОСОБА_12 разом з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та іншими особами перебували у ресторані «Shade» за адресою: м. Полтава, вул. Конституції, буд. 13.

Перебуваючи у вказаному громадському закладі, 02.11.2024 близько 21 год. 20 хв. у ході словесної суперечки із раніше незнайомим йому відвідувачем ресторану - ОСОБА_14 , яка виникла через образливе звертання ОСОБА_12 до відвідувачки закладу ОСОБА_15 , у ОСОБА_12 виник спільний умисел з ОСОБА_6 та ОСОБА_13 та іншими невстановленими особами на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій, діючи умисно, групою осіб, без попередньої змови з ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та іншими невстановленими особами, ОСОБА_12 , перебуваючи у громадському місці, а саме ресторані «Shade», грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян, діючи з умислом, спрямованим на вчинення хуліганських дій, з особливою зухвалістю привселюдно разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та іншими невстановленими особами, почали наносити тілесні ушкодження раніше не знайомій їм особі - ОСОБА_14 , принижуючи при цьому честь та гідність останнього, не реагуючи на зауваження та законні вимоги відвідувачів і персоналу ресторану припинити протиправні дії.

Так, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_14 один удар рукою в область голови, після чого ОСОБА_12 за участі ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та інших невстановлених осіб у ході подальших хуліганських дій пошкодив верхній одяг потерпілого та за участі ОСОБА_13 почав наносити руками та ногами численні удари ОСОБА_14 в область голови та тулуба, що спричинило в останнього тілесні ушкодження у вигляді закритого крайового перелому кісток носу, забою м`яких тканин голови та грудної клітини.

Після цього ОСОБА_14 бригадою СШМД о 22 год. 33 хв. доставлено до Комунального підприємства «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» за адресою м. Полтава вул. Олеся Гончара, 27А.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та інших невстановлених слідством осіб був порушений звичайний графік роботи та нормальна діяльність ресторану «Shade», що виразилось у відсутності у працівників закладу можливості обслуговувати належним чином відвідувачів закладу, а саме: приймати замовлення, проводити оплату за замовлення, виконувати замовлення, прибирати столики, здійснювати інші адміністративні функції по замовленню та закупівлі продуктів харчування, по плануванню роботи закладу та вирішенню інших робочих питань.

За вказаним фактом 03.11.2024 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000672.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_16 від 07.11.2024 подальше здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000672 доручено слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань.

07.11.2024 в ході проведення слідчих дій у даному кримінальному провадженні було встановлено, що вказані фігуранти планують вжити активних заходів з метою перешкоджання здійсненню досудового розслідування, шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду, виношують наміри знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, та вказані особи розглядають можливість залишити територію України, використовуючи підроблені документи, або ж поза межами пунктів пропуску на Державному кордоні України.

Крім цього, 07.11.2024 в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України затримано 3-х активних учасників, у тому числі у місті Києві затримано ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , а ОСОБА_12 - у місті Полтаві.

07.11.2024 ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, тобто у хуліганстві, а саме у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб.

03.12.2024 року старший слідчий першого відділу управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_10 за погодженням з прокурором першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами ДБР Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся з клопотанням до Печерського районного суду м. Києва про накладення арешту на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти в сумі 36 500 доларів США.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2024 року задоволено клопотання старшого слідчого першого відділу управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_10 погоджене прокурором першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами ДБР Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти в сумі 36 500 доларів США.

Задовольняючи клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя послався на те, що вказане клопотання містить правові підстави для арешту грошових коштів з метою забезпечення цивільного позову, відшкодування збитків, завданих вчиненим злочином.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказані грошові кошти, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені у клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на грошові кошти перевірялись судом першої інстанції, матеріали судового провадження - досліджені, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Також слідчий суддя врахував, що в клопотанні прокурора зазначається, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч твердженням автора апеляційної скарг, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 6 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказані грошові кошти, оскільки, як вважає колегія суддів, обставини кримінального провадження вимагають вжиття саме такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, старшим слідчим ГСУ ДБР України ОСОБА_10 вилучені грошові кошти під час проведення обшуку у кримінальному провадженні № 0000672 від 03.11.2024 року визнано речовими доказами.

Зважаючи на викладене у сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту коштів, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого першого відділу управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_10 погоджене прокурором першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами ДБР Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти в сумі 36 500 доларів США, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3